Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив: встановити факт постійного проживання разом зі своєю дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , до моменту її смерті за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 25.03.1988. Під час шлюбу за спільні кошти 08.01.2002 подружжя придбало житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку заявник постійно проживав разом зі своєю дружиною до моменту її смерті. Водночас, заявник не реєстрував місце свого проживання у вказаному будинку та був зареєстрований у належній йому квартирі за адресою: [ADDRESS] . Після смерті дружини заявник своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину, проживаючи разом із дружиною до моменту її смерті. Як зазначив заявник, вказаний будинок є єдиним спадковим майном після смерті дружини, яке він бажає успадкувати. Також вказав про відсутність інших спадкоємців за законом та за заповітом. В подальшому, після звернення до нотаріуса для прийняття спадщини, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. Одночасно нотаріус вказав про відсутність даних про спільне проживання зі спадкодавцем на момент її смерті, оскільки місце проживання заявника зареєстроване за іншою адресою, аніж місце проживання його померлої дружини. Наведене також виключає можливість видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з чим заявник звернувся до суду з метою встановлення факту спільного проживання, оскільки встановлення цього факту необхідно для прийняття спадщини. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами окремого провадження. Одночасно судом витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Л.М. копію спадкової справи № 146/2023 від 07.12.2023, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На виконання зазначеної ухвали приватним нотаріусом 25.11.2024 надано копію спадковою справи № 146/2023. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за ініціативою заявника з метою надання додаткових доказів на підтвердження викладених у заяві обставин. В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги у повному обсязі з наведених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи - Харківської міської ради надав до суду письмові пояснення, в яких просив залишити заяву без розгляду, посилаючись на наявність спору про право та необхідність його вирішення в порядку позовного провадження. В судові засідання представник заінтересованої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] , [INFO] , про що Московським відділом ДРАЦС Харківського міського управління юстиції складено актовий запис № 474 від 25.03.1988. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказане підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.12.2023, виданого повторно Четвертим відділом ДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно з копією договору купівлі-продажу будинку (частки) від 08.01.2002, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-47, встановлено, що [PERSON] , яка проживала за адресою [ADDRESS] , придбала частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом ДРАЦС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла у м. Харкові 07.12.2021, про що складено відповідний актовий запис № 25945 від 10.12.2021. Відповідно до повідомлення Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 12.01.2022, [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . На підставі даних спадкової справи встановлено, що єдиним спадкоємцем, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є [PERSON] , який подав відповідну заяву нотаріусу 07.12.2023. Також встановлено, що [PERSON] не складала заповіту щодо свого майна. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Олійник Л.М. від 03.04.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої дружини [PERSON] , оскільки спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини. Одночасно нотаріус вказав про відсутність даних про спільне проживання зі спадкодавцем на момент її смерті, оскільки місце проживання заявника зареєстроване за іншою адресою, аніж місце проживання його померлої дружини. На підтвердження проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , заявник надав копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) від 30.10.2024, видану КНП «Міська поліклініка № 25 Харківської міської ради», в якій зазначена вказана адреса проживання ховорого. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що є сусідами заявника. Також підтвердили, що [PERSON] мешкав у вказаному будинку зі своєю дружиною [PERSON] до моменту її смерті. Як повідомили свідки, вони добре знають заявника та його покійну дружину багато років, підтримували із ними добросусідські відносини. На даний час [PERSON] мешкає у вказаному будинку один. В судовому засіданні заявник також надав сімейні фотографії, на яких зображений він та його дружина. Проте суд не сприймає надані фотографії як належний та допустимий доказ юридичного факту, який заявник просить встановити, оскільки суд не може ідентифікувати покійну дружину заявника на фотографіях та встановити на підставі них місце спільного проживання та час. Відтак, при розгляді цієї заяви суд враховує виключно документально підтверджені дані, а також покази свідків. Крім того, суд враховує пояснення заявника, які у своїй сукупності із наданими доказами не викликають сумніву в їх правдивості. Водночас суд відхиляє доводи представника позиції представника Харківської міської ради, який просив залишити заяву без розгляду, посилаючись на наявність спору про право та необхідність його вирішення в порядку позовного провадження, суд зазначає наступне. За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 у справі № 179/986/23, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Зі змісту заяви вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для вирішення питання про прийняття спадщини. Водночас, із матеріалів справи, зокрема даних спадкової справи, не вбачається, що між заявником, як спадкоємцем першої черги, та будь-якими іншими особами існує спір щодо прийняття спадщини. Так само, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відтак, суд не вбачає підстав для залишення заяви без розгляду. Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Положенням ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Як визначено ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Приписами ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається з роз`яснень викладених в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування», якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкодавець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, а відповідно до частини шостої даної статті фізична особа може мати кілька місць проживання. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 3 вказаного Закону місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд доходить висновку про доведеність факту постійного проживання заявника разом зі своєю дружиною на час відкриття спадщини після смерті останньої. Отже, заява [PERSON] є законною та обґрунтованою, встановлення цього факту має юридичне значення для заявника, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved