Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

08 грудня 2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] із заявою в порядку окремого провадження за участю заінтересованих осіб: [PERSON] , Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини, відповідно до якої просила суд: «Встановити факт народження дитини чоловічої статі [PERSON] , що відбувся 17.08.2021 року (сімнадцятого серпня дві тисячі двадцять першого року) у місті Москва (Російська Федерація), матір`ю якого є [PERSON] (паспорт громадянки України серії [NUMBER] , виданий Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 19.09.2006, РНОКПП: [NUMBER] ) та батьком якого є громадянин України [PERSON] (паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 24.03.2005, РНОКПП: [NUMBER] ).» Обґрунтовуючи свою заяву, заявниця посилалась на те, що у березні 2015 року, з метою прийняття участі у клінічному дослідженні, заявниця разом з [PERSON] переїхала до м. Москва, Російська Федерація, де базувалися медичні заклади. На території Російської Федерації перебували на підставі посвідок на тимчасове проживання. 14.10.2015 року між нею та громадянином України [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Таганському відділі РАЦС Управління РАЦС м. Москви (Російська Федерація). 17.08.2021 року у міській клінічній лікарні ім. О. К. Єрамішанцева (м. Москва) у подружжя заявниці та [PERSON] народилась спільна дитина, на підтвердження чого заявниця надає копію медичного свідоцтва про народження серії 45А №1011184 від 17.08.2021, виданого державною бюджетною установою охорони здоров`я «Міська клінічна лікарня ім. О. К. Єрамішанцева» (м. Москва). Заявниця, посилаючись на значний обсяг своєї медичної документації, вказує про те, що оригінал медичного свідоцтва про народження дитини вона втратила. Співробітники міської клінічної лікарні ім. О. К. Єрамішанцева (м. Москва) відмовилися як офіційно реєструвати її письмову заяву про видачу дубліката медичного свідоцтва, так і надавати на неї письмову відмову. У зв`язку з повномасштабним нападом Росії на Україну, заявниця та [PERSON] вирішили не продовжувати строк дії посвідок на тимчасове проживання в Російській Федерації, який у заявниці закінчився 06.02.2022, а у [PERSON] - 25.01.2022, та змушені були виїхати до Вірменії, а надалі до Грузії. Оскільки у дитини відсутнє свідоцтво про народження, перетин кордону разом із нею наразі є неможливим, а тому дитина залишилась у м. Москва, де про неї зараз піклуються його бабуся [PERSON] . У жовтні 2022 року заявниця переїхала до м. Києва та наразі проживає у Дніпровському районі, на підтвердження чого надала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 19.12.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва вказану цивільну справу передано на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області. 15 березня 2023 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року скасовано, а цивільну справу - направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 22 березня 2023 року цивільна справа 755/12688/22 надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва та відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В. 10 квітня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами окремого провадження. 14 червня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження дитини, - залишено без розгляду. 06 грудня 2023 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року скасовано, а цивільну справу -направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 20 грудня 2023 року цивільна справа 755/12688/22 надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва. 16 січня 2024 року відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду цивільну справу за заявою [PERSON] передано на розгляд судді Коваленко І.В. У судовому засіданні, яке відбувалось 28.02.2024 року, протокольною ухвалою було визнано явку заявниці [PERSON] та заінтересованої особи [PERSON] до Дніпровського районного суду міста Києва обов`язковою для дачі особистих пояснень. В судовому засіданні оголошено перерву до 04.04.2024 року об 14 год. 00 хв. 02.04.2024 року (вх.№18855) від представника заявника - адвоката Селівакіна І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 04.04.2024 року у судовому засіданні протокольною ухвалою суду в частині неявки представника заявника клопотання задоволено, визнано його неявку до суду неможливою через стан здоров`я. В той же час, оскільки відомостей про причини неявки заявниці та заінтересованої особи до суду не надійшло, їх неявка до суду визнана неповажною. В судовому засіданні оголошено перерву до 28.05.2024 року об 14 год. 00 хв. У судовому засіданні, яке відбувалось 28.05.2024 року, суд, заслухавши вступне слово заявниці, оголосив перерву до 10.07.2024 року на 14 год. 00 хв., у зв`язку з виниклою необхідністю отримати від заінтересованої особи докази на підтвердження заявлених вимог, а також через зайнятість головуючого судді в судовому засіданні іншої цивільної справи. 10.07.2024 року довідкою секретаря судових засідань цивільна справа №755/12688/22 знята з розгляду, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному. Справу призначено на 11.09.2024 року. 11.09.2024 року (вх.№49501) від представника заявника - адвоката Селівакіна І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 11.09.2024 року у судовому засіданні визнано причини неявки заявниці та її представника до зали судових засідань неповажними та з метою не порушення їхнього права на участь в судовому засіданні, судове засідання відкладено до 16.10.2024 року на 12 год. 00 хв. Зобов`язано заявника та його представника надати в наступне судове засідання документи, які підтверджують дійсні причини їхньої неявки в судове засідання, призначене на 11.09.2024 року. 16.10.2024 року (вх.№56573) від представника заявника - адвоката Селівакіна І.О. надійшла заява про розгляд справи без участі представника заявниці та заінтересованої особи [PERSON] 16.10.2024 року (вх.№ЕП-11822) від заявниці [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. 16.10.2024 року (вх.№ЕП-11823) від заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. У судовому засіданні, яке відбувалось 16.10.2024 року, враховуючи той факт, що явка [PERSON] до суду була визнана судом обов`язковою, доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду заявницею, заінтересованою особою [PERSON] та адвокатом не подано, оголошено перерву до 13.11.2024 року на 11 год. 00 хв. 13.11.2024 року довідкою секретаря судових засідань цивільна справа №755/12688/22 знята з розгляду, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. у нарадчій кімнаті по цивільній справі №755/9425/22. Справу призначено на 12.12.2024 року. 12 грудня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву [PERSON] - залишено без розгляду. 17 березня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року - задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року - скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Окремо суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що за матеріалами справи вбачається використання заявницею лікарської довідки про народження та отримання свідоцтва про народження дитини у м. Москва, РФ, тому суду першої інстанції слід звернути увагу на вимоги заяви, склад заявників, зокрема в частині батька, та підстави, вказані заявницею про встановлення факту народження дитини у взаємозв`язку зі п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. 26 березня 2025 року цивільна справа 755/12688/22 надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва. 24 квітня 2025 року відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду цивільну справу за заявою [PERSON] передано на розгляд судді Коваленко І.В. 29 квітня 2025 року до суду надійшла заява заявниці [PERSON] про відвід судді Коваленко І.В. 01 травня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва визнано заяву [PERSON] про відвід головуючого у справі судді Коваленко І.В., -необґрунтованою. Заяву [PERSON] про відвід судді Коваленко І.В., яка подана 28.04.2025 та зареєстрована в суді 29.04.2025 (вх.№24164) в межах розгляду цивільної справи № 755/12688/22, передано для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України. 05 травня 2025 р. ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва (головуючий суддя Катющенко В.П.) відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Коваленко І.В., поданої в межах розгляду цивільної справи окремого провадження за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження дитини. Цивільну справу передано для продовження розгляду в тому ж складі суду. У судових засіданнях, які відбувались 22.05.2025 року та 25.06.2025 року представник заявниці - адвокат Копитко Є.К. надав пояснення по суті заяви, просив вимогу заяви задовольнити та встановити факт народження дитини. Додатково пояснив у судовому засіданні, що [PERSON] не зможе з`явитись до суду, оскільки перебуває в Грузії, має тяжку хворобу - розсіяний склероз. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Копитко Є.К. у судовому засіданні підтримав заяву [PERSON] та просив її задовольнити. Додатково пояснив суду, що [PERSON] не зможе з`явитись до суду, оскільки перебуває в Грузії. Представник Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) судове засідання не з`явився; 07.05.2025 року начальник відділу В.Воротнікова подала до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Свідок [PERSON] (вітчим [PERSON] ) у судовому засіданні пояснив, що із заявницею він знайомий приблизно з 2007 року. Вона дружила з його пасинком [PERSON] , а потім дружба перетворилась на любов. На той час вони всі проживали у м. Донецьку. 19.08.2015 року [PERSON] з [PERSON] та матір`ю [PERSON] - [PERSON] виїхали до м. Москви Російської Федерації, оскільки [PERSON] захворіла на розсіяний склероз. У свою чергу, у зв`язку з окупацією Російською Федерацією м. Донецьк свідок зі своєю дружиною виїхав до м. Хмельницького. Свідку відомо, що у м. Москві [PERSON] з [PERSON] уклали шлюб. НА весіллі свідок присутнім не був. У Москві син працював у приватній установі в сфері інформаційних технологій. На підставі яких саме документів син та [PERSON] проживали у Москві свідку невідомо. Пам`ятає, що йому подзвонив [PERSON] і повідомив, що у [PERSON] почались перейми. Свідок разом з дружиною - матір`ю [PERSON] сів на потяг та 17.08.2021 прибув до Москви. Вони приїхали вже тоді, коли [PERSON] народила. Вперше свідок побачив онука 22 чи 23 серпня 2021 року, тобто у той день, коли його та матір забирали з пологового будинку до медичного центру «Віцера», переводили за станом здоров`я матері. Дитина була живо народженою, «збитенькою». Більше дитину він не бачив. Пізніше він ще двічі приїжджав до Москві, востаннє у 2021 році. Свідку відомо, що наразі дитина проживає у Москві з бабусею - матір`ю [PERSON] . Сама [PERSON] та [PERSON] виїхали до Грузії, де проживають по сьогоднішній день. Свідок [PERSON] (мати заінтересованої особи [PERSON] ) повідомила суду, що у липні 2021 року вона приїжджала до Москви, зупинялась у квартирі дітей. Свідку відомо, що по державній програмі невістку запросили до Москви на лікування від розсіяного склерозу. Разом з нею поїхав і син свідка - [PERSON] . У Москві діти проживали на підставі закордонного паспорту та посвідки на тимчасове проживання. Там же вони згодом і одружилися. Син працював в приватній компанії Ланіт». За декілька днів до пологів своєї невістки [PERSON] свідок приїхала до Москви зі своїм чоловіком [PERSON] , бо знали приблизну дату пологів. Вранці 17.08.2021 року їм зателефонував [PERSON] і повідомив про початок переймів. Вона з [PERSON] , сином та матір`ю невістки сиділи в фойє пологового будинку та чекали. Згодом вийшов медичний працівник та повідомив про народження у [PERSON] хлопчика. Дитину вона побачила особисто того ж дня в палаті пологового будинку. Дитина була жива та здорова. Невістка себе погано почувала. Хто саме забирав з пологового медичне свідоцтво про народження у [PERSON] дитини, свідку невідомо. Востаннє свідок бачила дитину перед початком війни. Свідок [PERSON] (хрещена мати заінтересованої особи [PERSON] ), яка працює головним юрист-консультом відділу правового забезпечення великих активних операцій корпоративного бізнесу в АТ «Сенс Банк», пояснила суду, що у жовтні 2021 року вона їхала з Києва на Харків через Москву. У Москві на вокзалі її зустрів [PERSON] та повіз до себе додому. Там вона бачила дружину [PERSON] та їхню спільну дитину [PERSON] . Також свідок вказала на те, що вона також була у Москві у червні 2021 року та бачила [PERSON] вагітною. Свідок зазначила, що обізнана про хворобу [PERSON] на розсіяний склероз, оскільки у Києві купувала для неї ліки та привозила їх до Москви. Суд, заслухавши представника заявниці, представника заінтересованої особи [PERSON] , показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Шахтарськ Донецької області, є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України Серії [NUMBER] , виданим 19.09.2006 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.12-20 т.1) Як вбачається із копії паспорта Серії [NUMBER] , виданого 24 березня 2005 року Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Донецьк, останній являється громадянином України (а.с.22-30 т.1). На підтвердження факту укладення шлюбу заявниця надала до суду копію Свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] із її перекладом на державну мову, з якої вбачається, що [INFO] у м. Москва Російської Федерації між громадянином України [PERSON] , [INFO] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що 14.10.2015 року Таганським відділом РАЦСу Управління РАЦС Москви складено запис акту про укладення шлюбу №2254 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.36-37 т.1) Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. (Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5). Відповідно до п. 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 р. №1064 затверджено Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, який визначає процедуру створення та ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі - Реєстр). Реєстр це - єдина комп`ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Реєстру. Внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану. Відомості, зазначені в актових записах про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть, що складені дипломатичними представництвами та консульськими установами України, вносяться до Реєстру реєстратором, визначеним Мін`юстом, протягом семи робочих днів з моменту надходження першого примірника актового запису. (пункт 6 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян). Витяг з Реєстру - документ, що видається фізичній чи юридичній особі реєстратором або посадовій особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування, нотаріусу шляхом безпосереднього доступу до Реєстру у випадках, передбачених законом, за затвердженими Мін`юстом формами; Отже, чинним законодавством визначені правила та порядок державної реєстрації актів цивільного стану, зокрема шлюбу, відомості про який підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, що також стосується і документів, виданих органами іноземних держав. Разом з тим, як встановлено судом, надане заявницею свідоцтво про реєстрацію шлюбу між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] у м. Москва Російської Федерації не може бути належним та допустимим доказом державної реєстрації такого шлюбу, оскільки заявницею не додано Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на підставі якого можна було б дійти висновку, що відомості про можливу реєстрацію шлюбу на території Російської Федерації внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідності до норм діючого законодавства України. Окрім цього, Верховною Радою 01 грудня 2022 року прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Наслідком цього є те, що із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з Російською федерацією та республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією. Відповідно до ст.3, 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина має бути зареєстрована відразу після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до статті 6 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ) громадянство України набувається, зокрема, за народженням. Згідно із статтею 7 Закону № 2235-ІІІ особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 3, 4 статті 49 Цивільного кодексу України). Згідно із ст.144 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану України. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частин першої, четвертої статті 13 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини від умерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним. Згідно роз`яснень, які викладені у пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. В свою чергу позасудовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення використовується лише у тому випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення. Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року: «Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.» Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад. Державну реєстрацію актів цивільного стану громадян України, які проживають або тимчасово перебувають за кордоном, проводять дипломатичні представництва і консульські установи України. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану підставами для проведення державної реєстрації народження є один із документів: а) медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі - медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236. Електронний примірник медичного висновку про народження та відомості, необхідні для проведення державної реєстрації народження, отримуються органом державної реєстрації актів цивільного стану за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг або шляхом автоматизованого обміну відомостями між інформаційними ресурсами Національної служби здоров`я України та Міністерства юстиції України через систему електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів за сформованим запитом, що містить відомості про унікальний номер медичного висновку, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності) та/або реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності) та реквізити паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу матері. У разі народження дитини жінкою, яка є громадянкою іноземної держави або особою без громадянства, яка проживає на території України, замість реквізитів паспорта або паспортного документа, що посвідчує особу матері, зазначаються відомості про реквізити посвідки на постійне проживання такої жінки. При цьому в графі «Для відміток» актового запису про народження робиться відмітка: «Мати дитини ідентифікована електронною системою охорони здоров`я за даними посвідки на постійне проживання» та зазначаються номер відповідної посвідки та код територіального органу/територіального підрозділу ДМС, що оформив посвідку; б) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; ґ) медичний документ, виданий компетентним суб`єктом іншої держави, що підтверджує факт народження, належним чином легалізований, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі подання до органу державної реєстрації актів цивільного стану документа, визначеного у підпункті «в» цього пункту, для державної реєстрації народження дитини, народженої поза закладом охорони здоров`я, також подається висновок про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року № 9. У разі подання до органу державної реєстрації актів цивільного стану документа, визначеного у підпункті «в» цього пункту, для державної реєстрації народження дитини, яка досягла одного року і більше, також отримується документ, визначений у підпункті «а», або подається документ, зазначений у підпункті «б» цього пункту. У разі подання до органу державної реєстрації актів цивільного стану документа, визначеного у підпункті «а» цього пункту, сформованого до введення воєнного стану в Україні, чи дубліката документа, визначеного у підпунктах «б» - «ґ» цього пункту, державна реєстрація народження здійснюється після перевірки факту проведення державної реєстрації народження за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян. У разі подання документа, визначеного наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 березня 2022 року № 407 «Про забезпечення реєстрації новонародженої дитини в умовах воєнного стану», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 07 березня 2022 року за № 293/37629, який видано в межах адміністративно-територіальних одиниць, що входять до затвердженого Міністерством юстиції України переліку адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану та в межах яких відділами державної реєстрації актів цивільного стану державна реєстрація народження фізичної особи та її походження у зв`язку з тимчасовою окупацією Російською Федерацією території України не проводиться, перевірка також проводиться у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, визначеному відповідним наказом Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ). Відсутність актового запису про народження підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану за формою, наведеною у додатку 22 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382 (із змінами). Якщо в результаті перевірки виявлено актовий запис про народження, який зберігається на тимчасово окупованій території України, відділ державної реєстрації актів цивільного стану поновлює його в установленому законодавством порядку. \Абзац десятий пункту 2 глави 1 розділу III в редакції Наказу Міністерства юстиції № 3734/5 від 03.09.2022\ При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою. Медичне свідоцтво про народження видається після пологів матері в обов`язковому порядку для можливості подальшого звернення до органів реєстрації актів цивільного стану з питання реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Таким чином, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження, заявниця на підтвердження факту народження у неї дитини надала суду не засвідчену належним чином копію медичного свідоцтва про народження серії 45А №1011184 від 17.08.2021, виданого державною бюджетною установою охорони здоров`я «Міська клінічна лікарня ім. О. К. Єрамішанцева» (м. Москва). Відсутність оригіналу медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о) пояснює його втратою. З наданої заявницею письмової відмови Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 05.10.2022 року №3326/21.4-87 у проведенні державної реєстрації народження дитини [PERSON] , народженої в м. Москва Російської Федерації, вбачається, що підставою відмови слугувало відсутність: а) медичного висновку про народження, сформованого в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236; б) медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024. Окрім того, відділ державної реєстрації актів цивільного стану роз`яснив заявниці, що: «для проведення державної реєстрації актів цивільного стану подаються заява, документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації. Якщо документ, який посвідчує особу одного з батьків, з поважних причин не може бути пред`явлений, то відомості про другого з батьків у даному випадку зазначаються на підставі свідоцтва про шлюб.» Неможливість одержати або відновити загублений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, в даному випадку - медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), заявниця обґрунтовує тим, що співробітники міської клінічної лікарні ім. О. К. Єрамішанцева (м. Москва) відмовилися офіційно реєструвати її письмову заяву про видачу дубліката медичного свідоцтва, так і надавати на неї письмову відмову. У судовому засіданні заявниця пояснила, що саме засобами поштового зв`язку письмову заяву про видачу дубліката медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о) на адресу міської клінічної лікарні ім. О. К. Єрамішанцева (м. Москва) вона не відправляла, зверталась лише в усній формі. Твердження заявниці, що до пред`явлення до суду заяви про встановлення факту народження дитини вона неодноразово зверталась до пологового будинку на предмет видачі дубліката медичного свідоцтва про народження дитини, однак її звернення були лише в усній формі, а письмову заяву співробітники пологового відмовились реєструвати, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Поміж інших умов, за яких справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, є умова, при якій заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Як убачається з копії паспорту громадянки України [PERSON] для виїзду за кордон, наявні в ньому відмітки вірменської та грузинської прикордонних служб вказують на те, що 05.05.2022 року та 06.05.2022 року громадянка України [PERSON] перетнула вказані кордони. А отже, починаючи з 17.08.2021 року і до травня 2022 року [PERSON] знаходилась на території РФ і якихось непереборних обставин, які б перешкоджали їй подавати у м. Москва письмові заяви, звернення, отримувати певні документи чи довідки або ж уповноважити на вчинення певних дій від свого імені та в своїх інтересах свого представника, судом не встановлено. Окрім того, відмітки в паспорті громадянки України [PERSON] для виїзду за кордон щодо вільного перетину кордонів РФ та виїзду громадянки України [PERSON] до Чехії, Естонії, Франції у 2018-2019 роках спростовують твердження заявниці про її вимушений переїзд до недружньої країни, у зв`язку з проходженням лікування по державній російській програмі, за вимогами якої [PERSON] мала переїхати до Москви, де базувалися лікувальні заклади. Невиконання свого обов`язку своєчасно, тобто у місячний строк з дня народження дитини, зареєструвати її народження в органі державної реєстрації актів цивільного стану України (Консульському відділі посольства України в Російській Федерації ) заявниця пояснювала станом свого здоров`я, важкою хворобою. Щодо відсутності дій з боку [PERSON] , на якого також покладений аналогічний обов`язок, якщо він вважає себе батьком дитини, не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати її народження, пояснювала тим, що він дуже зайнята та працююча людина, а тому у нього не було часу цим займатись. Щодо мети встановлення факту народження дитини, заявниця вказувала, що у зв`язку з повномасштабним нападом Росії на Україну, вона та [PERSON] змушені були виїхати до Вірменії, а надалі до Грузії. Оскільки у дитини відсутнє свідоцтво про народження, перетин кордону разом із нею наразі є неможливим, а тому дитина залишилась у м. Москва, де про неї зараз піклуються його бабуся [PERSON] . На момент розгляду справи, зі слів заявниці та свідків, дитина продовжує проживати на території Російської Федерації зі своєю бабусею. Заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] постійно проживають в Грузії. Заявниця не має ані оригіналу медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о), ані свідоцтва про народження дитини, ані його дублікату. Враховуючи наявність в матеріалах справи відомостей про те, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованим місцем проживання яких є Донецька область, отримували дозвіл на тимчасове проживання на території Російської Федерації, а також відомостей про те, що з 24 липня 2020 року в Російській Федерації набув чинності закон, згідно з яким жителі окупованих районів Донецької та Луганської областей можуть отримати російське громадянство за спрощеною процедурою, у судовому засіданні оголошувалась перерва та надавався заявниці час для подання додаткових доказів, а саме: письмового звернення до лікарні за одержанням медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о) з письмовою відмовою лікарні із зазначенням причин відмови; письмового звернення заявниці та відповіді з будь-якого посольства Російської Федерації про відсутність проведеної державної реєстрації народження дитини, як громадянина Російської Федерації. Натомість, заявниця жодних з перерахованих документів до суду не подала. З урахуванням поданих до суду доказів, суд приходить до висновку, що звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту народження дитини у м. Москва є передчасним, оскільки наразі відсутні докази позасудового способу одержати чи відновити документ, який посвідчує факт народження дитини, а саме: - разом із заявою про встановлення факту [PERSON] не подала докази на підтвердження того, що до її пред`явлення, вона (або її уповноважений представник) в офіційному порядку зверталась до міської клінічної лікарні ім. О. К. Єрамішанцева (м. Москва) за одержанням документа - медичного свідоцтва про народження (форма № 103/о), який посвідчував би такий факт, однак їй в цьому було письмово відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, неможливість повторної видачі тощо). Окрім того, суд приймає до уваги, що для оформлення посвідки тимчасово переміщеної особи, громадянка [PERSON] знайшла можливість у період з 04.10.2022 року по 08.10.2022 року здійснити переліт з Тбілісі до Варшави, з Варшави, на інших транспортних засобах, у тому числі і використовуючи залізничний потяг, потрапити до України, і тим самим шляхом повернутися назад в Тбілісі, що підтверджується відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон. Зокрема: 04.10.2022 Мальцева вилетіла з м. Тбілісі до м. Варшави і 04.10.2022 перетнула кордон Польщі потягом. Суду невідомо де саме перебувала заявниця 05 та 06.10.2022 року, але 07.10.2022 заявниця потягом перетнула кордон Польщі і того ж дня літаком вилетіла до м. Тбілісі. Враховуючи, що 05.10.2022 [PERSON] отримала відмову Дніпровського ВДРАЦС, а 06.10. 2022 року зареєструвалася, як внутрішньо переміщена особа, то можна припускати, що задля відвідування Дніпровського ВДРАЦС та інших державних установ України, заявниця знайшла час та можливості здійснити особисто певні дії. тому суд змушений ставитись до всіх інших тверджень та доводів заявниці з певним сумнівом і наведені обставини вказують на те, що [PERSON] , якихось перепон для реєстрації документів щодо цивільного стану заявниці та народження дитини не вбачається. Тому твердження щодо неможливості здійснення позасудового способу одержання чи відновлення документа, який посвідчує факт, що має юридичне значення, не заслуговують на увагу. Окрім вище зазначеного, із слів заявниці вбачається те, що знаходячись в важкому стані по причині хвороби, заявниця надає доручення щодо ведення свої х справ певним особам, а матір заявниці постійно знаходилась і знаходиться в м. Москва РФ, а отже вбачається можливість отримання будь-яких документів чи вчинення будь яких інших правочинів на підставі наданого доручення. Окрім вищевказаного, вбачається можливість звернення до відповідних органів РФ, а саме консульств та посольств, які знаходяться на території Грузії та Вірменії, оскільки вказані країни перебувають у повноцінних дипломатичних відносинах з РФ. Постійне перебування (проживання) зі слів [PERSON] , в Грузії не створює перешкод, щодо звернення до відповідних представницьких органів РФ з письмовими запитами. Адже згідно до проставлених відміток щодо перетинів кордонів, громадянка України [PERSON] , не маючи статус «видвореної» особи чи особи з певними обмеження, щодо перетинання кордонів, неодноразово, протягом 2022 року, перетинала кордони Грузії, Вірменії та Польщі. Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частині першій, другій ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з частинами першою, шостою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з визначених заявником підстав для звернення до суду з даною заявою в порядку окремого провадження, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини, задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed