Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У січні 2025 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.11.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ Вінницької області, свідоцтво [NUMBER] . У період шлюбу у сторін спільних дітей не народилося. На теперішній час шлюб між подружжям припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 03.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2025 сторонам було надано строк для примирення тривалістю три місяці, на цей період провадження у справі зупинялося. Ухвалою суду від 12.06.2025 провадження у справі відновлено. Позивачка у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву у якій позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити та розірвати шлюб. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. У судове засідання не з`явився повторно про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає за необхідне здійснити заочний порядок вирішення спору. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво про шлюб а.с. 3). Спільних дітей у період шлюбу у сторін не народилося. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення 1211,20 грн судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved