Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Зміст позовних вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у квітні 2025 року звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 19.07.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №424221600 у формі електронного документа із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов даного кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 13200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування коштів на банківську карту. Станом на дату звернення з позовом [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у розмірі 65474,64 грн, яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в розмірі 13200,00 грн; заборгованість по несплаченим процентам у розмірі 52274,64 грн. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу за №28/1118/01, строк дії якого закінчився 28.11.2019 та в подальшому продовжувався шляхом укладення додаткових угод до 31.12.2024. 27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладеного договір факторингу №27/0524-01 відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступило) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] . 14.03.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладеного договір факторингу №140325-У, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало (відступило) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ЮНІТ КАПІТАЛ» із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 424221600 від 19.07.2023 в розмірі 65474,64 грн, сплачений судовий збір у сумі 2442,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 01.05.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судовий розгляд на 03.06.2025 Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. У зв`язку з першою неявкою відповідачки протокольною ухвалою розгляд справи відкладено на 24.06.2025. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання остання відсутня, інформації щодо своєї адреси суду не надала, а тому відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена їй належним чином (а.с.\~102). Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Згідно вимог частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі сторін та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини, установлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 19.07.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір №424221600, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у розмірі 13200,00 грн з кінцевою датою повернення кредиту 18.08.2028 та відсотковою ставкою у період з дати видачі кредиту до 18.08.2023 - 1,38%, після закінчення дисконтного періоду 2,98 %. За умовами договору строк кредиту може бути продовжено за умови, якщо активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Разом з договором позичальниця мала змогу ознайомитися з Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та порядком дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою «MONEYVEO» (а.с. 26-31, 50-56). Також сторонами погоджено паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору (а.с. 73-74). Зазначений договір був укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальниці за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частини 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту договору, вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для таких видів договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальниця [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею цього договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наданий позивачем до кредитного договору паспорт споживчого кредиту суд не приймає як складову частину вказаного кредитного договору, зважаючи на те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20. Відтак, зміст укладеного сторонами договору та умови кредитування відображені в кредитному договорі №424221600, який підписала [PERSON] 19.07.2023. На виконання умов вказаного договору на картковий рахунок позичальниці [PERSON] 19.07.2023 було перераховано кредитні кошти у розмірі 13200,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 9816fb81-62d5-4de7-8e4e-e22596c8ba36 (а.с. 84). Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором виконало. 28.11.2018 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір факторингу за №28/1118-01, строк дії якого в подальшому продовжувався шляхом укладення додаткових угод, а також витягу з реєстру прав вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги за кредитним договором №424221600 до боржниці [PERSON] у розмірі 65474,64 грн, сплачений судовий збір у сумі 2442,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн (а.с. 11-14). 27.05.2024 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладеного договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало (відступило) ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 27.05.2024, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №424221600 на суму 65474,64 грн, сплачений судовий збір у сумі 2442,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн (а.с. 24, 63-66). 14.03.2025 між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» було укладеного договір факторингу № 140325-У, відповідно до якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» передало (відступило) ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 14.03.2025, зокрема до [PERSON] за кредитним договором №424221600 на суму 65474,64 грн, сплачений судовий збір у сумі 2442,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн (а.с. 40, 42-45). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені докази, а також встановлені обставини, суд вважає доведеним, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є новим кредитором у зобов`язаннях із відповідачкою, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 19.07.2023 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Щодо нарахування ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» процентів за користування кредитом, суд зазначає таке. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини 1 статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Всупереч умов кредитного договору відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 31252,32 грн, яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в розмірі 13200,00 грн; заборгованість по несплаченим процентам у розмірі 18052,32 грн (а.с.85-86). Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» нараховало додаткові проценти позичальниці [PERSON] за користування кредитним договором, яка складається з наступного: заборгованості по кредиту в розмірі 13200,00 грн; заборгованість по несплаченим процентам у розмірі 52274,64 грн, а всього 65474,64 грн (а.с. 87-88). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредитної заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту та процентів, які нараховані первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», стягнути заборгованість за процентами в розмірі 34222,32 грн (різниця нарахованих процентів ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»). Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Частиною четвертої статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 754/16771/17 (провадження № 61-12636св21), від 01 вересня 2022 року у справі № 225/3427/15-ц (провадження № 61-18053св21) зазначено: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». За умовами кредитного договору № 424221600 від 19.07.2023 сторони погодили строк кредитування 30 днів з 19.07.2023 по 18.08.2023. А також, відповідно до пункту 3.1 Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжений за умови якщо активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Отже, виходячи з того, що строк кредитування за кредитним договором № 424221600 від 19.07.2023 закінчився 19.09.2023, тому з цього часу кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору, тому вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після указаного періоду є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цих дат права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи, що відповідачкою проценти по кредиту не сплачено, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 18052,32 грн процентів за користування кредитом. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 424221600 від 19.07.2023 в розмірі 30858,96 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 13200,00 грн, відсотки за користування кредитом 18052,32 грн за період з 19.07.2023 по 19.09.2023. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини. На які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи установлені судом обставини та вимоги вищевикладеного чинного законодавства, зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано зобов`язання за кредитним договором внаслідок чого утворилась заборгованість, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Судові витрати Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково на 47,73 %, тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1156,21 грн (2422,40*47,73%). Що стосується вимоги про стягнення 7000,00 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до\~положень статті\~137\~ЦПК України\~для цілей\~розподілу судових\~витрат:\~1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;\~2)\~розмір суми,що\~підлягає сплаті\~в порядку\~компенсації витрат\~адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат.\~Для визначення\~розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та(або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача [PERSON] у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025; додаткову угоду №4 до Договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17.03.2025, акт прийому-передачі наданих послуг, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 32 зв.-35, 38-39, 62, 68). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. На підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом було проведено: складання позовної заяви ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ»\~до [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором №424221600 від 19.07.2023; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника, яким є [PERSON] за\~кредитним договором №424221600 від 19.07.2023; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним\~договором №424221600 від 19.07.2023 на рахунок боржника, яким є [PERSON] ;\~підготовка та\~подача клопотання\~щодо отримання\~інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним\~договором №424221600 від 19.07.2023 на рахунок боржника, яким є [PERSON] (а.с.68). Суд вважає, що вартість правничих послуг є завищеною, оскільки дана справа незначної складності, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу. Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до суми 3000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: partial