Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У вересні 2024 року представник позивача звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між укладений між [PERSON] та [PERSON] . Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Звернення до суду позивач мотивує тим, що протягом тривалого часу сімейне життя у сторін погіршилося, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, втрачено почуття любові. Позивач зазначає, що сторони разом не проживають більше двох років, спільного господарства не ведуть. Наголошує, що перебування в шлюбі суперечить її власним моральним принципам та інтересам, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року матеріали цивільної справи передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Києва. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 року матеріали цивільної справи передано до провадження судді Романишеної І.П. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін 10.06.2025 року. У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, натомість подала заяву, у якій просить суд розглядати справу за відсутності представника та позивача, позовну заяву підтримає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явивився, разом з тим, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України про дату та час розгляду справи повідомлений належний чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.06.2025 року ухвалено провести заочний розгляд цивільної справи. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 16.06.2025 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 05.09.2022р. справа №1519/2-5034/11. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, відсутність заперечень позивача, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2021 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було зроблено відповідний актовий запис №457, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно положень ч.3-4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач вказує, що подружні відносини з відповідачем були припинені, шлюб має формальний характер. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст.51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved