Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. У позові просить визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, як на об`єкт самочинного будівництва, а саме: житловий будинок під літ «Е1» загальною площею 125,8 кв. м., житловою площею 59,7 кв. м., розташований на земельній ділянці кадастровий номер 5110137300:15:002:0001 площею 0,0356 га, за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги таким. [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності від 17 грудня 1992 року, належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0356 га, що була виділена у її користування. За період з 2002 року по 2003 роки [PERSON] здійснила реконструкцію зазначеного житлового будинку, шляхом самочинної прибудови. 09 липня 2024 року зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0356 га, на підставі рішення про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність, серія та номер: 2291, виданого 26 червня 2024 року Одеською міською радою. Проведення самочинної забудови житлового будинку призвело до створення одного нерухомого об`єкту розташованого за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивачка набула право власності на земельну ділянку 09 липня 2024 року, а самочинна забудова житлового будинку відбулась у період з 2002 по 2003 роки, відповідно до норм законодавства вона звернулась до відповідача із заявою та належними документами про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією, проте отримала відповідь про необхідність звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт, що стало підставою для звернення до суду. Представник відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Кривоносова Ірина Євгенівна 20 листопада 2024 року надала до суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Одеською міською радою; виключити Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, як відповідача зі складу учасників справи, посилаючись на таке. Відповідно ч. 5 ст. 376 ЦК України у справі за позовом власника земельної ділянки належним відповідачем за позовною вимогою про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, якщо земельна ділянка, на якій воно побудоване, на час здійснення самочинного будівництва не була у власності позивача, проте згодом позивач набув право власності на таку земельну ділянку, є територіальна громада (в особі відповідної ради), в якій знаходиться відповідна земельна ділянка, та власники (користувачі) сусідніх земельних ділянок. Належним відповідачем у цій справі є Одеська міська рада, на території якої знаходиться земельна ділянка, на якій розташований об`єкт самочинного будівництва. Представник позивача [PERSON] [PERSON] 20 січня 2025 року надала до суду клопотання, в якому просила залучити до участі у справі Одеську міську раду та долучити до матеріалів справи копію висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи за заявою [PERSON] , складеного 29 листопада 2024 року №50/24. Залишити в якості співвідповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21 січня 2025 року залучено до участі у цивільній справі 521/16886/24 Одеську міську раду. Представник відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Кривоносова Ірина Євгенівна 04 лютого 2025 року надала до суду відзив, за яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог до Управління, посилаючись на таке. Управління заперечує проти позову, вважає, що є неналежним відповідачем, адже не здійснює реєстрацію права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 5110136900:33:006:0007 виникло після 09 квітня 2015 року, позивачу рекомендовано звернутися до суду щодо визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Представник відповідача Одеської міської ради Бутрик Анастасія Олегівна 25 лютого 2025 року надала до суду відзив, за яким просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити, посилаючись на таке. З позовної заяви [PERSON] не вбачається, що Одеська міська рада своїми діями чи бездіяльністю порушує її права чи законні інтереси. [PERSON] 23 липня 2024 року направила на реєстрацію декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією. Разом з цим, згідно з рішенням Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 02 серпня 2024 року подану декларацію повернуто на доопрацювання з наступних підстав, зокрема: «У назві об`єкта будівництва не зазначено літеру, під якою зазначено будівлю у технічному паспорті, не зазначено номер документу, що посвідчує право на земельну ділянку, не в повному обсязі зазначено відомості про основні показники об`єкта, некоректно зазначено загальну площу нежитлових приміщень, не зазначено інформацію про можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта». Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів виправлення замовником окреслених Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради помилок та неточностей у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, або доказів оскарження даного рішення в адміністративному чи судовому порядку, передбаченому вимогами ч. 6 ст. 39 Закону № 3038-VI. Таким чином, з урахуванням наявності законодавчо врегульованого порядку введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, із наступним проведенням державної реєстрації права власності на відповідні об`єкти нерухомого майна, позивачем не надано із позовною заявою належних доказів вжиття відповідних заходів, а також не наведено неможливості застосування до спірних правовідносин зазначених вимог законодавства. Отже, Одеська міська рада вважає, що позов необґрунтований та недоведений наявними у матеріалах справи доказами, тому не підлягає задоволенню. Представник позивача [PERSON] [PERSON] 22 квітня 2025 року надала до суду клопотання про доручення Витягу з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Представник позивача [PERSON] [PERSON] 06 червня 2025 року надала заяву, де просить вважати правильною літеру «Е», замість помилково вказаної літери «Е1» в прохальній частині позовної заяви, та просила визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, як об`єкт самочинного будівництва, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, літ. «Е», загальною площею 125,8 кв. м., житловою площею 59,7 кв. м., розташованого на земельній ділянці кадастровий номер: 5110137300:15:002:0001, площею 0,0356 га, за адресою: [ADDRESS] . Представники відповідачів заперечували проти позову, в тому числі в частині посилання на «житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами», оскільки експертний висновок стосується лише житлового будинку, де здійснені самочинні прибудови. В судовому засіданні позивач [PERSON] , її представник Тільненко Ольга Сергіївна просили задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради Кривоносова Ірина Євгенівна у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник відповідача Одеської міської ради Бутрик Анастасія Олегівна у судовому засіданні просила відмовити задоволенні позовної заяви. Законом України № 1402-VIII від 26 лютого 2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» змінено найменування Малиновського районного суду міста Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Надавши правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, змісту позову та відзивів на нього, суд встановив такі фактичні обставини справи. [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності, видане Виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів 17 грудня 1992 року, належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0356 га, що була виділена у її користування. За період з 2002 року по 2003 роки [PERSON] здійснила реконструкцію зазначеного житлового будинку, шляхом самочинної забудови. 09 липня 2024 року зареєстровано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0356 га, на підставі рішення про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність, серія та номер: 2291-виданий 26 червня 2024 року Одеською міською радою. Проведення самочинної забудови житлового будинку привело до створення одного нерухомого об`єкту, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивачка набула право власності на земельну ділянку 09 липня 2024 року, а самочинна забудова житлового будинку відбулась у період з 2002 по 2003 роки, вона звернулась до відповідача із заявою та належними документами про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією. 02 серпня 2024 року вона отримала Витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за яким їй було відмовлено у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією з таких підстав. У назві об`єкта не зазначено літеру, під якою зазначено будівлю у технічному паспорті, не зазначено номер документі, що посвідчує право на земельну ділянку, не в повному обсязі зазначено відомості про основні показники об`єкта, некоректно зазначено загальну площу нежитлових приміщень, не зазначено інформацію про можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта. [PERSON] також було роз`яснено, що оскільки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:15:002:0001 виникло після 09 квітня 2015 року, є необхідність звернутись до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт, що стало підставою звернення нею до суду. [PERSON] повторно звернулася із заявою про реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією. 04 квітня 2025 року вона отримала Витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, за яким їй було відмовлено у реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав земельна ділянка (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2969564451101; кадастровий номер 5110137300:15:002:0001, площа (га): 0.0356 га) право власності від 09 липня 2024 року належить [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а саме схеми розташування будівель і споруд на вказаній земельній ділянці знаходиться: житловий будинок літ «Е», загальною площею 125,8 кв. м., житловою площею 59,7 кв. м., сарай літ. «Б»; вбиральня літ. «В», розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи за заявою гр. [PERSON] для подання до Малиновського районного суду міста Одеси від 29 листопада 2024 року №50/24, встановлено, що об`ємно-планувальні та конструктивні рішення житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS] відповідають вимогам, що пред`являються ДБН В.2.2-15:2005 «Житлові будинки. Основні положення». Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова № 6) визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. У пункті 8 Постанови зазначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1328цс15, аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. Згідно з пунктом 12 Постанови № 6 вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Суд установив, що [PERSON] є власником земельної ділянки, на якій збудовано житлову будівлю. Цей об`єкт нерухомого майна за результатами проведеного технічного обстеження є таким, що може надійно та безпечно експлуатуватися. Позивачка двічі зверталась до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про готовність експлуатації об`єкта, проте фактично отримала відповідь про неможливість проведення реєстрації та роз`яснення про необхідність звернутися до суду з позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно з порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Відповідно до п. 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів; збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Таким чином, у зв`язку з наведеним, наявні всі правові та технічні підстави для визнання за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок літ. «Е» загальною площею 125,8 кв. м., житловою площею 59,7 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] , як на об`єкт самочинного будівництва. За викладених обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд задовольняє позов частково, оскільки вимоги щодо визнання права власності разом з житловим будинком на господарськими будівлі та спорудами були заявлені після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial