Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «АРКС» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.12.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №369465а8к3, відповідно до умов якого [PERSON] застрахував у позивача майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Сітроєн» д.н.з. [NUMBER] . 16 липня 2019р. в місті Києві по вулиця Вадима Гетьмана, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля «Сітроєн», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У позовній заяві позивач зазначив, що власник пошкодженого автомобіля «Сітроєн», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до позивача ПрАТ «СК «АРКС» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля було визнано страховим випадком. Позивач ПрАТ «СК «АРКС» здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 94 533,74 грн. та доплату у розмірі 6 641,06 грн. Страхове відшкодування було сплачено з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу у розмірі 3116,00 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», яка здійснила виплату ПрАТ «СК «АРКС» в межах ліміту, передбаченого полісом №АО/5788705, з вирахуванням розміру фізичного зносу деталей згідно умов полісу страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 68770,12 грн. Отже, ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 101 174,80 грн.; 3116,00 грн. страхова компанія недоотримала як частину страхового платежу; всього 104 290,80 грн. збитків позивача у зв`язку з настанням страхового випадку. Після отримання виплати від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» непокритою виявилася сума 35520,68 грн. (104290,80 грн. - 68770,12 грн.). Посилаючись на те, що жодних дій для відшкодування збитків [PERSON] вчинено не було, позивач ПрАТ «АРКС» звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь 35520,68 грн. на відшкодування шкоди та 3028,00 грн. судового збору. Ухвалою судді від 10 січня 2025р. було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 лютого 2025р. від відповідача [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти задоволення позову, [PERSON] звертав увагу суду на те, що Закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» втратив чинність, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону. У Відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що позивач отримав страхове відшкодування 28 квітня 2020р. у розмірі 68770,12 грн. і до дня подання позову до [PERSON] у позивача не виникало питань щодо розміру здійсненого відшкодування. При цьому, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, становить 100 000 грн. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик повинен був здійснити виплату страхового відшкодування у межах страхових сум. Відповідно до статті 1194 ЦК України [PERSON] , як особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, лише у випадку, якщо суми страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди. Зважаючи на те, що ліміту відповідальності 100 000 грн. достатньо для виплати страхового відшкодування, вважає, що у позивача не виникло право вимоги до відповідача, а усі збитки перед позивачем повинне відшкодувати ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Посилаючись на те, що саме на страхову компанію «Альфа-Гарант» було покладено обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову про стягнення з нього частини виплаченого на користь потерпілої особи страхового відшкодування, адже таке суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У судовому засіданні 27 лютого 2025р. представник відповідача - адвокат Лукацька Л.Г. заявила клопотання про залучення до участі у даній справі третьої особи - ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Ухвалою суду від 27 лютого 2025р. до участі у справі було залучено третю особу - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Даною ухвалою у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було витребувано копію страхової справи за фактом виплати Приватному акціонерному товариству «АРКС» страхового відшкодування за страховим випадком, що трапився 16 липня 2019р. за участю автомобіля під керуванням [PERSON] . 31 березня 2025р. на виконання вимог ухвали Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025р. від третьої особи - ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надійшла копія страхової справи за фактом виплати страхового відшкодування на користь ПрАТ «СК «АРКС». В судовому засіданні 16.06.2025 представник позивача вимоги позовної заяви підтримав. Пояснив, що різниця у виплаті страхового відшкодування, яке здійснене страховою компанію «Альфа-Гарант», та розміром збитків, спричинених потерпілій особі, викликана тим, що виплата страхового відшкодування ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснювалась з урахуванням зносу деталей пошкодженого транспортного засобу, в результаті чого розмір страхового відшкодування було зменшено на 30,5%. Звертав увагу суду на те, що позовні вимоги позивача ґрунтується на підставі ст. 993 ЦК України, відповідно до якої, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відтак, вважав неспроможними доводи представника відповідача про те, що до спірних правовідносин не може застосовуватися стаття 1194 ЦК України. Представник відповідача у судовому засіданні 16.06.2025 просила відмовити у задоволенні позову. Висловила позицію про те, що позовні вимоги ґрунтуються на підставі статті 1194 ЦК України, яка не може застосовуватися до спірних правовідносин, адже позивач є страховиком, тому не може посилатися на статтю, яка регламентує правовідносини зі страхувальником. Представник відповідача посилалась на те, що правовідносини повинні бути врегульовані між двома страховими компаніями, адже сума страхового відшкодування не перевищує 100 000 грн. та ліміту відповідальності страхової компанії достатньо, щоб [PERSON] не ніс відповідальність, яка застрахована. Вказувала на те, що страхова компанія повинна звернутися до третьої особи в порядку господарського судочинства, а [PERSON] є належним відповідачем. Позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, у зв`язку з таким. Судом встановлено, що 18.12.2018 року між ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №369465а8к3, відповідно до умов якого [PERSON] застрахував у позивача майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Сітроєн» д.н.з. [NUMBER] (а.с.5-13). 16 липня 2019р. в місті Києві по вулиця Вадима Гетьмана, 6 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки DACIA Logan, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та застрахованого автомобіля «Сітроєн», д.