Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС», в особі представника Матухна Семена Павловича звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС», ідентифікаційний код 42827134 заборгованість за Договором позики № 72157561 в сумі 38000,00 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» зазначило, що 28.12.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник/Відповідач) укладено Договір позики № 72157561 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (надалі - Договір позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 9500,00 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50% в день (базова процентна ставка/фіксована). Враховуючи умови Договору позики № 72157561 від 28.12.2022 заборгованість останнього за договором позики складає 38000,00 грн, зокрема, 9500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28500,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами, не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», що набуло право вимоги за договором позики № 72157561 на підставі договору факторингу. Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем вищевказаного договору представник позивача просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та відзив не надав. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. В березні 2025 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 надійшла у провадження судді Рижко Г.О. Ухвалою судді від 28.03.2025 позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 01.04.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді від 02.04.2025 було прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/3872/25; відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 30.04.2025 на 11:30 год. 30.04.2025 в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про причини неявки, розгляд справи відкладено на 18.06.2025 на 09:30. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Крім того, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України та шляхом направлення відповідного повідомлення у додаток «Viber» на номер телефону [NUMBER] , статус повідомлення «Доставлено» 30.04.2025 11:55:14. Згідно з довідкою ф. 20 АТ «УКРПОШТА» судова кореспонденція не вручена адресату та повернута відправнику з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 28.12.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72157561 в електронній формі шляхом заповнення відповідачем заявки про надання (отримання) коштів на сайті позикодавця, підписано його електронним підписом з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору із зазначенням реквізитів власної банківської картки (картковий/поточний рахунок [NUMBER] ), відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 9500,00 грн, строком на 30 днів з кінцевою датою повернення 27.01.2023, базова процентна ставка (фіксована) - 2,50 % в день, знижена процентна ставка - 1% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2333,95%, орієнтована вартість позики 12350,00 грн (а.с. 36-39). Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 до договору позики № 72157561 від 28.12.2022, датою видачі кредиту є 28.12.2022, дата платежу 27.01.2023, кількість днів 30, сума кредиту за договором 9500,00 грн, проценти за користування кредитом 2850,00 грн, загальна вартість кредиту 12350,00 грн (а.с. 40-41). З листа АТ «Таскомбанк», вбачається, що банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 28.12.2022 на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] , було зараховано 9500,00 грн за договором № 72157561 від 28.12.2022 (а.с. 10). 03.04.2023 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 033-030423 за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі до відповідача за договором позики № 72157561 від 28.12.2022 на суму 38000,00 грн (а.с. 18-30). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог № 04/05/23 від 04.05.2023, що відступаються клієнтом факторові відповідно до договору факторингу № 033-030423 від 03.04.2023 до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 72157561 від 28.12.2022 в сумі 38000,00 грн, з яких: 9500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 28500,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 17). З розрахунку заборгованості за договором позики № 72157561 від 28.12.2022 за період з 28.12.2022 по 04.05.2023, який виконано первинним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» загальна сума заборгованості становить 38000,00 грн, з яких: 9500,00 грн - сума заборгованості за тілом позики, 28500,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 12-16). З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача була надіслана досудова вимога № 24.12.24-01/1265 від 24.12.2024 про заміну кредитодавця та про необхідність погашення кредитної заборгованості (а.с. 42-43). На час розгляду справи відповідачем не надано доказів погашення зазначеної вище простроченої заборгованості. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд робить висновок, що 28.12.2022 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору позики № 72157561. [PERSON] , будучи вільним в укладенні вказаного кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодився, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Даний договір укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача, що також підтверджується матеріалами справи. ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів, тому суд дійшов висновку про наявність заборгованості відповідача за основним тілом кредиту у розмірі 9500,00 грн. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення суми заборгованості за відсотками по договору суд зазначає наступне. Згідно наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості, відсотки за користування кредитом відповідачу нараховувалися з дня видачі кредиту і до 27.04.2023, тобто протягом 121 дня. Разом з тим, Договором визначений строк дії Договору - 30 днів, жодним із пункту вказаного договору не передбачена його пролонгація позикодавцем. Відповідно до розрахунку заборгованості за перші 30 днів користування кредитом відповідачу нараховано 2850,00 грн із застосуванням зниженої процентної ставки 1% в день. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 до договору позики № 72157561 від 28.12.2022 проценти за користування кредитом в межах строку дії договору складають 2850,00 грн. Тому, з урахуванням наведеного суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в сумі 2850,00 грн. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 72157561 від 28.12.2022 підлягають частковому задоволенню та стягненню з останнього заборгованості в розмірі 12350,00 грн, яка складається з 9500,00 грн заборгованості за основною сумою боргу та 2850,00 грн заборгованості за відсотками. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 984,10 грн (12350,00/38000,00*3028,00).

Outcome: partial