Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь суму боргу за борговою розпискою, моральну шкоду та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що позичив [PERSON] 20 000 грн, відповідно до договору від 28 квітня 2024 року та 30 000 грн відповідно до договору від 03 травня 2024 року, а відповідач отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 28 квітня 2025 року, сплатити відсотки та суму штрафу за несвоєчасне повернення позики. Позивач, посилаючись на те, що відповідач, не виконує належним чином зобов`язання за договорами, тим самим порушує його умови, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 712 500,0 грн заборгованості за договорами, моральну шкоду у розмірі 5000 грн та сплачений судовий збір в сумі 7 175 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій\~ просить розглянути справу без його участі. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, місце та час судового розгляду, повторно в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомив. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надійшли. Відзив на позовну заяву до суду не надав. Зважаючи на вказане, суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку: З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2024 року [PERSON] позичив [PERSON] 20 000,00 грн, а останній отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 28.04.2025 року, про що склав розписку та підписав договір позики. /а.с.18,19/. За умовами розписки та Договору позики від 28.04.2024 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у позику грошові кошти у сумі 20 000 грн терміном на 1 рік, до 28.04.2025 року та зобов`язався сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 300 % від позиченої суми, тобто 5000 грн щомісяця. У разі несвоєчасного повернення тіла позики та відсотків, [PERSON] зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн шляхом безготівкового перерахування на банківську картку [PERSON] . Також сторонами було погоджено, що у разі порушення позичальником графіку погашення заборгованості, позикодавець має право вимагати дострокового погашення всієї суми позики. Крім того, 03.05.2024 року [PERSON] позичив [PERSON] 30 000,00 грн, а останній отримав від нього вказану суму та зобов`язався повернути її до 03.05.2025 року, про що склав розписку та підписав договір позики. /а.с.20,21/. За умовами розписки та Договору позики від 03.05.2024 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у позику грошові кошти у сумі 30 000 грн терміном на 1 рік, до 03.05.2025 року та зобов`язався сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 300 % від позиченої суми, тобто 7500 грн щомісяця. У разі несвоєчасного повернення тіла позики, [PERSON] зобов`язується сплатити штраф у розмірі 300 000 грн шляхом безготівкового перерахування на банківську картку [PERSON] . Також сторонами було погоджено, що у разі порушення позичальником графіку погашення заборгованості, позикодавець має право вимагати дострокового погашення всієї суми позики. Даний факт також підтверджується роздруківкою переписки [PERSON] з [PERSON] в мессенджері Viber. /а.с.23,24,25,26/ Відповідачем умови договорів не виконувались, тому виникла заборгованість за договором позики від 28.04.2024 в сумі 345 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом позики 20 000,00 грн; заборгованість за відсотками 25 000,00 грн; штраф за прострочення платежу 300 000,00 грн. За\~ договором позики від 03.05.2024 в сумі 367 500,00 грн, з яких: заборгованість за тілом позики 30 000,00 грн; заборгованість за відсотками 37 500,00 грн; штраф за прострочення платежу 300 000,00 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Але в порушення приведених умов договору позики, укладеного між сторонами по справі, вимог ст.ст. 525, 526, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, одержана відповідачем позика повернута не була, сума нарахованих відсотків вчасно не сплачена. Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню 50 000,00 грн - заборгованість за тілом позики за договорами позики, а також 62 5000,00 грн. - заборгованість за відсотками. За змістом ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.ст. 546, 547, 551 ЦК України). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У борговому документі, згідно якого відповідач взяв на себе обов`язок по перерахуванню позивачу коштів в сумі 50 000,00 грн, встановлений штраф у розмірі 300 000,00 грн по кожному договору у випадку прострочення. За наведених умов позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 600 000,00 грн, що є штрафом згідно змісту виданого відповідачем боргового документу, і у даному випадку суд діє відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог. Поряд із цим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір штрафу може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Неустойка (штраф/пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові витрати боржника за невиконання або невчасне виконання обов`язку. Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17. За частиною третьою статті 551 ЦК України, під розміром збитків потрібно розуміти саме суму, на яку нараховано неустойку, зокрема штраф, а не будь-яку іншу суму збитків. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі №6-473цс16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. При цьому, на позивача у справі не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки (пункти 33, 34 постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20). При вирішенні питання про зменшення неустойки суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру штрафу/пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. У даній справі суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру штрафу з урахуванням принципів справедливості, виваженості й розумності, оскільки її розмір значно перевищує розмір основного зобов`язання, а суттєвих збитків для кредитора у зв`язку із невиконанням боржником свого обов`язку не вбачається, тому суд зменшує розмір нарахованого позивачем штрафу з 600 000,00 грн. до 60 000,00 грн, тобто до розміру, який відповідає розміру невиконаного відповідачем грошового зобов`язання. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з доводами позивача, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач перебував у тривалому пригніченому стресовому стані і дискомфорті, що позбавило його нормальної роботи і ритму життя та можливості розпоряджатися власними коштами. Виходячи з вищезазначеного, розмір моральної шкоди в сумі 5000 грн, що підлягає стягненню з відповідача, суд знаходить обґрунтованим, розумним та справедливим, а вимогу про її стягнення, такою, що підлягає задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат, заявлених позивачем, то слід зазначити наступне. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції № 504 від 08.10.2024 року (а.с.28) позивачем було сплачено 7 175,00 грн судового збору, які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 712 500,00 грн, і судом такий позов задоволено на суму 172 500,00 грн, що складає 24,21 % від ціни позову. Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 737,08 грн (7 175,00 грн. * 24,21 %).

Outcome: partial