Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 12 жовтня 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 118323,17 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» є фінансовою установою та має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 11 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна було укладено електронний договір № 5526630 про надання споживчого кредиту . Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит у сумі 25000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Укладаючи кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору. 1.5.2. Знижена процентна ставка 0,796 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 13.03.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити. 13.03.2022 відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів, не виконав. У зв`язку з чим, у відповідності до пункту 1.5.1. Кредитного договору, продовжилось нарахування з стандартною процентною ставкою 1,99 % в день. 16.03.2022 відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 300 грн 00 коп. 19.03.2022 відповідач здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі 2490 грн 00 коп., з яких 2486 грн 00 коп. оплата процентів, 4 грн 00 коп. оплата тіла кредиту. У зв`язку з чим, у відповідності до пункту 1.5.1. Кредитного договору продовжилось нарахування з стандартною процентною ставкою 1,99 % в день. 16.04.2022 відповідач здійснила часткову оплату тіла кредиту на рахунок кредитора в розмірі 300 грн 00 коп. У зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, а також зменшення їх фінансового навантаження, Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було прийнято рішення про призупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022 по 30.04.2022 за всіма кредитними договорами. У період з 01.05.2022 по 15.09.2022 було здійснено нарахування за стандартною процентною ставкою. 17.05.2022 відповідач здійснила частково оплату процентів на рахунок кредитора в розмірі 350 грн 00 коп., 04.06.2022 - 350 грн 00 коп., 17.06.2022 - 380 грн 00 коп., 05.07.2022 - 400 грн 00 коп., 18.07.2022 - 400 грн 00 коп., 03.08.2022 - 400 грн 00 коп., 20.08.2022 - 400 грн 00 коп., 04.09.2022 - 500 грн 00 коп., 21.09.2022 - 500 грн 00 коп. Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (16.09.2022 - 14.11.2022) в межах строку договору відповідно до наступного: 24696,00 грн * 1,99% = 491,45 грн*60 календарних днів = 29487,02 грн. Підпунктом 3 пункту 5.1. Кредитного договору передбачено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 29 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», як Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як Фактором, було укладено Договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO], зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 24696,00 грн - тіло кредиту та 64140,15 грн - нараховані проценти, усього 88836,15 грн. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 88 836,15 гривень та нараховані відсотки за 60 календарних днів у розмірі 29 487,02 гривень, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн (т. 1 а.с. 1-13). 20 листопада 2023 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Завгородньою Наталією Сергіївною подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] 11.02.2022 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено електронний договір №5526630 про надання споживчого кредиту, якій було підписано за допомогою цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. 29.05.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за договором факторингу № 29-05/2023-Ф відступив права грошової вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст України». Позивачем не доведено факту отримання відповідачем кредиту та суму заборгованості. Пунктом 9.6. укладеного договору визначено порядок укладання Договору та створення електронних підписів сторін вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками які відкриті або будуть відкриті в банку; засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його даних згідно з Договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Крім того, підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним з використанням електронного цифрового підпису. З урахуванням цього договір № 5526630 від 11 лютого 2022 року разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір надання споживчого кредиту. Згідно пункту 2.1. розділу 2 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Звертаючись до суду, будь-яких доказів, які б свідчили про задоволення заяви відповідача, видання йому за вказаним договором грошових коштів шляхом перерахування на картку у спосіб, використання реквізитів платіжної картки, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої суми, не надано. Відповідач вважає, що роздруківка з сайту інтернет-сторінка Товариства з доменним ім`ям https://creditplus.ua належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що неодноразово було підтверджено у чисельних постановах Верховного Суду. При укладенні договору з відповідачем позивач не дотримався вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Відповідач вважає, що позивач не надав суду доказів того, що стороною кредитного договору є саме [PERSON] . За таких обставин відповідач просить визнати договір № 5526630 від 11 лютого 2022 року про надання споживчого кредиту [PERSON] . Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авентус Україна», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», недійсним, судові витрати стягнути з позивача (т. 1 а.с.182-187). 03 травня 2024 року представником позивача подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що кредитний договір, укладений між сторонами по справі, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем у позовній заяві. Таким чином, електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму. Так, на підтвердження укладання Договору про надання споживчого кредиту з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини шостої та восьмої статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Наданий до суду електронний кредитний договір у паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України. Позивачем також наголошено, що примірник оригіналу кредитного договору в нього наявний. Позивач вправі надати доказ підписання договору, що міститься у іншому документі (частина тринадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»), навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Такі дії є законними та свідчать про волевиявлення сторін на укладення договору, тож за таких обставин немає підстав для визнання електронного кредитного договору недійсним чи неукладеним тощо. Також повідомляємо, що ідентифікація та верифікація клієнта була здійснена кредитором шляхом отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з Українського бюро кредитних історій та коректного введення Клієнтом, otp-пароля, надісланого Товариством на такий фінансовий номер телефону. Отже, при здійснені ідентифікації та верифікації Клієнта, Товариством у повній мірі було дотримано всі вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою Національного банку України №107 від 28.07.2020, зокрема пункт 5 та підпункт 2 пункту 31 Додатку 2 вказаної постанови. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. А тому заперечення відповідача щодо відсутності факту укладення кредитного договору та власноручного підпису відповідача не заслуговують на увагу. У даному випадку проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту, у межах строку автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви. Нараховані відсотки не носять штрафний характер. Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості товариством, у свою чергу, було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору, який оформлений належним чином як документ товариства, що підписаний директором товариства та скріплений печаткою Товариства. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ. Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Одночасно позивач інформує, що платіжний провайдер Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» надав первісному кредитору Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». З огляду на викладене вище, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] . Станом на сьогоднішній день ані Договір факторингу, ані будь-яке його положення чи пункт не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, несправедливими чи недобросовісними. Таким чином, факт укладення кредитного договору (в тому числі Графіку платежів, Паспорту споживчого кредиту) та наявності права грошової вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Фінтраст Україна» до [PERSON] за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. Просить первісний позов задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] - відмовити (т. 1 а.с. 225-234). 25 листопада 2024 року представником [PERSON] подано до суду пояснення по справі. Відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі через їх безпідставність, необґрунтованість та недоведеність належними та допустимими доказами обставин справи, на яких вони ґрунтуються оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту укладання кредитного договору, ані факту отримання відповідачем кредиту, ані факту наявності заборгованості, ані її розміру. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту шляхом перерахування суми кредиту на картку. А тому є всі підстави вважати усі твердження позивача надуманими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивних міркуваннях позивача (т. 2 а.с. 41-54). 28 листопада 2024 року представником позивача за первісним позовом - адвокатом Столітнім М.М. подано до суду додаткові пояснення у справі. Представник позивача зазначає, що кредитний договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві. На підтвердження укладання договору про надання споживчого кредиту з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «[NUMBER]», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено оплати на рахунок кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову. Позивач зазначає, що відповідач, оформлюючи кредитний договір, заходить на вебсайт Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет, в якому йому надходить текст Кредитного договору та де він має змогу ознайомитись з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією, передбаченою частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Таким чином, відповідач має примірник оригіналу кредитного договору та паспорту споживчого кредиту. Доступ до особистого кабінету клієнта має тільки відповідач. А тому жодних сумнівів в тому, що 11 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір № 5526630 про надання споживчого кредиту не виникає. Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору, здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] . Нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Отже, нарахування відповідачу процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. Таким чином, факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. За таких обставин представник позивача просить позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити у повному обсязі (т. 2 а.с. 59-71). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 жовтня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (т.1 а.с.136-137). Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (т. 1 а.с. 138-139). Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року забезпечено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Завгородній Наталії Сергіївні можливість взяти участь у судовому засіданні у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд якої призначено на 10 годину 30 хвилин 11 грудня 2023 року та усі наступні судові засідання, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». (т.1 а.с.164-165). Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву передано для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (т. 1 а.с. 197). Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 344/19171/23, провадження №2/344/797/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та цивільну справу №344/21754/23, провадження № 2/344/1002/24 за зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним. Надано справі загальний номер №344/19171/23, провадження №2/344/797/24. Здійснено перехід від розгляду справи №344/19171/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 205-206). Ухвалою суду від 16 січня 2025 року витребувано з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 11.02.2022 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", у сумі 25000 грн від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (код ЄДРПОУ 41078230) (т.2 а.с.104-105). Ухвалою суду від 06 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( т.2 а.с.123-125). Ухвалою суду від 20 травня 2025 року задоволено заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Столітнього М.М. про заміну найменування позивача. Змінено найменування позивача у цивільній справі № 344/19171/23 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»(т.2 а.с.147-148). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача до суду не прибув, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі,просив позов задовольнити (т. 1 а.с. 167-168, 177-178, 218-219, т. 2 а.с. 143-144, 153-154). У судове засідання відповідач не прибула, представник відповідача подала заяву про слухання справи без її участі, просила у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити (т. 2 а.с. 117-118). Згідно частини шостої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Оскільки учасники справи у судове засідання, призначене на 24 червня 2025 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» має право на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання послуг з факторингу) (т.1 (а.с. 15, 236). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 44559822 (т.1 а.с. 16-17, 261). 01 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладений договір про надання послуг з переказу платежів (т. 1 а.с. 18-24, 244-247). 29 травня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», Фактором, було укладено Договір факторингу № 29-05/2023-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 5526630 про надання споживчого кредиту (т. 1 а.с. 31-40). 29 травня 2023 року складений реєстр боржників за договором факторингу № 29-05/2023-Ф від 29 травня 2023 року, боржником за яким є [PERSON] (т.1 а.с.76). 29 травня 2023 року складено Акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29-05/2023-Ф від 29 травня 2023 року (т. 1 а.с. 41). Національний банк України надіслав лист № б/н від 23 грудня 2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» щодо внесення змін до державного реєстру фінансових установ та видачі ліцензії (т. 1 а.с.42-43). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, прийнято розпорядження № 756 від 28.03.2027 про видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) (т. 1 а.с. 44-45). Національним банком України видане свідоцтво про реєстрацію фінансової установи Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (т. 1 а.с. 48). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, видане свідоцтво про реєстрацію фінансової установи Товариству з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на підставі розпорядження від 28.02.2017 № 426, реєстраційний номер: 13103586, серія та номер свідоцтва: ФК №870 (т.1 а.с.49). Національним банком України видана ліцензія на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» (т. 1 а.с. 50, 243). Правила надання коштів, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» затверджено наказом № 19-ОД директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» від 05.01.2022 (т.1 а.с. 53-71 ). Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про успішність операцій згідно договору № 087/20-П від 08.07.2020, у тому числі про зарахування кредитних коштів у розмірі 25 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] (т. 1 а.с. 72-75). З інформації за укладеним договором № 5526630 від 11 лютого 2022 року із [PERSON] , складеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», вбачається, що заборгованість становить у загальному розмірі 88836,15 грн, з яких: 24696,00 грн - тіло кредиту, 64140,15 грн - нараховані проценти (т. 1 а.с. 77-101). 11 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», Товариством, та [PERSON] , Споживачем, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна було укладено Договір № 5526630 про надання споживчого кредиту . Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна, затверджених наказом N 19-ОД від 05.01.2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн (пункт 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (06.02.2023) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (пункт 1.4. Кредитного договору). Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (пункт 2.1) (т. 1 а.с. 102-120). 29 травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» повідомило [PERSON] про відступлення права грошової вимоги за укладеним договором шляхом направлення на електронну пошту [INFO], зазначену при укладенні договору, відповідного повідомлення (т. 1 а.с. 121). Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» затверджено рішенням № 1 про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.10.2021 (т.1 а.с.123-134). Публічна пропозиція Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на укладення Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів затверджена наказом № 87-ОД директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» 20.01.2022 (т. 2 а.с.85-87). Згідно довідки Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 27 січня 2025 року, [PERSON] в банку імітовано картку № [NUMBER] , на яку 11.02.2022 здійснено переказ коштів у сумі 25000,00 грн, інформація про платника відсутня (т. 2 а.с. 112). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 44559822 (т.2 а.с. 137). Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25 листопада 2024 року змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (т. 2 а.с. 140). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України надає право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої-другої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно пункту 5 частини першої статті3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції (частини сьома-восьма статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина перша статті 640 Цивільного кодексу України). Згідно частини першої статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладання договору про надання споживчого кредиту з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «[NUMBER]» та був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини шостої та восьмої статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі. Суд погоджується з доводами позивача за первісним позовом, що подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Наданий до суду електронний кредитний договір у паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору. Оспорюваний договір було укладено з відповідачем в електронній формі, шляхом використання позичальником електронного підпису, визначеного статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає правилам частини першої статті 205 Цивільного кодексу України. Зі змісту укладеного оспорюваного договору встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, а позичальник, у свою чергу, погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису та надання номеру карти для перерахування відповідачем кредитних коштів. Беручи до уваги вказані норми закону, суд приходить до висновку, що договір №5526630, укладений між сторонами 11 лютого 2022 року в електронній формі, що містить електронний підпис [PERSON] та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. Щодо посилання відповідачем, як на підставу своїх позовних вимог за зустрічним позовом, на те, що умови договору є несправедливими, то суд зазначає, що відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Суд не погоджується із доводами відповідача за первісним позовом [PERSON] щодо порушення позивачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у договорі про надання споживчого кредиту встановлена відповідальність позичальника у разі порушення ним умов кредитного договору у вигляді неустойки (пені, штрафів), оскільки при належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Доводи позивача щодо того, що умови договору є несправедливими, так як не дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, суд відхиляє, оскільки кредит надавався відповідачу та усі умови договору за користування кредитними коштами були їй відомі в момент укладення договору. За судового розгляду на підставі наданих позивачем доказів не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору №5526630 від 11 лютого 2022 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні ґрунтуються виключно на припущеннях і спростовуються самим змістом договору. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосування наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Втім, зазначених законом підстав недійсності договору відповідачем [PERSON] не доведено. На переконання суду, саме відповідач за первісним позовом ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в оспорюваному договорі, повністю відповідають паспортним даним позивача. Суду не було надано доказів на спростування зазначеного. Відповідачем [PERSON] не доведено перед судом порушення прав з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна було укладено електронний Договір №5526630 про надання споживчого кредиту, за умовами якого: сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн, строк кредиту 360 днів, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №5526630 від 11 лютого 2022 року, сторони погодили таблицю обчислення вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зі змісту якої вбачається, що загальна вартість кредиту складає 204 100,00 грн, проценти за користування кредитом - 179 100,00 грн. Отже, підписання кредитного договору свідчить про те, що [PERSON] усі умови цілком зрозуміла та своїм підписом підтвердила і закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. У вказаному кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит у сумі 25000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Підтвердженням отримання кредитних коштів у розмірі 25000,00 грн відповідачем [PERSON] є довідка Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" від 27 січня 2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] в банку імітовано картку № [NUMBER] , на яку 11.02.2022 здійснено переказ коштів у сумі 25000,00 грн, інформація про платника відсутня, та довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий Дім», якою повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про успішність операцій згідно договору № 087/20-П від 08.07.2020, у тому числі про зарахування кредитних коштів у розмірі 25 000,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Таким чином, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб, обумовлений умовами договору на банківську картку № [NUMBER] . Отже, позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем. Позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок, а відповідач отримала кредитні кошти, але належним чином не виконувала свої обов`язки за договором. Судом встановлено, що 29 травня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №29-05/2023-Ф за плату відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Отже, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №5526630 від 11 лютого 2022 року. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини другої статті 1056-1 Цивільного кодексу України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт повернення наданих їй кредитних коштів у повному обсязі на виконання умов договору про надання споживчого кредиту №5526630 від 11 лютого 2022 року. Також відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором від 11 лютого 2022 року. Розрахунок заборгованості за договором є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості за договором відповідачем не спростований. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Отже, як підтверджується матеріалами справи, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. У свою чергу, відповідач не надала своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, що виникли внаслідок укладення договору про надання споживчого кредиту №5526630 від 11 лютого 2022 року, через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення зобов`язання не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яку відповідач у добровільному порядку не погасила. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з відповідача простроченого боргу у загальному розмірі 88836,15 грн, з яких: 24696,00 грн - тіло кредиту, 64140,15 грн - нараховані проценти, та відсотки за 60 календарних днів (16.09.2022 - 14.11.2022) в межах строку договору у розмірі 29487,02 грн підлягають задоволенню. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до положень частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та про відмову у задоволенні зустрічного позову. Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої-третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з копії платіжної інструкції від 04 жовтня 2023 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 2147,20 грн (т.1 а.с. 135). Позовні вимоги за первісним позовом задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 2147,20 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, тому судові витрати відповідачу не відшкодовуються. Вирішуючи вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 Цивільного процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Цивільного процесуального кодексу України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини першої та другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З наданих до суду доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року (т. 1 а.с. 25-27), звітом про надання правової допомоги договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023 року від 04 жовтня 2023 року (т. 1 а.с.46), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю (т.1 а.с. 47), копією рахунку на оплату по замовленню № 70/04/10 від 04 жовтня 2023 року (т. 1 а.с.51), ордером на надання правничої (правової) допомоги (т. 1 а.с. 122, т. 2 а.с. 139), договором про надання правової допомоги № 07-07-2022 від 07 липня 2022 року (т.1 а.с. 248-249), додатковою угодою № 1 до договору № 07-07-2022 про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року від 10 грудня 2024 року (т. 2 а.с. 138). Судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року), а також висновки Європейського суду з прав людини, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої Європейський суд з прав людини вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, вважає, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою. Враховуючи реальний обсяг професійної правничої допомоги у суді, час, витрачений на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, тому дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у розмірі 4 000,00 грн (чотири тисячі гривень нуль копійок). На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 605, 610-612, 625, 626, 628, 633, 634, 636, 1048, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial