Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

17.04.2025 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила суд: усунути перешкоди в користуванні майном, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] , у вигляді 246/2000 часток квартири під № "314, [ADDRESS] , 316, 317, 318", що розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяження: арешту нерухомого майна, за реєстровим №2463370, що зареєстроване 06.10.2005 року, реєстратором: Сьома Одеська державна нотаріальна контора, на підставі Постанови Першого відділу ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси. Ухвалою суду від 28.04.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. 20.05.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивача подала заяву про слухання без її особистої участі, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, що видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №329, серії [NUMBER] . Згідно матеріалів справи, [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що видане 30 травня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси, актовий запис №5759, серія [NUMBER] . Судом встановлено, що 11.11.2023 року позивачка одружилася із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11 листопада 2023 року, зареєстрованим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса.), актовий запис №1424, серії [NUMBER] . Після смерті першого чоловіка позивачки - [PERSON] , відкрилася спадщина, що складається з прав спадкодавця на 246/1000 часток квартири загального заселення під № "314, 315, 316, 317, 318", що розташована за адресою: [ADDRESS] , з яких 246/2000 часток належали [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності [PERSON] , на 246/2000 вищевказаної квартири підтверджуються Договором дарування від 18 липня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретяною I.А. та зареєстрований у Одеському МБТІ в книзі 411 пр. стор. 33 №2534 від 26.07.2001 року. Позивачка, як дружина померлого [PERSON] , є спадкоємицею першої черги за законом, з огляду на що вона, у встановлений законом строк, звернулася до державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одесі, з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 70725554 від 25.11.2022 р., внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №800/2022, щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Отже, 21.11.2024 року позивачка звернулася до нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало її чоловіку [PERSON] та під час оформлення спадщини нотаріусом було з?ясовано, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови Першого відділу ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси № аа255792 від 29.07.2005 року, накладено арешт на 246/2000 часток квартири під № " [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , на ім?я [PERSON] . Про вказану обставину свідчать відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, згідно якої зафіксовано обтяження за реєстровим №2463370, зареєстроване 06.10.2005 року, реєстратор: Сьома Одеська державна нотаріальна контора, на підставі постанови №аа255792, що видана 29.07.2005 року Першим відділом ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, виконавець Полтавець О.П. Позивачка звернулася до Хаджибейского відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеси) з відповідною заявою про скасування арешту, накладеного на майно, належне спадкодавцю [PERSON] , проте листом від 15.01.2025 року вих. №220403, Хаджибейский відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеси) повідомив заявницю, що заяву [PERSON] , розглянути в повному обсязі неможливо у зв?язку з кібератакою на державні реєстри Міністерства юстиції. 24.02.2025 року до Хаджибейского відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеси), звернулася з заявою адвокат позивачки - Грушевська Н.I., у якій просила повторно розглянути заяву [PERSON] , від 27.12.2024 року про скасування арешту на 246/2000 часток квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які належали [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, листом від 27.02.2025 року №191439 Хаджибейский відділ ДВС у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеси) відмовив у наданні інформації та задоволенні заяви. На усне звернення [PERSON] Хаджибейский відділ ДВС у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеси) повідомив, що виконавче провадження від 2005 року знищено. Знищення матеріалів виконавчого провадження не надає можливості встановити підстави його закінчення/завершення, а, відповідно, і наявність законних підстав для скасування арешту. За вказаних умов, враховуючи, що [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, а накладений арешт обмежує її права на успадковане майно, у тому числі, обмежує її право на оформлення успадкованого майна, з метою захисту своїх прав, вона обрала вірний спосіб захисту та звернулась до суду. Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Відповідно до Наказу Мін?юсту України від 14.12.2012 року №1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна», було визначено процедуру використання та перенесення державним реєстратором прав на нерухоме майно записів, у том у числі, з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, створеного в 1997 році та діючого відповідно до Наказу Мін?юсту України «Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об?єктів нерухомого майна» від 09.06.1999 року № 31/5 За вказаним Наказом від 14.12.2012 року № 1844/5, було визначено, що відомості, у тому числі з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, у тому числі обтяжень податковою заставою, під час проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення до Державного реєстру прав та під час розгляду заяв про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, заяв/запитів на отримання інформації з Державного реєстру прав. Як вбачається з підпункту 4.16 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ Наказу Мін?юсту України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Отже, судом встановлено, що наявне обтяження майна у вигляді арешту нерухомого майна, що є зареєстрованим в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, який використовується для перевірки даних щодо наявності або відсутності записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, є обмеженням її прав на успадковане майно, та перепоною для оформлення спадкових прав на успадковане майно. Згідно із вимогами статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вимогами статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У Постанові від 22.03.2023 року у справі №463/6829/21-ц Верховний суд, вказав, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу такий спадкоємець може захищати свої порушені відкриття спадщини, тому права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України. За вимогами статті 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 372/2904/17-ц, нормативна неврегульованість порядку захисту права людини, яке очевидно безпідставно обмежується, не може виправдовувати відмову в його захисті. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне погіршення правового становища людини, яка зазнає негативних наслідків від перешкод в отриманні реальної можливості виправити помилку, та перебуває у стані невизначеності тривалий час. Передбачається, що після завершення виконавчого провадження та знищення матеріалів арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування спеціального порядку скасування такого обтяження, встановленого законом про виконавче провадження. Арешт майна, у такому разі, з заходу забезпечення виконання рішення перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. З аналізу вимог статті 391, 317 ЦК України, передбачено, що власник не обмежений у праві вимагати від відповідача усунути створені йому перешкоди тим шляхом, який убезпечить його в подальшому від необхідності нового звернення до суду за захистом своїх прав. Згідно з 16 ЦКУ, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved