Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

I. Позиції учасників справи. Заявник звернувся до суду із заявою про визнання свого батька [PERSON] недієздатним і встановлення над ним своєї опіки, мотивуючи заяву тим, що батько є інвалідом третьої групи по загальному захворюванню, під постійним наглядом лікарів перебуває з 2014 року, з щорічним обстеженням, і регулярними зверненнями за призначенням специфічного лікування, зокрема на обліку у лікаря-психіатра в Комунальному некомерційному підприємстві «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради. Заявник має добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, не має судимостей, також має достатній дохід, фізичну можливість і бажання доглядати свого батька і бути його опікуном. Дружина [PERSON] - [PERSON] , не може повноцінно забезпечити фізичний догляд та забезпечити контроль за діями свого чоловіка у силу поважного віку ( [INFO] ) та фізичної слабкості. ІІ. Процесуальні дії та рішення суду. 26 листопада 2024 року вказана заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 29 листопада 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 03 грудня 2024 року ухвалою судді у справі заяву залишено без руху, на виконання якої 06 грудня 2024 року подано заяву про усунення недоліків /а. с. 71-72, 74-75/. 13 грудня 2024 року ухвалою суді відкрито провадження у справі /а. с. 79/. 28 січня 2025 року ухвалою суду у справі призначено судову психіатричну експертизу /а. с. 89-91/. 06 травня 2025 року до суду повернулися матеріали справи з висновком експерта. Ухвалою судді від 13 травня 2025 року провадження у справі поновлено та призначено до розгляду. 26 червня 2025 року до суду надійшло подання заінтересованої особи про призначення опікуном [PERSON] , який потребує опіки і постійного догляду, оскільки він внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними його сина - заявника - [PERSON] . Зявник і його представник подали до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, заяву про визнання недієздатним [PERSON] підтримав і просив задовольнити. Представник заінтересованої особи також подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення заяви, підтримуючи подання Печерської РДА. У судове засідання заявник, його представник і представник заінтересованої особи не з`явилися, враховуючи завчасно подані заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, з огляду на подані докази, висновок експерта та подання заінтересованої особи, з наступних підстав. III. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком заявника - [PERSON] , що засвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим за актовим записом № 1758, Печерським відділом РАЦС 13 жовтня 1982 року /а. с. 8/. [PERSON] є інвалідом третьої групи по загальному захворюванню, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серія АВ № 0985870 /а. с. 14/. Загальна тривалість перебування під постійним наглядом лікарів з 2014 року, з щорічним обстеженням, і регулярними зверненнями за призначенням специфічного лікування. Загальна тривалість перебування на інвалідності безстроково з 23 травня 2019 року. Він перебуває на обліку у лікаря-психіатра в Комунальному некомерційному підприємстві «Міський заклад з надання психіатричної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (02192, Київ вул. Миропільська, буд. 8). Заявник має добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами не зловживає, на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває, не має судимостей, також має достатній дохід, фізичну можливість і бажання доглядати свого батька і бути його опікуном. Дружина [PERSON] - [PERSON] , не може повноцінно забезпечити фізичний догляд та забезпечити контроль за діями свого чоловіка у силу поважного віку ( [INFO] ) та фізичної слабкості. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За правовою нормою частини першої ст. 295 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у закладі з надання психіатричної допомоги - за місцезнаходженням цього закладу. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги, що визначено частиною третьою ст. 296 ЦПК України. Згідно з частиною першою ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. За наданими роз`ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28 березня 1972 року «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до частини першої ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша ст. 40 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Також, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов`язаних зі станом його або її психічного здоров`я. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року № 6-384цс16. У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom), та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany)). За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30 вересня 2010 року у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine)). Заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення сина [PERSON] - заявника - [PERSON] його опікуном, у разі визнання його недієздатним. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник є його найближчою родиною, з достатнім доходом і за станом здоров`я може бути опікуном. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 578 від 21 квітня 2025 року, підекспертний [PERSON] страждає на деменцію при хворобі Паркінсона (згідно з МКХ-10 F02.3), захворювання є хронічним, стійким психічним розладом, він за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом [PERSON] потребує призначення над ним опіки. Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] - особа, про визнання якої недієздатним подано заяву, страждає на деменцію при хворобі Паркінсона (згідно з МКХ-10 F02.3), захворювання є хронічним, стійким психічним розладом, він за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки. Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя [PERSON] , про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимогам законності, передбачених статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод». Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатним. У відповідності до частини шостої статті 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті, згідно з частиною сьомою вказаної статті Кодексу. V. Розподіл судових витрат. За частиною сьомою статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах у порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved