Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернувся до суду із позовом (а.с. 5-10), в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь товариства: - заборгованість за кредитним договором № А289СТ155101283833 від 09.01.2024, у розмірі 31 690,97 грн (станом на 01.02.2025), яка складається з: 18 537,08 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 153,89 грн - заборгованість за відсотками; - 2 422,40 грн понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ "А-Банк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав анкету - заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 09.01.2024, відповідач [PERSON] , уклав з позивачем АТ "А-Банк" кредитний договір №А289СТ155101283833, про надання йому кредиту на таких умовах: 21 000 грн - розмір кредиту, строк кредитування - 36 місяців (до 08.01.2027), розмір відсотків - 85 % річних. Станом на 01.02.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 31 690,97 грн., яка складається з: 18 537,08 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 153,89 грн - заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, представник позивача просить стягнути з нього вказаний вище розмір заборгованості. Представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Коваленко О.В. подала відзив (а.с. 77-78), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких. Суть заперечень проти позову зводяться до того, що: стороною позивача не надано кредитний договір; матеріали справи не містять обґрунтованого та документально підтвердженого розрахунку заборгованості за кредитним договором; стороною позивача не надано підтверджень того, що відповідач був ознайомлений з розміром відсоткової ставки. Представник позивача подав відповідь на\~відзив (а.с. 89-90), в якому зазначає, що відповідач [PERSON] , будучи клієнтом банку, скористався послугою банку - "Швидка готівка", на підставі чого йому було надано кредит, в розмірі 21 000 грн., із чітко визначеними та погодженими умовами кредитування. Відповідачем [PERSON] було підписано, зокрема, паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" та заяву про надання послуги "Швидка готівка", в яких визначені всі умови кредитування, в тому числі і розмір процентної ставки. У судове засідання представник позивача АТ "А-Банк" не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомлений належним чином. Розгляд даної справи просив проводити без його участі. Відповідач [PERSON] та його представниця - адвокатка Коваленко О.В. у судовому засіданні у задоволенні даного позову просили відмовити, пославшись на обставини викладені у відзиві. Відповідач [PERSON] додатково зазначив, що у відділенні банку він не був та жодну угоду не підписував і, відповідно, жодний кредит він не брав. Проте, підтвердив, що в анкеті - заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг його підпис та його персональні дані зазначено вірно. Він є особою з інвалідністю і таку суму кредиту він брати не міг, оскільки він розуміє, що не матиме можливості її повернути. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 17 лютого 2025 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та надано стороні позивача десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви. Представник позивача АТ "А-Банк" 21.02.2025 подав заяву на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. 21 лютого 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Представниця відповідача [PERSON] - адвокатка Коваленко О.В. 24.03.2025 на електронну пошту суду надіслала заяву про проведення судових засідань в режимі відеоконференції, яку ухвалою суду від 24.03.2025 задоволено. 28.04.2025 представницею відповідача подано відзив. Представник позивача АТ "А-Банк" 07.05.2025 подав відповідь на відзив. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] 10.05.2023 підписав анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк" (а.с. 11). Він засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису з особистем ключем і відповідним йому відкритим ключем, що буде ним використовуватись для вчинення правочинів та платіжних операцій. Також він визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом його власноручного підпису. 09 січня 2024 року, о 14.24 год., відповідач [PERSON] , кваліфікованим електронним підписом, підписав заяву про надання послуги "Швидка готівка" №А289СТ155101283833 від 09.01.2024 (а.с. 14-16), згідно із яким, він просить надати йому кредит за послугою "Швидка готівка", на таких умовах, зокрема: сума кредиту - 21 000 грн., строк кредиту - 36 місяців (з 09.01.2024 до 09.01.2027 включно), процентна ставка (фіксована) - 85% на рік. Загальна сума, яка підлягає поверненню (загальна вартість кредиту) становить 59 176 грн. Також визначено, що дана заява, разом з паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту і умовами та правилами надання банківських послуг становлять кредитний договір. Відповідачем [PERSON] 09.01.2024, о 14.24 год., простим електронним підписом, було підписано паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" (а.с. 12-13), в якому визначені, зокрема, основні умови кредитування (сума кредиту - 21 000 грн., строк кредитування - 36 місяців), розмір процентних ставок (85% річних, реальна річна процентна ставка - 129,85% річних). Згідно із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 17), яка підписана відповідачем [PERSON] 09.01.2024, о 14.24 год., простим електронним підписом, загальна вартість кредиту становить 59 176 грн., реальна річна процентна ставка - 129,85%, сума кредиту - 21 000 грн., проценти за користування кредитом - 38 176 грн., кількість днів у розрахунковому періоді - 1 096. Згідно із меморіальним ордером №ТR.34727871.35786.69744 від 09.01.2024 (а.с. 19), відповідачу було надано кредит (договір №А289СТ155101283833 від 09.01.2024), в розмірі 21 000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 18) та виписки по кредиту (а.с. 20), відповідач [PERSON] 09.01.2024 отримав кредит в розмірі 21 000 грн. На його погашення вніс 4 000 грн. Таким чином, загальна заборгованість за даним кредитним договором становить 31 690,97 грн., з яких: 18 537,08 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13 153,89 грн - заборгованість за відсотками. Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного зобов`язання, непогашення відповідачем [PERSON] заборгованості за ним, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Частиною 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ «А-Банк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав: анкету - заяву; заяву про надання послуги "Швидка готівка" №А289СТ155101283833 від 09.01.2024; паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" від 09.01.2024 та таблицю обчислення загальної вартості кредиту. Факт отримання ним кредиту підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по кредиту та меморіальним ордером. Також відповідачем [PERSON] було внесено 4 000 грн на погашення заборгованості за даним кредитним договором. Факт отримання кредитних коштів стороною відповідача не спростовано. Як встановлено судом, позивачем було надано відповідачу кредит, однак останній не дотримувався своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки та на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, тому станом на 01.02.2025 утворилась заборгованість в розмірі 31 690,97 грн., яка складається з: 18 537,08 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 13 153,89 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим, у нього наявна заборгованість у розмірі 31 690,97 грн. Стороною відповідача не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі, будь - якого контррозрахунку заборгованості суду також не надано. Отже, заборгованість у розмірі 31 690,97 грн., тобто заборгованість за кредитом та відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас, суд зазначає, що нарахування позивачем АТ "Акцент - Банк" відсотків за даним кредитним договором було здійснено з дотриманням вимог Закону України "Про споживче кредитування". При цьому, доводи сторони відповідача про те, що він не був ознайомлений із розміром відсоткової ставки, суд відхиляє з огляду на таке. Так, відповідачем [PERSON] було підписано, як власноручно, так і за допомогою електронного підпису заяву про надання послуги "Швидка готівка" №А289СТ155101283833 від 09.01.2024, паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" та таблицю очислення загальної вартості кредиту. При цьому, слід зазначити, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Абзац 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20.06.2022 у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04.12.2023 у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23). Таким чином, на переконання суду, відповідачу достовірно було відомо всі істотні умови даного кредитного договору, з якими він був ознайомлений та погодився на такі, підписавши їх. Відхиляє суд і доводи сторони відповідача в частині того, що між сторонами не було укладено договору кредитування, оскільки підписавши анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, заяву про надання послуги "Швидка готівка", паспорт споживчого кредиту "Швидка готівка" та таблицю обчислення загальної вартості кредиту, відповідач погодився з тим, що такі складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до ст. 8 Конституції України, ч. 3 ст. 2 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21.01.1999), зокрема, зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому, за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не вбачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені стороною відповідача, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у даній справі. V. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язан их з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6005315462293 від 01.02.2025 (а.с. 44). Як встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 73), а тому, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", він звільнений від сплати судового збору. Абзацом 2 пункту 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, та те, що позов задоволено повністю, а відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 422,40 грн слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст. 3, 509, 526, 527, 610, 626, 627, 628, 1050, 1054, ЦК України, ст. 12, 81, 141 ЦПК України та

Outcome: approved