Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на мою користь грошові кошти, які були сплачені мною різноманітним комунальним компаніям за їхнє обслуговування квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в розмірі 81 980 гривень 94 копійки., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач незаконно вселився та проживав в квартирі [ADDRESS] не маючи правових підстав для користування житлом. Ця квартира належала на праві власності [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. 22 жовтня 2015 року мати померлої - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Харченко Л.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї доньки, однак [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина, єдиним спадкоємцем померлої був позивач. 16 лютого 2021 року Дніпровський районний суд м. Києва ухвалив рішення по справі № 755/2587/17. Даний позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення задоволено повністю, цим рішенням [PERSON] мав виселитись з квартири, щоб не перешкоджати користуванню позивачу своїм майном. Хоч рішення по справі № 755/2587/17 було ухвалено в лютому 2021 року, відповідач до 27 листопада 2023 року проживав в квартирі, щодо якої був спір, яка з 2016 року належала позивачу. За весь цей період часу, поки відповідач користувався квартирою, він не сплачував грошові кошти на її утримання (комунальні послуги). Такі дії відповідача порушують законні права та інтереси позивача, що стало підставою для звернення до суду з вказаними позовом. 06 січня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позовні вимоги задовольнити повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, конверт разом з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на момент виникнення спірних правовідносинах у даній справі, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 26 грудня 1996 року, виданого Групової приватизації Управління справами Верховної ради України, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . [PERSON] є рідною сестрою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження та матеріалами спадкової справи долученої до матеріалів позовної заяви. З інформаційної довідки від 10 листопада 2015 року, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 1996 року, виданого Групової приватизації Управління справами Верховної ради України 26 грудня 1996 року та зареєстрованого в Бюро 09 січня 1997 року за реєстровим № 5477. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] , померла у місті Києві [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1522. 17 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Харченко Л.В. із заявою про прийняття спадщини. У заяві зазначається: « [INFO] померла моя дочка - [PERSON] , яка постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] . Цією заявою я приймаю спадщину після смерті гр. [PERSON] ... Інших спадкоємців, в тому числі передбачених ст. 1241 Цивільного кодексу України немає. На день смерті померла в шлюбі не перебувала.» Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті доньки [PERSON] , яка складається з квартири [ADDRESS] . Згідно із заповітом від 29 вересня 2015 року, посвідченим секретарем Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області Романченко Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 18, [PERSON] на випадок своєї смерті усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі те що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право. заповідала позивачу [PERSON] [INFO] . Заповіт на день смерті спадкодавця не змінений і не скасований. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, [PERSON] померла у с. Крехаїв, Козелецького району Чернігівської області [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 31. 19 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харченко Л.В. із заявою про прийняття спадщини. У заяві зазначається: « [INFO] померла моя мати [PERSON] , [INFO] ... Я, [PERSON] , цією заявою я приймаю спадщину після смерті матері гр. [PERSON] ... Інших спадкоємців, в тому числі передбачених ст. 1241 Цивільного кодексу України, немає. На день смерті померла в шлюбі не перебувала.». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року у справі № 755/17786/21, позов [PERSON] до Територіальної громади в особи Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Наталія Володимирівна, [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом - задоволено, визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення набрало законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалось. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року у справі № 755/2587/17 залишеним без змін постановою Київського Апеляційного суду від 13 липня 2021 року та постановою Верховного Суду від 14 червня 2022 року, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення, - задоволено, усунуто [PERSON] перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Відповідно до частини 7 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Як встановлено судом, відповідач користувався квартирою, однак не сплачував грошові кошти на її утримання, що призвело до наявності заборгованості за житлово-комунальні послуги, по квартирі [ADDRESS] . Так, доказами заборгованості по житлово-комунальним послугам, що виникли внаслідок бездіяльності відповідача, що проживав увесь цей час в квартирі [ADDRESS] , слугують наступні документи: Рахунок на оплату послуг постачання гарячої води за Листопад 2023р. Отримувач платежу: ТОВ «Євро-Реконструкція». Сума боргу - 15 176, 28 грн.- Рахунок на оплату послуг постачання теплової енергії за Листопад 2023р. Отримувач платежу: ТОВ «Євро-Реконструкція». Сума боргу - 29 897, 98 грн. Рахунок плати за абонентське обслуговування за Листопад 2023р. Отримувач платежу: ТОВ «Євро-Реконструкція». Сума боргу - 1 154, 68 грн.- Рахунок за електроенергію № 53672729 від 20.12.2023 року, де зазначається, що Заборгованість на 01.11.2023 - 61, 20 грн- Довідка про розмір заборгованості від «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України». В ній зазначається, що станом на 30 листопада 2023 року заборгованість за надані послуги складає 21 141, 53 грн. Додатковими доказами є Довідка про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) послуги з управління багатоквартирним будинком від «Управління житловими будинками» за період з 01.01.2020 по 01.07.2023 року де борг становить 19 174, 24 грн та Довідка про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) послуги з управління багатоквартирним будинком від «Управління житловими будинками» Управління справами Апарату Верховної Ради України» за період з 01.07.2023 по 01.12.2023 року. Де борг вже 21 141, 59 грн.- Витяг з особового рахунку № [NUMBER] від ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Борг - 5052, 88 грн.- Повідомлення-рахунок на сплату комунальних послуг за листопад 2023 року від ПрАТ «АК «Київводоканал». Сума боргу - 9496, 39 грн. Тобто, з наданих документів вбачається, що загальна сума заборгованості по комунальним послугам за квартирою [ADDRESS] становить - 81 980 гривень 94 копійки. Однак позивачем, як власником майна було погашено заборгованість за вказаною квартирою у розмірі 81 980,94 грн., що підтверджується довідкою від ТОВ «Євро-реконструкція» від 27.09.2024 року; довідкою від ДП «Управління житловими будинками» від 27.09.2024 року; довідкою від ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 18.10.2024 року та довідкою ПАТ «Київводоканал» від 01.10.2024 року. Таким чином, оскільки відповідач займав та користувався житловою квартирою [ADDRESS] без будь-яких правових підстав, що у свою чергу перешкоджало позивачу, як законному власнику, реалізувати своє право на користування вказаним майном, а також користуватись житлово-комунальними послугами і сплачувати за їх, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 81 980,94 грн., яка була сплачена позивачем за послуги наданими обслуговуючими компаніями по вказаній квартирі, якими користувався відповідач. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved