Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

[PERSON] \~звернувся в\~суд з\~даним позовом,\~в якому\~просить визнати\~недійсною відмову\~від прийняття\~ спадщини\~ згідно\~поданої заяви\~ [PERSON] \~від 10.06.2015\~після смерті\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] .\~ Позов обгрунтований тим, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 13.11.1954 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та все життя проживали за адресою [ADDRESS] . Також за цією адресою проживала мати [PERSON] - [PERSON] , яка померла в 2004 році. 04.05.2012 [PERSON] переніс інсульт та йому була встановлена 1А група інвалідності. За станом свого здоров`я [PERSON] потребував постійного стороннього догляду. Протягом двох років [PERSON] самостійно здійснювала догляд за чоловіком. 27.07.2014 [PERSON] звернулася до голови Війтівської сільської ради Замкової М.В. для надання допомоги по догляду за хворим чоловіком. 29.07.2014 сільський голова с. Війтівка [PERSON] разом з своїм сином [PERSON] та приватним нотаріусом Бершадського нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. приїхали до [PERSON] з заздалегідь підготовленими заповітами від імені [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON] перебувала в важкому стані залишившись сама, оскільки родичів, які б доглядали за нею, враховуючи її похилий вік не було. А тому довірившись [PERSON] , яка обіцяла доглядати та утримувати її до смерті [PERSON] віддала [PERSON] всі грошові заощадження та 10.06.2015 підписала в приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині, що залишилася після смерті чоловіка, при цьому не розуміючи, що у разі видачі їм свідоцтва про право на спадщину, вона повністю втрачає право на будинок в якому прожила все своє життя. Після відмови [PERSON] від спадщини відповідачка взагалі не цікавились її здоров`ям, не навідували її. Крім цього всі належні їй документи, а саме: паспорт громадянина України, довідку про видачу ідентифікаційного номера платника податків, земельні акти на право власності на земельні паї, документи на житловий будинок та оригінали заповітів у неї забрала. Коли [PERSON] звернулась до [PERSON] з метою повернути свій паспорт, вона пригрозила вигнати її з будинку. При цьому погрози вигнати її з будинку також кілька разів звучали і від [PERSON] який наголошував, що вона проживає в чужому будинку і вони можуть вигнати її в будь який момент. Зрозумівши, що [PERSON] обдурила її, [PERSON] попросила про догляд свою далеку родичку [PERSON] , яка протягом другої половини 2015 року та 2016 року здійснювала за нею догляд. 09.11.2016 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса та скасувала свій заповіт, після чого до неї приїхав [PERSON] зі своїм батьком і почали погрожувати , що виженуть її з будинку якщо вона не складе новий заповіт, познущались з неї та побили, у зв`язку з чим позивач [PERSON] звернувся до поліції. Було складено протоколи та проведено судово-медичну експертизу. З середини 2016 року і до дня смерті [PERSON] позивач [PERSON] здійснював за нею догляд, забезпечував її лікування та створив всі необхідні умови для її проживання. 06.03.2017 [PERSON] вчинено заповіт на користь [PERSON] та він є її єдиним спадкоємцем. Позивач вважає, що відповідач при написані заяви про відмову [PERSON] від спадщини після смерті чоловіка скористалася її безпорадним станом, викликаним тривалою хворобою та смертю чоловіка, заяву було складено на вкрай невигідних для [PERSON] умовах, не роз`ясненно наслідки такої заяви, оскільки вона могла залишитися без житла в якому прожила все своє життя та втратила право на все інше майно нажите разом з чоловіком. Відповідачка ввела [PERSON] в оману, оскільки вона вважала, що підписує договір довічного утримання, проте після підписання заяви [PERSON] покинула [PERSON] та не надавала їй жодної допомоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, стверджує, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності. [PERSON] добровільно написала заяву про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка. В 2017 році [PERSON] зверталася до суду з позовом про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, у задоволенні позову їй було відмовлено. Також відповідачка повідомила, що в 2020 році вона, як єдиний спадкоємець за завітом після смерті [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Представник відповідачки, адвокат Люлько В.П., в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що визнання правочину недійсним та його скасування, а саме заяви [PERSON] про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] , вже був предметом судового розгляду за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] . Обставини на які посилається позивач як на обгрунтування позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду позову [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. З огляду на вказане просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.11.1954 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13.11.1954. Згідно із свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 20.02.2001 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належав на праві власності в цілому житловий будинок по [ADDRESS] в рівних частках. 06.03.2001 [PERSON] та її мати [PERSON] подарували [PERSON] , належні їм 2/3 частки домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Шийко В.Б., зареєстрованим в реєстрі за № 530. В 2004 році [PERSON] померла. 29.07.2014 [PERSON] та [PERSON] склали заповіти на ім`я [PERSON] та [PERSON] , які були посвідчені приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І., зареєстровані в реєстрі за № 957 та № 958, згідно з якими заповіли все належне їм на праві власності майно по 1/2 частці кожному із спадкоємців. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.12.2014 року. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулася спадкоємиць за заповітом [PERSON] . Інший спадкоємиць за заповітом [PERSON] - [PERSON] подав приватному нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] 10.06.2015 [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] . Позивачем стверджується та не заперечується відповідачем, що 09.11.2016 [PERSON] скасувала свій заповіт складений 29.07.2014 на [PERSON] та [PERSON] . 16.10.2018 [PERSON] вчинила заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1149, згідно з яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона буде мати право по закону заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки Війтівського старостинського округу Бершадської міської ради від 21.12.2022 № 1584 [PERSON] була прописана та проживала з дня народження до дня смерті в [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] (спадкоємець за заповітом), який спадщину прийняв. Позивач [PERSON] стверджує, що [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка під впливом тяжких обставин, викликаних тривалою хворобою і смертю чоловіка, тим що вона залишилася сама, а також під впливом морального тиску та обману зі сторони відповідачки [PERSON] , оскільки ніхто [PERSON] не роз`яснив наслідки такої заяви і вона вважала, що підписує договір довічного утримання, а після написання заяви про відмову від спадщини [PERSON] перестала надавати їй будь-яку допомогу. В судовому засіданні позивач стверджував, що обставини, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги не досліджувалися під час розгляду справи за позовом [PERSON] , а тому рішення у справі за позовом [PERSON] для даної справи не має ніякого відношення. Судом встановлено, що рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 у справі 126/3051/16-ц у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та його скасування відмовлено. З даного рішення вбачається, що обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка [PERSON] вказувала, що підписала в приватного нотаріуса заяву від 10.06.2015 року про відмову від обов`язкової частки у спадщині, що залишилася після смерті її чоловіка на користь відповідачів, при цьому не розуміючи, що у разі видачі їм свідоцтва про право на спадщину, вона повністю втрачає право на будинок в якому прожила все своє життя. Вважала, що заява про відмову від спадщини написана нею на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки вона взагалі може залишитися без будь- якого житла, крім того, відповідачі не виконують своєї обіцянку щодо її утримання та догляду. Суд визнав недоведеним, що оскаржувана позивачкою відмова від прийняття спадщини від 10.06.2015 року здійснена останньою під впливом помилки та під впливом обману зі сторони відповідачів або була подана під впливом тяжких обставин, викликаних смертю чоловіка годувальника. Суд констатував, що позивачка добровільно позбавила себе права на частку в спадщині, такі дії [PERSON] відповідали її волевиявленню, між смертю спадкодавця та вчиненим нею правочином причинно-наслідковий зв`язок відсутній. Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 20.04.2017 у справі 126/3051/16-ц залишено без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2017 та набрало законної сили. Обов`язковість судового рішення визначено Конституцією України серед основних засад судочинства (пункт 9 частини першої статті 129). Така ж норма міститься у пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України. Зміст поняття «обов`язковість судових рішень» розкрито у статті 18 ЦПК України. Зокрема ця стаття визначає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Обставини щодо дійсності правочину - подання [PERSON] заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині, були предметом доказування у справі № 126/3051/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним та його скасування, рішенням у якій від 20.04.2017 встановлено відсутність порушеного права [PERSON] та необгрунтованість позовних вимог. Тобто правомірність правочину вчиненого [PERSON] , встановлено рішенням суду, що набрало законної сили. Позивачем [PERSON] вказані обставни не спростовані, інших обставнин ніж ті, що вже були предметом судового розгляду не наведено, не надано належних та допустимих доказів того, що в даному випадку мав місце саме обман та моральний тиск з боку відповідача, наявність в її діях умислу на позбавлення [PERSON] спадщини з меркантильною метою, а також, що [PERSON] неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Заява про відмову від обов`язкової частки спадщини після смерті [PERSON] була подана [PERSON] [INFO] , тобто через значний проміжок часу після смерті чоловіка, така заява була добровільною і її зміст свідчить, що у позивачки не могло бути будь-яких сумнівів у правових наслідках, які заява за собою тягнула. Вказана заява була складена [PERSON] добровільно у присутності нотаріуса, зміст права на обов`язкову частку у спадщині та наслідки написання заяви про відмову від прийняття спадщини були роз`яснені нотаріусом. Доказів, які б свідчили, що нотаріус не роз`яснила [PERSON] суть заяви та наслідки її подання, позивач суду не надав. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимим доказами написання [PERSON] заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті [PERSON] під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки судом встановлено, що [PERSON] до дня смерті продовжила проживати за місцем своєї реєстрації та користувалася всім наявним там майном. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини фактично ґрунтуються на припущеннях, є недоведеними, а тому підстави для їх задоволення відсутні. Зважаючи на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] , відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені ним витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed