Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

У провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, в особі Савіна Олега Сергійовича, до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги в розмірі 21 186,11 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Ізюмської міської ради Харківської області №1864 від 31 травня 2013 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та надає мешканцям міста Ізюма відповідні послуги з централізованого опалення. В період з 09 лютого 2021 року по 06 листопада 2024 року [PERSON] була власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Послуга з теплопостачання споживачу надавалась належним чином, оскільки жодних зауважень на адресу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж від відповідача не надходило. Проте відповідач не виконувала свої обов`язки та не сплачувала вартість наданих послуг, внаслідок цього утворилась заборгованість за період з лютого 2023 року по березень 2024 року в розмірі 21 186, 11 гривень. Відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожити житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання, встановлено відповідачу строк 15 днів з дня отримання копії ухвали на подання відзиву на позовну заяву. 28 квітня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Харкова через канцелярію суду від [PERSON] надійшла заява про розстрочення суми стягуваної заборгованості за надані послуги з теплопостачання, які надавались Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж за адресою: [ADDRESS] в період з лютого 2023 року по березень 2024 року у зв`язку із вкрай складною ситуацією, що склалась у родині відповідачки. [PERSON] станом подання заяви про розстрочення заборгованості не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка навчається у другому класі. Чоловік відповідачки [PERSON] , [INFO] , з 10.03.2023 року перебуває на службі у лавах Збройних Сил України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації. Починаючи з 04.04.2022 року [PERSON] зі своєю сім`єю перебуває на обліку як внутрішньо переміщені особа (ВПО). З того ж дня відповідачка із сім`єю не проживає за місцем реєстрації в м. Ізюмі і не сплачувала за комунальні послуги, оскільки не була певна чи надаються комунальні послуги. Відповідач вимушена була витрачати кошти на облаштування у новому місці проживання. Починаючи з 23.04.2024 і до тепер місце проживання/перебування є: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеними обставинами, на даний час відповідач не має можливості забезпечити повну та одномоментну сплату заборгованості за надані комунальні послуги та просить суд надати їй розстрочку виконання рішення суду строком на 12 місяців, а також з огляду на майновий стан звільнити від сплати судового збору. У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву розглядати справу без її участі, оскільки не має можливості особисто прибути до суду через догляд за малолітньою дитиною та фактичне проживання в іншому регіоні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, надали до суду заяву розглядати позовну заяву без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж рішенням Ізюмської міської ради Харківської області № 1864 від 31 травня 2013 року визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання мешканцям міста Ізюма. [PERSON] в період з 09 лютого 2021 року по 06 листопада 2024 року була власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу (зареєстрований в реєстрі за №5820). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно зі ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж. Тарифи на послуги з централізованого опалення, які надаються Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж, встановлені рішеннями Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 12 грудня 2018 року № 1025, від 19 жовтня 2021 року № 1085, Розпорядженнями начальника Ізюмської міської військової адміністрації Ізюмського району Харківської області від 26 грудня 2022 року № 056-ВС, від 31 жовтня 2023 року № 1106-ВС. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Досліджені в судовому засіданні докази свідчать, що відповідач [PERSON] як власник та споживач житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, зобов`язана утримувати належне їй на той період нерухоме майно та сплачувати спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, які надаються Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж. Як вбачається з Розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги постачання теплової енергії (теплопостачання) за адресою: [ADDRESS] , абонентський рахунок [NUMBER] , за період з 01 лютого 2023 року до 31 березня 2024 року [PERSON] неналежним чином виконувала свій обов`язок щодо сплати наданих їй житлово-комунальних послуг з теплопостачання, у зв`язку з чим у неї перед позивачем утворилася заборгованість у розмірі 21 186,11 грн. Оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами, суд враховує, що він узгоджується з іншими доказами, не суперечить їм, а визначені у розрахунку суми нарахувань відповідають встановленим тарифам. Відповідно до положень абз. 3 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває станом на час вирішення справи. Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо). Отже, постановою забороняється стягувати з громадян заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену після 24 лютого 2022 року в тому випадку, якщо громадянин надав виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Отже, таке право не розповсюджується на послуги постачання теплової енергії. Ізюмська міська територіальна громада з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2022 року та з 08 вересня 2022 року по 11 вересня 2022 року належала до територій активних бойових дій, з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року була тимчасово окупована, а з 11 вересня 2022 року належить до територій можливих бойових дій. Також сама відповідач у своїй заяві, яку надала до суду, про сплату нарахованої їй заборгованості за надані послуги теплопостачання не заперечує. Отже, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Стосовно заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконання рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів. Водночас відстрочення або розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1с т.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ зі ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд бере до уваги, що відповідачка [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, станом на сьогодні не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка навчається у другому класі. Чоловік відповідачки, [PERSON] , [INFO] з 10.03.2023 року перебуває на службі у лавах Збройних Сил України. Починаючи з 04.04.2022 року відповідачка зі своєю сім`єю перебуває на обліку як внутрішньо переміщені особи (ВПО). З того ж дня [PERSON] із сім`єю не проживають за місцем реєстрації в м. Ізюм, Харківської області. З 23.04.2024 і дотепер місце проживання/перебування відповідачки є: [ADDRESS] . Відповідачка стверджує, що можливості сплатити розмір заборгованості в повній мірі на даний час немає. В той же час, відповідачка не відмовляється добровільно виконати свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з цим просить суд про розстрочку виконання рішення суду на один календарний рік, із щомісячною рівномірною сплатою частини боргу. На підтвердження заявлених вимог [PERSON] надала: копію трудової книжки, з якої вбачається що відповідачка з 23.04.2024 року звільнена з займаної посади за згодою сторін відповідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, копією довідки з приватного навчального закладу «Заклад загальної середньої освіти приватна школа «Юні» про те, що з 01.09.2023 року [PERSON] , 2017 року народження, до теперішнього часу навчається у даній школі, копією довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 04.04.2022 № 6827-5000827959, від 23.05.2022 № 3240-7001216678, від 23.05.2022 № 3240-7001216678, виданої на ім`я Плецької, фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] , копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком- [PERSON] , довідкою з Міністерства оборони України в/ч [NUMBER] від 18.04.2025 №363, яка видана старшому сержанту [PERSON] , в тому, що він перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] (начальник групи [PERSON] ). З огляду на викладене, враховуючи намір боржника повернути заборгованість стягувачу шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд доходить до висновку про задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду строком на дванадцять місяців. Щодо звільнення від сплати судового збору відповідача суд відмовляє з наступних підстав. За звернення до суду з позовною заявою майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 302,80 гривень, що підтверджується долученою до матеріалів справи платіжною інструкцією №11721 від 11.02.2025 на суму 302,80 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті п. 1 п.п. 3 судовий збір сплачується фізичною особою або фізичною особою підприємцем у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч.1 та 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» зазначений вичерпний перелік звільнення від сплати судового збору. Позивач у справі, Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж, не звільнений від сплати судового збору відповідно до вказаного Закону, а застосування ч. 2 ст. 141 ГПК України чітко регламентує, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладається на відповідача. З огляду на викладені норми процесуального законодавства, які не передбачають іншого відшкодування позивачем сплаченого судового збору за звернення до Шевченківського районного суду м. Харкова із заявленими позовними вимогами внаслідок порушення відповідачем свого обов`язку щодо несвоєчасної ним сплати за надання послуг з теплопостачання, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача 302 гривні 80 копійок відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved