Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У червні 2024 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що між ним та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №55248а0кп від 28 квітня 2020 року. Згідно Договору [PERSON] застрахувала майнові інтереси користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Renault Logan», номерний знак [NUMBER] . 16.02.2021 року о 19:10 сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Nissan Leaf», номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan», номерний знак [NUMBER] склала 17 364, 73 грн., яку Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» виплатило. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ««Renault Logan», номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПАТ СК «АРКС» і виплатило на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 17 364, 73 грн.\~ Просить стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 13\~999,93 грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечень щодо такого розгляду до суду не надходило. 15 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, у якій він повністю визнав заявлені вимоги та не заперечував проти задоволення позовних вимог ПАТ «СК «АРКС». Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. До суду направив заяву про визнання позову. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, враховуючи що відповідач позов визнав повністю, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, дійшов до висновку що позов підлягає до задоволення та про можливість постановлення рішення в зв`язку з визнанням позову відповідачем відповідно до ч.4\~ст. 206 ЦПК України. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК\~України\~встановлено,\~що\~кожна\~сторона повинна\~довести\~обставини,\~які\~мають\~значення для\~справи\~і\~на які\~вона\~посилається\~як на\~підставу\~своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.\~1\~ст.\~81,\~89\~ЦПК\~України,\~кожна\~сторона\~повинна довести\~ті\~обставини,\~на\~які\~вона посилається\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом.\~Суд\~оцінює\~докази за\~своїм\~внутрішнім\~переконанням,\~що\~ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та\~безпосередньому дослідженні\~наявних\~у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що між позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №55248а0кп від 28 квітня 2020 року. Згідно Договору [PERSON] застрахувала майнові інтереси користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Renault Logan», номерний знак [NUMBER] . 16.02.2021 року о 19:10 сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Nissan Leaf», номерний знак [NUMBER] , який належить відповідачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan», номерний знак [NUMBER] склала 17 364, 73 грн., яку Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» виплатило. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ««Renault Logan», номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПАТ СК «АРКС» і виплатило на користь [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 17 364, 73 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до вимог частини 1 статті 1166, частини 1 статті 1191\~Цивільного\~кодексу\~України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка відшкодувала шкоду, завдані іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За змістом ст.1194\~Цивільного\~кодексу\~України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» виплатило власнику транспортного засобу марки «Renault Logan», номерний знак [NUMBER] суму страхового відшкодування в розмірі 17 364, 73 грн., що підтверджується платіжним дорученням №756712 від 02.03.2021 року. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст.27Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що: Цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Судом встановлено, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 17\~364,73 грн., відповідач добровільно відшкодовано позивачу 3\~364,80 грн., що є розміром виплаченого страхового відшкодування та фактичними витратами позивача. Не відшкодованим залишилась шкода в розмірі 13\~999,93 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування, яке не відшкодоване на дату подання позову та становить 13\~999,93 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, суд до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач позов визнав до прийняття рішення у справі, 50 відсотків судового збору в сумі 1 514 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету, а з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1514 грн.

Outcome: approved