Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

16 червня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Луганськ померла її мати [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про смерть, виданому 03 травня 2017 року Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. Оскільки смерть матері настала на тимчасово окупованій території, заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про її смерть, яке необхідне для реалізації у майбутньому її спадкових прав. Тому [PERSON] просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Луганськ. Ухвалою судді від 16 червня 2025 року прийнято заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник заявниці [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити з викладених у ній підстав. Представник заінтересованої особи Ізяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Патратій І. В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про слухання справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Із заяви вбачається, що встановлення юридичного факту смерті матері заявниці необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення її спадкових прав. Згідно з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] являлася матір`ю заявниці, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Мислятинською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 01 листопада 1965 року. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Мислятинською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 20 травня 1984 року, заявниця після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З довідки Міського комунального підприємства «Жилсервіс» від 22 листопада 2012 року вбачається, що мати заявниці [PERSON] дійсно проживала в [ADDRESS] . [INFO] у м. Луганськ [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 03 травня 2017 року Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, лікарським свідоцтвом про смерть № 135 від 27 квітня 2017 року, фотосвітлинами з зображенням місця поховання [PERSON] . Повідомленням державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори Довбиш В. П. від 10 травня 2025 року № 561/02-14 відмовлено заявниці у реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю підтверджуючих цей факт документів. Пунктами 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі в частині встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до вимог українського законодавства є джерелом права. Згідно рішень ЄСПЛ у справах проти Туреччини ("Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у відповідності до сформульованого Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Згідно з роз`ясненнями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 985/0/208-21 від 22 квітня 2021 року при зверненні до суду осіб із заявами про встановлення факту смерті або народження на тимчасово окупованій території України не вимагається подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. Місто Луганськ є тимчасово окупованою територією України відповідно до Переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~окупованих російською\~федерацією,\~затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 із наступними змінами. У ході розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявницею, яка є громадянкою України, законодавства України та нормативних актів України після смерті її матері в частині належного повідомлення компетентних органів про даний факт, його належного фіксування, реєстрації, тощо. Неможливість отримати у м. Луганськ необхідних документів для реєстрації факту смерті виникла в зв`язку з розташуванням цього міста на тимчасово окупованій території України. Встановлення даного факту необхідне заявниці для документального засвідчення смерті та подальшого оформлення спадщини. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved