Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Національне агентство з питань запобігання корупції, Вища рада правосуддя, про стягнення заборгованості з аліментів на дитину та просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача 501 203,12 грн, у тому числі: 271 710,39 грн заборгованість з аліментів за період з липня 2023 року до червня 2024 року, 5 655,14 грн індекс інфляції, 223 837,59 грн пеня. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 18 серпня 2021 року між нею та [PERSON] укладено договір між батьками про спільне утримання та виховання дитини (далі - договір). Договір нотаріально посвідчений. Укладаючи договір сторони керувалися фактичними потребами дитини, нормами СК України та вимогами статей 6, 627 ЦК України. За цим договором сторони розподілили права та обов`язки з утримання та виховання малолітнього на той час сина. У договорі визначено, що він укладений батьками, зокрема, стосовно участі кожного з них у забезпеченні дитині умов життя, розвитку, розміру аліментів на дитину. Сторони визначили, що всі питання, що стосуються виховання, розвитку, здоров`я та освіти дитини вирішуються матір`ю, виходячи з інтересів та з урахуванням думки дитини. Сторони встановили, що вони в повній мірі зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини та дбати про її фізичний, психічний, духовний та моральний розвиток. У пункті 4.4. договору визначено, що батько зобов`язується надавати щомісяця грошову суму (аліменти) на утримання свого сина у розмірі чверті свого заробітку (доходу), проте не менше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, встановлених законодавством України, на день сплати. Указом Президента України від 13 травня 2009 року № 318/2009 [PERSON] призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва строком на п`ять років. Указом Президента України від 03 квітня 2017 року № 95/2017 [PERSON] призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва безстроково. Згідно з відомостями, поданими відповідачем у деклараціях особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, він отримав заробітну плату у 2021 році у розмірі 1 681 350,00 грн, в 2022 році - 1 507 326,00 грн, в 2023 році (за неповні вісім місяців) в розмірі 951 586,00 грн, не враховуючи доходів відповідача за відчуження майна та інших доходів, відображених в деклараціях. На сьогодні відповідач з посади судді не звільнений, а, отже, законодавством передбачено виплату йому відповідної суддівської винагороди. Наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2023 року № 25 [PERSON] , старшого лейтенанта юстиції, призначено на посаду старшого офіцера відділу захисту прав військовослужбовців управління розвитку військової юстиції та взаємодії з правоохоронними органами Головного управління військової юстиції, ВОС-8503002 та з 17 серпня 2023 року зараховано до списків особового складу Головного управління військової юстиції. Встановлено посадовий оклад 5 920,00 грн на місяць, тарифний розряд 30, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 відсотків посадового окладу, щомісячну премію. Наказом в.о. голови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року № 198/к [PERSON] суддю Окружного адміністративного суду м. Києва з 21 серпня 2023 року увільнено від роботи до дня звільнення з військової служби, у зв`язку з призовом на військову службу, зі збереженням місця роботи і посади на період проходження військової служби. [PERSON] з 21 серпня 2023 року припинено виплату суддівської винагороди до дня звільнення з військової служби. [PERSON] також отримує дохід за місцем проходження служби. Виплачені кошти відповідачу протягом вересня 2023 року - травня 2024 року як капітану юстиції, старшому офіцеру складають 354 112,21 грн. Відповідач у 2023 році відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно на загальну суму 1 865 000,00 грн. Також у 2023 році відповідач разом з дружиною придбали нерухоме майно - квартиру у м. Києві. Позивач зазначає, що відповідач мав достатній дохід, який дозволяв йому виконувати обов`язок з оплати щомісячних сум на утримання дитини. Проте відповідач належно не виконував свої зобов`язання за договором, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів на дитину. Відповідач безпідставно ухиляється від виконання умов договору та свого прямого обов`язку щодо утримання сина. Відповідач є працездатним, здоровим, має роботу та достатній дохід. Позивач ніколи не зверталася до відповідача з вимогами щодо компенсації додаткових витрат на дитину, пов`язаних з його лікуванням, освітою, подорожами. Всі ці витрати щодо дитини несла виключно позивач. Визначаючи розмір щомісячної грошової суми на утримання дитини в договорі сторони врахували вік та потреби свого малолітнього сина та виходили з того, що йому повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Враховуючи те, що заборгованість у відповідача утворилася за період з липня 2023 року до червня 2024 року, позивач нарахувала індекс інфляції. У пункті 4.4. договору також визначено, що батько передає грошові кошти на утримання сина шляхом щомісячного перерахування на банківський рахунок матері, яка самостійно визначає порядок використання отриманих від батька грошових коштів на утримання сина. Позивач зазначила, що прострочення зі сплати аліментів наступає в перший день місяця, наступного за місяцем, за який відповідачем мали бути сплачені кошти, та просила стягнути з відповідача на її користь 223 837,59 грн пені. Процесуальні дії Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 січня 2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а. с. 87-88 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 90-92 т. 1). У лютому 2025 року через систему «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача [PERSON] просить відмовити у позові, мотивуючи це тим, що норми права підлягають застосуванню лише в тому значенні, в якому вони викладені. Частина 5 статті 183 СК України встановила максимальну суму аліментів, яка не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку. Відповідач звертався до суду з позовом про внесення змін до договору та просив викласти пункт 4.4 договору у такій редакції: «Батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до вимог закону. Однак рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у справі № 759/7734/24 у позові [PERSON] відмовлено. Суд під час розгляду цієї справи висловив загальний висновок щодо визначення розміру аліментів, який підлягає сплаті та його залежність від розміру доходу платника. Цей розмір відповідно залежить від розміру заробітку (доходу) та у цьому випадку становить частину фактичного доходу платника аліментів. Суму аліментів, яка підлягає сплаті судом не було встановлено, вона не є фіксованою та може щомісячно змінюватися в залежності від щомісячного заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів, який сплачує за договором відповідач становить частину фактичного його доходу. Проте з урахуванням частини 5 статті 183 СК України, на який посилаються сторони у договорі при визначенні розміру аліментів, сума сплачених аліментів не може бути більшою, ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідач заперечує твердження позивача про неналежне виконання ним своїх обов`язків за договором, внаслідок чого нібито утворилася заборгованість. За розрахунками відповідача розмір сплачених аліментів перевищує розмір, передбачений умовами договору, тому у відповідача відсутня необхідність надання контррозрахунку. За липень-серпень 2023 року відповідач сплатив на зазначений у договорі рахунок позивача, до якого випущено картку № [NUMBER] , аліменти у розмірі 25 000,00 грн, а з вересня до червня 2024 року відповідач сплачував аліменти у розмірі 10 000,00 грн. Зменшення розміру аліментів, які підлягають сплаті за договором у період з вересня 2023 року до червня 2024 року пов`язане зі зменшенням розміру доходів відповідача у зв`язку зі зміною місця роботи. З вересня 2023 року виплата суддівської винагороди позивачу припинилася. Відповідач отримує виплату військовослужбовця, середній розмір якої становить 37 917,38 грн. Інших видів заробітку (доходу), які враховуються при визначенні розміру аліментів, відповідач у спірному періоді не мав. Виходячи з розміру фактичного доходу відповідача за спірний період, розмір сплачених ним аліментів відповідає розміру, встановленому договором та становить частину його фактичного доходу. З огляду на сплату відповідачем аліментних зобов`язань у спірному періоді, індекс інфляції та пеня не нараховуються (а. с. 104-110 т. 1). 13 лютого 2025 року до суду надійшли письмові пояснення Національного агентства з питань запобігання корупції, у яких просить здійснювати розгляд справи у відсутності представника, мотивуючи це тим, що спірні правовідносини стосуються стягнення заборгованості з аліментів, тобто жодним чином не пов`язані із захистом прав позивача як викривача. [PERSON] не зверталася до агентства із заявами чи повідомленнями щодо порушень Закону України «Про запобігання корупції» (а. с. 134-136 т. 1). 13 лютого 2025 року у системі «Електронний суд» [PERSON] сформувала відповідь на відзив, у якій підтримала позовну заяву та зазначила, що у відзиві перекручений зміст умов договору. Законом не обмежено максимальний розмір аліментів на утримання дитини, які сторони можуть погодити в договірному порядку. Пункт 4.4 договору недійсним судом не визнано, а тому він породжує для сторін договору відповідні правові наслідки. Вважає, що частина 5 статті 183 СК України щодо обмеження максимального розміру стягуваних аліментів не може бути застосована в даному випадку, оскільки позивач не зверталася до суду в особливому непозовному порядку за отриманням наказу про стягнення аліментів, а звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів в розмірі, визначеному договором між батьками. Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Договір між батьками про утримання дитини не має порушувати права дитини, у тому числі на забезпечення їй належного рівня життя. Тому законодавство містить обмеження нижнього допустимого розміру аліментів, проте законодавством не обмежений верхній розмір аліментів на утримання дитини, про який можуть домовитися батьки. Відповідач добре розумів обсяг взятих на себе зобов`язань щодо утримання та виховання дитини, а також значення виразу «не меншому». Посилання представника відповідача на те, що розмір аліментів має бути не більшим ніж десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку суперечить змісту договору, обставинам встановленим у справі № 759/7734/24 та наданим раніше відповідачем документам. Ані в договорі, ані в рішенні суду у справі № 759/7734/24 не вказано, що розмір аліментів має бути не більшим ніж десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Це є самовільним трактуванням адвокатом змісту цих документів за відсутності жодних інших обґрунтованих заперечень проти позову. Суд відмовив [PERSON] в зменшенні розміру аліментів до 10 000,00 грн, а тому виплата відповідачем аліментів у такому розмірі свідчить про неналежне виконання ним договірних зобов`язань. Пункт 4.4 був внесений в договір у відповідній редакції з метою запобігання зловживання зі сторони відповідача та надання позивачу можливості розраховувати на отримання щомісячної грошової суми в розмірі, достатньому для утримання дитини. Цей пункт містить механізм контролю за належним виконанням батьком його фінансових зобов`язань щодо утримання дитини. Викладення пункту в існуючій редакції було виправданим, оскільки відповідач жодного разу не надав позивачу доказів своїх доходів, а в подальшому за його заявою декларації його фінансового стану взагалі вилучені із загального доступу. Будь-яке інше тлумачення пункту 4.4. договору буде несправедливим та таким, що порушуватиме конституційні права дитини та позивача, як сторони договору. Наявність у відповідача іншої родини, на утримання якої він витрачає кошти, не є підставою для звільнення його від обов`язку щодо утримання сина. Позивач не погоджується із твердження відповідача про зменшення його доходів, оскільки з посади судді він не звільнений, а отже, має право на виплату суддівської винагороди. Наказ в.о. голови Окружного адміністративного суду м. Києва про припинення нарахування відповідачу суддівської винагороди рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року визнано протиправним та скасовано. Встановлення судом розміру доходів чи витрат відповідача не має жодного значення для вирішення цієї справи, оскільки позивач стягує лише гарантований договором мінімальний розмір аліментів на утримання дитини (десять прожиткових мінімумів), які сторони добровільно погодили (а. с. 143-155 т. 1). 14 лютого 2025 року у системі «Електронний суд» [PERSON] сформувала заяву про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 831 961,72 грн заборгованості за аліментами, у тому числі: 403 470,39 грн - заборгованість за аліментами нарахована у період з липня 2023 року до грудня 2024 року, 42 808,94 грн - індекс інфляції, 385 682,39 грн - пеня. Заяву обґрунтувала тим, що за період з часу звернення до суду з позовом, збільшився період заборгованості, а саме з липня до грудня 2024 року (а. с. 186-189 т. 1). 21 лютого 2025 року до суду надійшли заперечення на позовну заяву, у яких представник відповідача Овдійчук І.О. просить відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що абзац 1 пункту 4.4. договору розд. 4 «Утримання дитини», яким встановлено розмір аліментів з урахуванням норми частини 5 статті 183 СК України можливо тлумачити двозначно. Вважає, що суд у справі № 759/7734/24 хоча і інакше, але встановив однозначність трактування спірного пункту. Відмова у позові є формальною лише в тому, що суд встановив однозначне тлумачення договору, яке відмінне від позовних вимог [PERSON] . Отже, розмір аліментів, який сплачує за договором відповідач становить частину фактичного його доходу. Проте з урахуванням частини 5 статті 183 СК України, на який посилаються сторони у договорі при визначенні розміру аліментів, сума сплачених аліментів не може бути більшою, ніж десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Номер картки, на яку відповідач перераховував кошти, є номером картки позивача, що підтверджується випискою банку, наданого позивачем. Відповідачу не відомо, з чим пов`язана відсутність надходжень від нього цих коштів, однак позивач не могла їх не отримати. Відповідачу припинено нарахування суддівської винагороди, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року не набрало законної сили та розгляд справи триває. Відповідач бере участь у вихованні та утриманні сина, регулярно з ним спілкується, цікавиться його життям, робить подарунки, надсилає кошти на його власні потреби (а. с. 198-203 т. 1). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог, змінено порядок розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Національне агентство з питань запобігання корупції, Вища рада правосуддя, про стягнення заборгованості за аліментами. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання 19 березня 2025 року (а. с. 219-221 т. 1). 17 та 18 березня 2025 року [PERSON] сформувала в системі «Електронний суд» заяву про забезпечення позову та доповнення до заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах суми позову. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19 березня 2025 року визначено головуючого суддю [PERSON] (а. с. 66 т. 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення (а. с. 67-69 т. 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року клопотання [PERSON] про зупинення провадження у справі залишено без задоволення (а. с. 71-74 т. 3). 01 квітня 2025 року [PERSON] сформувала в системі «Електронний суд» повторну заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах суми позову (а.с. 99-105 т. 3). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02 квітня 2025 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а. с. 113 т. 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер: 3222486201:01:018:0214, площею (га): 0,0543, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2436656032224, яка належить [PERSON] (а. с. 114-116 т. 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Національне агентство з питань запобігання корупції, Вища рада правосуддя, про стягнення заборгованості за аліментами. Призначено справу до судового розгляду по суті на 15 травня 2025 року (а. с. 132-133 т. 3). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 травня 2025 року клопотання [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено. Розгляд цивільної справи постановлено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзвязку ЄСІТС, за умови наявності у суді відповідної технічної можливості на день призначення судом судового засідання. Особою яка буде приймати участь у справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзвязку ЄСІТС є [PERSON] (а. с. 150 т. 3). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції в судове засідання не з`явився, у своїх поясненнях, надісланих до суду, просили здійснювати розгляд справи у відсутності представника. Представник третьої особи Вищої ради правосуддя в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, будь яких клопотань до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 травня 2009 року серії [NUMBER] (а. с. 4 т. 2). 18 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками про спільне утримання та виховання дитини. Відповідно до пункту 4.4. договору розд. 4 «Утримання дитини», батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі чверті свого заробітку (доходу) проте не меншому, ніж розмір визначений в частині 5 статті 183 СК України на утримання однієї дитини сума (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного, встановлений законодавством на день сплати). Батько передає кошти на утримання сина шляхом щомісячного перерахування на банківський рахунок матері, яка самостійно визначає порядок використання отриманих від батька грошових коштів на утримання сина. Всі кошти, які батько перераховує матері вважаються коштами на утримання дитини, крім випадку, якщо інше не буде визначено окремими угодами між ними або судовим рішенням. У пункті 4.5. договору розд. 4 «Утримання дитини» визначено, що у разі втрати роботи або відсутності інших можливих джерел доходу (заробітку), батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, встановлений законодавством України, на день сплати. Обставини, які унеможливлюють сплату батьком визначеної в п. 4.4 суми на утримання дитини мають бути об`єктивні, реальні та зумовлені дійсним погіршенням його фінансового стану та неможливістю здійснення виплат. Не вважається погіршенням фінансового стану ухилення батька від виконання його обов`язків перед дитиною або збільшення його витрат на інших родичів. Обставини неможливості виконання батьком його фінансових зобов`язань з утримання дитини можуть бути спростовані в судовому порядку. Пунктом 4.6 договору розд. 4 «Утримання дитини» передбачено, що кошти, які за бажанням батька передаються особисто дитині або сплачуються на рахунок, що належить дитині або відкритий на її ім`я, в тому числі на депозитний рахунок, не вважаються витратами сплаченими матері на утримання дитини в розумінні пункту 4.4 договору, а є додатковими витратами батька на його власний розсуд. Пунктом 4.2 договору розд. 4 «Вирішення спорів сторін» визначено, що порушення (неналежне виконання) батьком обов`язку щодо утримання дитини є підставою для вирішення цього питання в судовому порядку за зверненням матері (а. с. 5-8 т. 2). [PERSON] призначено на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва Указом Президента України від 03 квітня 2017 року № 95/2017 (а. с. 9-10, 11-12 т. 2). Згідно з довідкою начальника відділу планово-фінансової діяльності та звітності Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2024 року № 04-48/123/24 про щомісячну суму нарахованої та виплаченої суддівської винагороди судді Окружного адміністративного суду м. Києва [PERSON] за період з 01 січня до 31 серпня 2023 року нараховано 951 585,99 грн, виплачено 766 026,73 грн (а. с. 13 т. 2). Згідно з довідкою начальника відділу планово-фінансової діяльності та звітності Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 червня 2024 року № 04-48/122/24 про щомісячну суму нарахованої та виплаченої суддівської винагороди судді Окружного адміністративного суду м. Києва [PERSON] за період з 01 січня до 31 грудня 2022 року нараховано 1 507 326,21 грн, виплачено 1 213 397,59 грн (а. с. 14 т. 2). За період з 01 вересня 2023 року до 31 травня 2024 року [PERSON] нараховано 359 504,78 грн, виплачено 354 112,21 грн, що підтверджується інформацією начальника розрахункового відділу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (а. с. 15 т. 2). Наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2023 року № 25 [PERSON] , старшого лейтенанта юстиції, призначено на посаду старшого офіцера відділу захисту прав військовослужбовців управління розвитку військової юстиції та взаємодії з правоохоронними органами Головного управління військової юстиції, ВОС-8503002 та з 17 серпня 2023 року зараховано до списків особового складу Головного управління військової юстиції. Встановлено посадовий оклад 5 920,00 грн на місяць, тарифний розряд 30, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 відсотків посадового окладу, щомісячну премію (а. с. 111 т. 1). За березень 2024 року [PERSON] нараховано 37 917,38 грн заробітної плати, що підтверджується розрахунковим листом (а.с. 112 т. 1). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2024 року у справі № 759/7734/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яремчук Марина про внесення змін до договору між батьками про спільне утримання та виховання дитини, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, позов залишено без задоволення (а. с. 113-115, 116-120 т. 1). Наказом в.о. голови Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 серпня 2023 року № 198/к [PERSON] суддю Окружного адміністративного суду м. Києва з 21 серпня 2023 року увільнено від роботи до дня звільнення з військової служби, у зв`язку з призовом на військову службу, зі збереженням місця роботи і посади на період проходження військової служби. [PERSON] з 21 серпня 2023 року припинено виплату суддівської винагороди до дня звільнення з військової служби (а.с. 122 т. 1). [PERSON] 27 червня та 26 липня 2023 року перерахував на картку № [NUMBER] 10 000,00 грн, а 12 липня та 10 серпня 2023 року - 15 000,00 грн, що підтверджується випискою банку (а.с. 127, 128 т. 1). Листом від 05 вересня 2023 року [PERSON] звертався до [PERSON] щодо питання внесення змін до пункту 4.4 розділу 4 договору шляхом викладення цього пункту в такій редакції: «4.4 Батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі чверті свого заробітку (доходу), але не більше розміру, визначеного частиною п`ятою статті 183 Сімейного кодексу України (десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку)» (а.с. 168 т. 1). У вересні 2024 року [PERSON] звертався до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про роз`яснення рішення цього суду від 18 червня 2024 року у справі № 759/7734/24 (а. с. 169-170, т. 1). З виписки по надходженням по картці [NUMBER] вбачається, що за період з вересня 2023 року до грудня 2024 року від [PERSON] щомісяця надходило 10 000,00 грн (а. с. 172 т. 1). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] , у неї на праві власності зареєстрований житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 154,2 кв. м; земельна ділянка площею 0,0543 га; квартира [ADDRESS] , загальною площею 35,2 кв. м (а. с. 178-179 т. 1). Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі № 320/32331/23 за позовом [PERSON] до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування у частині наказу, зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року №198/к у частині припинення з 21 серпня 2023 року виплати [PERSON] суддівської винагороди до дня звільнення з військової служби; зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва нарахувати та виплатити позивачу неотриману суддівську винагороду, передбачену статтею 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з відрахуванням обов`язкових податків і зборів, з 21 серпня 2023 року (а. с. 173-177, 185 т. 1). Згідно з розрахунком, заборгованість [PERSON] з виплати аліментів за період з 01 липня 2023 року до грудня 2024 року становить 403 470,39 грн, пеня - 385 682,39 грн, індекс інфляції - 42 808,94 грн (а. с. 191-192 т. 1). Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Окружного адміністративного суду міста Києва на рішення Київського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі № 320/32331/23 (а. с. 230 т. 1). 20 січня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0543 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 24-25, 26-27, 106-108 т. 3). 05 жовтня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0543 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] (а. с. 109-110, 11 т. 3). Вирішуючи справу суд має визначити вид спірних правовідносин між сторонами, обрати норму права, що їх регулює та правильно застосувати її. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та врегульовано питання способів виконання батьками цього обов`язку. Згідно із частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (частина перша статті 189 СК України). Суд встановив, що 18 серпня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір між батьками про спільне утримання та виховання дитини. Пунктом 4.4 договору визначено, що батько зобов`язується надавати матері на утримання сина щомісяця грошову суму у розмірі чверті свого заробітку (доходу) проте не меншому, ніж розмір визначений в частині 5 статті 183 СК України на утримання однієї дитини сума (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного, встановлений законодавством на день сплати). Підставою для аналізу судом цього пункту договору про сплату аліментів на дитину є наявність спору між батьками щодо його змісту, а саме того, як правильно, з урахуванням їхнього волевиявлення, розуміти умову про розмір аліментів, які мають бути сплачені на користь неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Системний аналіз цього пункту аліментного договору передбачає попередній аналіз положень статті 189 СК України - «Договір між батьками про сплату аліментів на дитину» у системному аналізі з іншими нормами сімейного законодавства України. Отже, аналіз статті 189 СК України свідчить, що ця норма права є прикладом імперативно-диспозитивного методу правового регулювання сімейних відносин. З одного боку, вона містить диспозитивне правило про те, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Таким чином ця норма права розвиває положення частини другої статті 7 СК України про те, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками, а також положення частини першої статті 9 СК України, згідно з якими батьки дитини можуть врегулювати свої відносини за договором, якщо це не суперечить вимогам цього кодексу, інших законів України та моральним засадам суспільства. З іншого боку, свобода волі сторін аліментного договору обмежується імперативним приписом про те, що умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені СК України. Положення частини першої статті 189 СК України слід застосовувати з урахуванням норми частини другої статті 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 5 статті 183 СК України передбачає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аліментний договір має укладатися і виконуватися з урахуванням принципу захисту інтересів слабшої сторони у сімейних правовідносинах, що відповідає положенням частини восьмої статті 7 СК України: регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги насамперед те, що договір про сплату аліментів на дитину не може передбачати менш вигідні для дитини умови її матеріального забезпечення, ніж закон, суд вважає, що пункт 4.4 аліментного договору не передбачаєменш вигідні для дитини умови її матеріального забезпечення, ніж закон та укладений, виходячи з інтересів дитини. Таким чином, визначений сторонами в договорі розмір аліментів у розмірі чверті заробітку (доходу) проте не меншому, ніж розмір визначений в частині 5 статті 183 СК України на утримання однієї дитини сума (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного, встановлений законодавством на день сплати), є чітким, зрозумілим та не містить подвійного значення. З наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що відповідач у липні - серпні 2023 року аліменти на сина не сплачував, а з вересня 2023 року до грудня 2024 року сплачував аліменти на сина у розмірі 10 000,00 грн. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України). Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов`язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання (частина третя статті 15 СК України). Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2 833,00 грн, а відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196,00 грн. Суд встановив, що у липні 2023 року заробітна плата (дохід) відповідача становила 153 201,56 грн, а тому виходячи з умов пункту 4.4 договору, сума аліментів становила 38 300,39 грн, у серпні 2023 року заробітна плата (дохід) становила 63 370,12 грн, а аліментів - 28 330,00 грн (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку), з вересня 2023 року до грудня 2024 року розмір заробітної плати (доходу) відповідача невідомо, тому з вересня до грудня 2023 року розмір аліментів становив 28 330,00 грн (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку), а з січня до грудня 2024 року - 31 960,00 грн (десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку). Враховуючи часткову сплату відповідачем аліментів на виконання умов укладеного між сторонами договору, заборгованість відповідача за період з липня 2023 року до грудня 2024 року становить 403 470,39 грн. Обставин, передбачених пунктом 4.5 договору щодо неможливості сплати батьком визначеної в пункті 4.4 суми, суд не встановив, а відповідач доказів наявності таких обставин не надав. Суд також враховує пункт 4.6 договору розд. 4 «Утримання дитини», яким передбачено, що кошти, які за бажанням батька передаються особисто дитині або сплачуються на рахунок, що належить дитині або відкритий на її ім`я, в тому числі на депозитний рахунок, не вважаються витратами сплаченими матері на утримання дитини в розумінні п. 4.4 договору, а є додатковими витратами батька на його власний розсуд. Щодо стягнення пені Позивачем заявлено у тому числі позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь пені у розмірі 385 682,39 грн. Під час обґрунтування цієї позовної вимоги позивач посилається на статтю 196 СК України, частиною першою якої передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батька, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд звертає увагу на те, що як випливає зі змісту цієї норми, визначений нею розмір відповідальності застосовується лише, якщо особа була зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а договірну відповідальність батьки повинні визначати самостійно. Такий висновок узгоджується із роз`ясненнями, які містяться у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»: якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена статтею 196 СК санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі (див. постанову Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 645/5783/16-ц (провадження № 61-16681св18). Щодо індексації розміру аліментів Згідно із частиною другою статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Зі змісту цієї норми випливає, що якщо сплата аліментів у твердій грошовій сумі визначена за домовленістю між платником і одержувачем аліментів, то вона підлягає індексації тоді, коли це спеціально обумовлено ними. Договір між батьками про спільне утримання та виховання дитини, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не містить положень про індексацію розміру аліментів. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь індексації коштів у розмірі 42 808,94 грн є безпідставними і не можуть бути задоволені(див. постанову Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 645/5783/16-ц (провадження № 61-16681св18). Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у рішенні від 17 січня 1970 року у справі Delcourt v. Belgium (заява № 2689/65) Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі Bellet v. France (заява № 23805/94,) Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягаю задоволенню частково, а саме в частині стягнення аліментів за період з липня 2023 року до грудня 2024 року у сумі 403 470,39 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 4 034,70 грн за позовну вимогу про стягнення заборгованості з аліментів, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову до суду відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: partial