н.з. [NUMBER] , власником якого був [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП . (а.с.4). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП є підтвердженою постановою суду у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого автомобіля «Сітроєн», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] 16.07.2019 звернувся до позивача ПрАТ «СК «АРКС» із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та 17.07.2019 (а.с.14) із заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Дана заява була розглянута, 17 липня 2019р. пошкоджений автомобіль «Сітроєн» було оглянуто аварійним комісаром, Товариство з обмеженою відповідальності «Актив Моторс» виставив рахунок №8633 від 17 липня 2019р. за ремонт автомобіля «Сітроєн» на суму 101 900,16 грн. (а.с.21). 25 липня 2019р. позивачем ПрАТ «СК «АРКС» складено страховий акт ARX2482244 про виплату на рахунок ТОВ «Актив Моторс» 94533,74 грн. (а.с.22). 21 серпня 2019р. позивачем ПрАТ «СК «АРКС» складено страховий акт ARX2488932 про виплату на рахунок ТОВ «Актив Моторс» 6641,06 грн. (а.с.22). Страхове відшкодування було вирахуване та сплачене з вирахуванням суми несплаченої частини страхового платежу у розмірі 3116,00 грн. Позивач ПрАТ «СК «АРКС» здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 94 533,74 грн. та доплату у розмірі 6 641,06 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 26 липня 2019р. та 22 серпня 2019р. (а.с.28,29). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5788105 від 11.06.2019 р. з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн. (а.с.84). 13 квітня 2020 року аварійним комісаром [PERSON] було складено консультацію №33-D/68/1 про величину фізичного зносу транспортного засобу «Сітроєн», відповідно до якої фізичний знос транспортного засобу «Сітроєн» складає 30,5% (а.с.85-87). ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснено розрахунок страхового відшкодування в порядку суброгації по страхувальнику [PERSON] за страховим випадком від 19 червня 2019р. таким чином: обґрунтована вимога на виплату страхового відшкодування у розмірі 104290,80 грн.; зменшення розміру страхового відшкодування на суму зносу деталей транспортного засобу на 30,5% на суму 21166,66 грн.; зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ 13854,02 грн.; сума страхового відшкодування 68770,12 грн. (а.с.89). 28 квітня 2020р. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» складено Страховий акт №ЦВ/19/3521 про виплату на користь страхової компанії постраждалої особи АТ «СК «АРКС» 68 770,12 грн. (а.с.88). 28 квітня 2020р. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснила виплату ПрАТ «СК «АРКС» 68770,12 грн. в межах ліміту, передбаченого полісом №АО/5788705, з вирахуванням розміру фізичного зносу деталей та ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №8345 (а.с.30). Отже, ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок СТО, де ремонтувався автомобіль «Сітроєн» в розмірі 101 174,80 грн.. У зв`язку з настанням страхового випадку страхова компанія недоотримала 3116,00 грн. як частину страхового платежу. Всього збитки позивача у зв`язку з настанням страхового випадку становлять 104290,80 грн.. Після отримання виплати від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» непокритою виявилася сума 35520,68 грн. (104290,80 грн. - 68770,12 грн.), яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] у судовому порядку. Станом на день розгляду справи [PERSON] не вжив заходів щодо відшкодування збитків позивачу. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.1 ч. 1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Частиною 1 статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Враховуючи, що виплачена ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сума відшкодування є значно меншою від оціненої майнової шкоди, адже ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату лише 68770,12 грн. (з урахуванням розміру фізичного зносу деталей та податку на додану вартість), суд дійшов висновку, що непокрита страховою виплатою шкода в розмірі 35520,68 грн. має бути відшкодована відповідачем, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На користь такого висновку свідчать правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові №755/18006/15 від 04.07.2018, у постанові від 12.12.2018 у справі №758/2356/17-ц та постанові від 15.10.2020 у справі №755/7666/19, відповідно до яких володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Вартість матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту - це різні суми, які не слід ототожнювати, тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України «Про ОСЦПВ» має сплатити страховик як страхове відшкодування. Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. У конкретному випадку вимоги до [PERSON] фактично зводяться до стягнення з нього 30,5% коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу Сітроєн, який не покривається страховою компанією. Щодо доводів представника відповідача про пропуск строку позовної давності суд звертає увагу на таке. Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 р. у справі №200/13392/13-ц зазначив: «При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст.38 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК і ст.27 закону «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення ст.515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування». У конкретній справі до спірних правовідносин застосовується суброгація як порядок відшкодування шкоди, встановлений ст. 993 ЦК України: «До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки». Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки ДТП відбулося 16.07.2019, то з вимогою до винуватця ДТП позивач міг звертатися впродовж 3 років. Позивач звернувся до суду з позовом до винуватця ДТП [PERSON] в грудні 2024 року, тобто поза межами 3-річного строку. Однак, закінчення трирічного строку вже припадало на 15.07.2022 року, коли в Україні було введено воєнний стан. Так, у п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який діяв на момент звернення до суду, було визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Отже, встановлена статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність тривалістю у три роки, сплив якої припадав на час дії воєнного стану, була продовжена до закінчення дії воєнного стану. Відтак, звернувшись до суду з даним позовом в грудні 2024 р. під час дії воєнного стану, позивач не пропустив строк позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved