Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

17 травня 2023 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , копією відповіді Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №948/32.8-24 від 05.08.2023 року. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією офіційного веб-порталу судової влади України відносно [PERSON] було прийнято наступні рішення: 27.09.2019 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/4958/19) [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень; 19.03.2021 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/1481/21) [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 425,00 гривень; 11.05.2021 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа № 334/251 1/21) затверджено угоду про визнання винуватості від 09.04.2021 року в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12021087050000105 від 13.02.2021 року між прокурором Запорізької місцевої прокуратури №3 Запорізької області та [PERSON] . [PERSON] визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено їй узгоджене сторонами покарання у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком один рік, та покладено на неї виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 15.11.2022 року постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя (справа №337/3825/22) [PERSON] визнано винуватою у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.44 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень; 21.08.2023 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/6712/23) [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження; Згідно з інформацією офіційного веб-порталу судової влади України відносно [PERSON] було прийнято наступні рішення: 04.08.2015 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області (справа №219/6665/15-п) надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 172-20 КУпАП; 05.05.2020 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/1531/20) затверджена угода про визнання винуватості від 17.04.2020 у кримінальному провадженні №12020080020000608 від 18.03.2020, укладену між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 та обвинуваченим [PERSON] . [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ст. 309 ч. 1 КК України, та на підставі угоди про визнання винуватості призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень; 24.10.2023 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа № 334/8392/23) [PERSON] визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 58 КК України, замінено [PERSON] покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків суми грошового забезпечення в дохід держави; 04.12.2023 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя (справа №334/10741/23) [PERSON] визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 гривень. Батьки: [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не беруть участі у вихованні та розвитку дитини, матеріально не забезпечують, життям та здоров`ям дитини не цікавляться. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.04.2024 року у справі №334/11260/23 за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на його утримання. До суду або органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьки не зверталися. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , який перебував на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради, у зв`язку з подальшим наданням статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, знятий з обліку. Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 02.06.2023, [PERSON] перебував на повному державному забезпечені у КНП «Міська дитяча лікарня №5» по 26.09.2023 року. З 26.09.2023 по 29.09.2023 малолітній перебував на повному державному забезпеченні у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради до вирішення його подальшої долі. Внаслідок введення воєнного стану в Україні та у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини, на виконання наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної військової адміністрації від 28.09.2029 № 03-03/0990 «Про евакуацію вихованців обласних центрів соціально-психологічної реабілітації дітей» малолітній [PERSON] , [INFO] , був переміщений з КНП «МДЛ № 5» до дитячого будинку «Добре серце» (вул. Шевченко, буд. 1, с. Новий Милятин) Буська міська територіальна громада Золочівського району Львівської області. На цей час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] отримує усі послуги з соціально-психологічної реабілітації, необхідну медичну та юридичну допомогу. Батьки: [PERSON] та [PERSON] з часу відібрання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] не вжили заходів щодо повернення сина в родину. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] . [INFO] . Також, внести відомості до актового запису про народження дитини у відповідності до рішення суду. Судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою №334/3113/25 від 18.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою №334/3113/25 від 12.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача просила розглянути справу за наявними матеріалами справи, без її участі, позов задовольнити, про що подала заяву. В судове засідання відповідачі не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиву на позовну заяву не подали. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовних вимог. Представник Дніпровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , копією відповіді Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №948/32.8-24 від 05.08.2023 року. Родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Батьки: [PERSON] та [PERSON] не виконують свої батьківські обов`язки відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не беруть участі у вихованні та розвитку дитини, матеріально не забезпечують, життям та здоров`ям дитини не цікавляться. [PERSON] та [PERSON] неодноразово притягалися до адміністративної та кримінальної відповідальності. 06.08.2023 року між подружжям сталася сварка. [PERSON] травмував жінку, внаслідок чого [PERSON] потрапила у лікарню з вогнепальним кульовим сліпим пораненням правого колінного суглоба через необережне поводження зі зброєю. 09.10.2023 [PERSON] надала пояснення до відділу служби внаслідок чого було отримане поранення також надала до відділу служби довідку з КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 02.10.2023 № 4902-див, що з 2021 року жінка неодноразово була оглянута лікарем-наркологом, в останнє 29.09.2023, встановлений діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання психостимуляторів, канабіноїдів, синдром залежності. Згідно відповіді КНП «Міська лікарня № 9» Запорізької міської ради [PERSON] 08.08.2023 була виписана з лікарні з діагнозом: вогнепальне кульове сліпе поранення правого суглоба. Стороннє тіло (металевої щільності) виростків правої стегнової кістки. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.04.2024 року у справі №334/11260/23 за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] та батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на його утримання. До суду або органів опіки та піклування з приводу встановлення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьки не зверталися. Відповідно до норм чинного законодавства, п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (зі змінами): «У разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав. Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав». Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , який перебував на обліку у службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради, у зв`язку з подальшим наданням статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, знятий з обліку. Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 02.06.2023, [PERSON] перебував на повному державному забезпечені у КНП «Міська дитяча лікарня №5» по 26.09.2023 року. З 26.09.2023 по 29.09.2023 малолітній перебував на повному державному забезпеченні у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради до вирішення його подальшої долі. Внаслідок введення воєнного стану в Україні та у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини, на виконання наказу Служби у справах дітей Запорізької обласної військової адміністрації від 28.09.2029 № 03-03/0990 «Про евакуацію вихованців обласних центрів соціально-психологічної реабілітації дітей» малолітній [PERSON] , [INFO] , був переміщений з КНП «МДЛ № 5» до дитячого будинку «Добре серце» (вул. Шевченко, буд. 1, с. Новий Милятин) Буська міська територіальна громада Золочівського району Львівської області. На цей час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] отримує усі послуги з соціально-психологічної реабілітації, необхідну медичну та юридичну допомогу. 17.04.2025 батьки малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] були запрошені на комісію з питань захисту прав дітей, однак до комісії не з`явилися. Батьки: [PERSON] та [PERSON] з часу відібрання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] не вжили заходів щодо повернення сина в родину. Батькам були надані рекомендації та перелік документів для повернення дитини в родину, але вони не зверталися з питання повернення дитини в родину, не телефонували, не переймалися подальшою долею свого сина. Батьки ніяк не піклуються про свою дитину, не проявляють заінтересованості в його подальшій долі, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини та його навчання, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на дитину, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу. Батьківський потенціал слабкий, відповідачі не усвідомлюють наявності проблем, не розуміють їх ризики і загрози, мотивація до змін низька. Питання щодо позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] розглядалось 17.04.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей при районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дітей, бажання спілкуватись і брати участь в їх вихованні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ч. 8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц). Вихованням та лікуванням малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] займаються спеціалісти дитячого будинку «Добре серце» Буської міської територіальної громади Золочівського району Львівської області, де на даний час і перебуває малолітня дитина. Відповідно до ст.141, 155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також другі особи. Батьки малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, умов для проживання, що негативно впливає на його розвиток, як складову виховання, тому суд враховуючи інтереси дитини, вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою позбавлення батьківських прав в даному випадку є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини. Разом, з тим, доказів, які би свідчили про позитивні зміну у родині та вжиття відповідачами конкретних заходів, які свідчили про їх прагнення повернути дітей у родину, суду надано не було. Відповідачі в судове засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву не подали, пояснень по суті не надали. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у кращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійному середовищі, що не є неблагополучним (параграф 76). Наведені вище факти свідчать про не благополучність родини, батьки не можуть створити для дитини безпечне, спокійне та стійке середовище. Суд вважає встановленим, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, що згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач за даною категорією справ звільнений від сплати судового збору при подачі позову, а тому відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved