Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач у грудні 2023 року звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСББ «Галицька брама», третя особа АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання незаконними дії в наданні дозволу на підключення належної [PERSON] квартири [ADDRESS] до електромереж даного будинку, зобов`язання ОСББ «Галицька брама» усунути перешкоди у користуванні спільним майном багатоквартирного житлового будинку шляхом надання ключів від підвальних приміщень та брами заїзду в двір багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2023р. З метою ремонту житла виникла необхідність підключення її до електропостачання, тому 15.08.2023р. та 01.11.2023р. він звернувся до відповідача про надання дозволу на підключення щодо цього, а також утриматись від дій пошкодження квартири, надати ключі від підвалу та брами. Однак 20.11.2023р. відповідач відмовив позивачу у цьому, надавши відповідь. 15.12.2023р. позивач звернувся до АТ «Прикарпаттяобленерго» про надання послуг з тимчасового приєднання своєї квартири\~ до електромереж, але отримав відмову 15.12.2023р. Звідси виникла необхідність звернення до суду за захистом порушеного права. 19.02.2024р. відповідачем надано відзив на позов, в якому вимоги позову представник заперечив. 19.02.2024р. ОСББ «Галицька брама» подано зустрічний позов до [PERSON] про витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь ОСББ «Галицька брама» приміщення площею 94.7 м.кв. в будинку по [ADDRESS] , що зареєстровані на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2023р., стягнення судових витрат. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСББ зареєстровано 27.04.2005 року, яке створено власниками квартир (з [ADDRESS] ) та нежитлових приміщень (№15,19,21,23) 4-х поверхового багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , а з 10.08.2006р. даний будинок, який є пам`яткою архітектури ХІХ століття, що побудований 1988 року,\~ знаходиться на балансі ОСББ. У будинку є наявним горище площею 336.7 м.кв., в яке входить і спірна площа 94.7 м.кв. балансовою вартістю 9594.73 грн. станом\~ на 15.02.2024р., що підтверджується актуальною фототаблицею. В даховому приміщенні розташовані всі загально будинкові мережі. Жодних рішень про реконструкцію горища чи зміни його функціонального призначення не приймалось рішеннями загальних зборів ОСББ, рішень виконкому міської ради про присвоєння поштової адреси квартири [ADDRESS] немає. Складеним комісійним актом 22.08.2023р. огляду горища відповідачем, на горищі відсутній будь який об`єкт завершений будівництвом, в т.ч. стіни, внутрішні перегородки, підлога, інженерне та інше обладнання. Отже, придбання [PERSON] трикімнатної квартири за [ADDRESS] заг.пл.94.7 м.кв. у даному будинку від громадянина [PERSON] за договором купівлі - продажу від 29.06.2023р. не відповідає закону, а [PERSON] попередньо придбав у громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 13.05.2016р. Оскільки [PERSON] не є правомірним власником неіснуючої на горищі квартири, йому було відмовлено у приєднанні до електромереж ОСББ. При цьому у серпні-вересні 2023р. [PERSON] намагався розпочати так зване будівництво квартири [ADDRESS] , виник конфлікт із співвласниками приміщень та 04.09.2023р. було подано ОСББ звернення до правоохоронного органу, і в межах наявного кримінального провадження було встановлено, що державний реєстратор Делятинської селищної ради вніс несанкціоновані зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно зареєструвавши частину горища як житлову квартиру [ADDRESS] без будь-яких дозволів на будівництво такої. Оскільки такі приміщення є приміщенням загального користування,\~ як допоміжні дахові із загальнобудинковими мережами та вентеляційними шахтами, є всі підстави витребування спірного майна у добросовісного набувача, як такого що вибуло з володіння власників майна поза їх волею за п.3 ч.1 ст.388,387,382 ЦК України та інших вказаних норм законодавства України. Ухвалою суду від 20.03.2024р. зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження. 05.04.2024р. подано відзив на зустрічний позов, в якому вимоги заперечуються з підстав викладених у відзиві. 15.04.2024р. відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав заяву про застосування позовної давності до вимог зустрічного позову. Ухвалою від 17.04.2024р. до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог\~ [PERSON] . Ухвалою від 24.05.2024р. закрито підготовче провадження у даній справі. Представник позивача та позивач первісний позов підтримали та просили задовольнити вимоги, щодо зустрічного позову просили відмовити у його задоволенні. Представники відповідача вимоги первісного позову заперечили, просили відмовити у задоволенні вимог, щодо зустрічного позову просили задовольнити. Треті особи у судові засідання не з`явилися, письмові пояснення не подавали. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ОСББ «Галицька брама» було зареєстровано 27.04.2005 року (а.с.63, 91 т.1). За ст. 385 ЦК України\~ власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону. Дане ОСББ, як пояснила голова ОСББ [PERSON] , було створено власниками квартир (з [ADDRESS] ) та нежитлових приміщень (№15,19,21,23)\~ чотирьохповерхового багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Даний багатоквартирний будинок, який є пам`яткою архітектури ХІХ століття у кварталі будинків [ADDRESS] , побудований 1988 року (а.с.69-76),\~ знаходиться з 10.08.2006р. на балансі ОСББ, після передачі його з балансу ЖЕО-7 (а.с.181-190 т.1). Натомість сторона позивача за первісним позовом надала лист Сектору охорони культурної спадщини Управління культури, національностей та релігії ОДА від 29.12.2016р. адресований гр. [PERSON] (а.с.109 т.1) про те, що будинок [ADDRESS] був споруджений у 90-х роках ХХ століття на місці аварійної пам`ятки архітектури, не є занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України і не може бути об`єктом культурної спадщини. Переписка стосувалася дозволу на будівельні роботи в будинку по [ADDRESS] , за заявою [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] (а не [ADDRESS] , про що буде зазначено нижче). Чи відноситься\~ даний будинок до пам`ятки архітектури особливого значення для правильності вирішення судом даної справи немає і встановити чи спростувати такий факт суду не вдалося, через розбіжність поданих документів. Позивач за первісним позовом\~ [PERSON] є власником трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , заг.пл.94.7 м.кв., житловою пл. 62 м.кв., згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.06.2023р. укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] \~ (а.с.4-5 т.1). Як вбачається зі змісту договору, право власності продавця [PERSON] було зареєстровано 20.06.2023р. Державним реєстратором Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (тобто за 6 днів перед продажем), вартість квартири 534 092.36грн., згідно довідки про оціночну вартість від 29.06.2023р. Як свідчать матеріали цивільної справи, попередньо у 2016 році [PERSON] виступив покупцем, а продавцями були громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які продали квартиру [ADDRESS] ,\~ заг.пл.63.4 м.кв, житловою пл..27.2 м.кв., згідно договору купівлі-продажу від 13.05.2016р. (а.с.64-65 т.1). Умовами договору зазначено, що квартира [ADDRESS] , що відчужується належить по 1/3 частині трьом продавцям, згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду від 25.01.2001 року, вартістю ціни продажу житла 100 005грн Представники ОСББ в судових засіданнях пояснили, що у вказаному будинку по [ADDRESS] , окрім 18-ти квартир (серед яких трьохкімнатні відсутні, як от квартира позивача [ADDRESS] )\~ та інших нежитлових приміщень, однак така спірна квартира [ADDRESS] відсутня, є наявним саме горище загальною площею 336.7 м.кв., що посвідчується Актом приймання-передачі на баланс у переліку видів приміщень (а.с.188 т.1), балансовою вартістю станом\~ на 15.02.2024р. - 34 133.49грн.,\~ в яке входить і спірна площа частини горища (так званої трьохкімнатної квартири позивача - площею 94.7 м.кв., балансовою вартістю 9594.73 грн. (а.с.81 т.1). На даному горищі жодна квартира відсутня,\~ що підтверджується актуальною фототаблицею наданою відповідачем (а.с.77-80 т.1). Даний житловий будинок [ADDRESS] , відноситься до групи зблокованих між собою будинків, зокрема на фото чітко видно суміжну спільну стіну іншого суміжного житлового будинку. Вхід на горище був і є відокремлений єдиними дверима (на два боки горища двоє вхідних дверей), що також зображено на фото, жодних дверей до квартири [ADDRESS] - немає. Отже, як доводила сторона відповідача та визначено законом, про який зазначено нижче, приміщення горища (дахове) у даному будинку є приміщеннями загального користування всіх співвласників квартир та нежитлових приміщень, із наявними на горищі загальнобудинковими мережами та вентеляційними шахтами. Позивач в обґрунтування підстав виникнення спору та звернення до суду за захистом своїх прав доводив, що з метою проведення ремонту свого власного житла, у нього\~ виникла необхідність підключення придбаної квартири [ADDRESS] до електропостачання, тому 15.08.2023р. та повторно 28.08.23р., 01.11.2023р. він звернувся до відповідача про надання дозволу на підключення електрики, а також утриматись від дій пошкодження його квартири, надати ключі від підвалу та брами (а.с.6,8-9 т.1). На запитання суду, які саме дії по пошкодженню квартири позивача вчинялись йому відповідачем, зазначив [PERSON] , що могли вчинятись. Відповідно до отриманої заяви від 15.08.2023р. громадянина [PERSON] ,\~ ОСББ «Галицька брама» створила комісію та за результатами роботи комісії у складі 19 осіб по розгляду отриманої заяви було складено Акт огляду горища будинку №23 від 22.08.2023р. (а.с.66 т.1), в якому зазначено, що станом на день огляду на горищі відсутній будь який об`єкт завершений будівництвом, в т.ч. стіни, внутрішні перегородки, підлога, інженерне та інше обладнання (водопровід, каналізація, газопровід), крім елементів каналізаційної мережі багатоквартирного будинку, які є на балансі ОСББ. 22.08.2023р. та\~ 20.11.2023р. відповідно (а.с.7,10 т.1) відповідач надав відповідь позивачу, в яких описано результати огляду горища, відсутність такої квартири під [ADDRESS] у багатоквартирному будинку, відсутність згоди співвласників будинку на долучення частини горища до квартири [ADDRESS] (у судових засіданнях з`ясовано що квартира [ADDRESS] розташована під частиною загального горища), яку придбано заявником [PERSON] , повідомлено про звернення до правоохоронних органів щодо цього, а тому з врахуванням наданих заявником [PERSON] звичайних копій документів (не засвідчених належним чином), ОСББ не може надавати ключі стороннім особам до місць, де знаходяться загальнобудинкові мережі. Щодо звернення ОСББ до правоохоронних органів, то розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні (а.с.60-62 т.1), яке на даний час триває.\~ 15.12.2023р. позивач також звернувся до АТ «Прикарпаттяобленерго» про надання послуг з тимчасового приєднання своєї квартири\~ до електромереж,\~ однак отримав відмову 15.12.2023р. (а.с.11 т.1), оскільки послуга з приєднання електроустановок квартир, що є частиною будинку, здійснюється шляхом замовлення ОСР послуги приєднання будинку в цілому. Право на приєднання горища до складу квартири [ADDRESS] попередніми власниками квартири [ADDRESS] \~ громадянами [PERSON] , позивач та його представник доводили тим, що 30.03 (якого року не зрозуміло, є виправлення: 2005 чи 2010) голова об`єднання «Галицька брама» Салига І.В.\~ видав довідку [PERSON] , який проживає в квартирі [ADDRESS] про те, що покрівля над його квартирою протікає і загальний стан даху знаходиться в аварійному стані (довідка №8) і аналогічно документ за цим же №8 (без адресата) про те, що ОСББ не заперечує у переобладнанні горищного приміщення над квартирою [ADDRESS] під житлові приміщення з долученням їх до квартири [ADDRESS] (а.с.105-106 т.1). Також позивачем первісного позову долучено до справи дві заяви, підпис на яких\~ засвідчено нотаріусом, а саме від [PERSON] (власника квартири [ADDRESS] ) у 2010 році та [PERSON] (проживає у тій же квартирі [ADDRESS] ) у 2009 році про згоду на переобладнання частини горища над квартирою [ADDRESS] вказаного будинку під мансардне приміщення до належної квартири [PERSON] , що мешкає у квартирі [ADDRESS] (а.с.107-108 т.1). Такі докази, на переконання суду, які починав збирати співвласник (а не одноосібний власник) квартири [ADDRESS] [PERSON] , зокрема довідка ОСББ (підписана головою ОСББ) про протікання даху та згода на переобладнання частини горища над квартирою [ADDRESS] , під одним і тим же номером - 8, не є належним підтверджуючим документом отримання дозволу попередніми власниками як квартири [ADDRESS] , так і від всіх власників квартир та нежитлових приміщень будинку [ADDRESS] на реконструкцію приміщення квартири [ADDRESS] зі збільшенням площі за рахунок частини приміщення загального користування (горища) з підстав, що зазначені нижче в рішенні суду. Окрім того, долучена [PERSON] згода тільки одного власника квартири [ADDRESS] (який вже помер з пояснень представника ОСББ)\~ та чи був він одноосібним власником своєї квартири [ADDRESS] \~ теж дані відсутні у матеріалах цивільної справи, сама по собі не підтверджує отримання у 2005 чи 2010 роках згоди співвласниками квартири [ADDRESS] від всіх власників житлових та нежитлових приміщень, яка остаточно могла би бути оформлена документом від ОСББ за відповідним рішенням співвласників, прийнятого у встановленому законом порядку щодо переобладнання нежитлових приміщень спільної власності (чи частини такого приміщення - горища) у житлове для одного із співвласників квартири [ADDRESS] [PERSON] . Згідно зі статтею 317, 319 ЦК України, на які посилався позивач,\~ власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності, як вірно доводив представник позивача,\~ не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Норми ч.2 ст. 386 ЦК України, які застосовує сторона позивача для захисту своїх прав, зазначають, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Також, слід зазначити і те, що за ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Обґрунтовуючи вимоги первісного позову позивач зазначив, що норми ч.1 ст.391 ЦК України вказують на те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач вчиняє бездіяльність у наданні дозволу [PERSON] на підключення належної йому квартири [ADDRESS] до електромереж даного будинку, слід такі дії визнати незаконними в судовому порядку, а також оскільки відповідач\~ чинить перешкоди у користуванні спільним майном багатоквартирного житлового будинку, слід його зобов`язати усунути такі шляхом надання ключів від підвальних приміщень та брами заїзду в двір багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Вимоги первісного позову не є доведеними перед судом, оскільки як встановлено\~ судом\~ квартири [ADDRESS] на горищі - не існує, а процедура підключення електромереж проводиться у визначеному законом порядку третьою особою, а не ОСББ яке таких послуг не надає, а може виступати при необхідності тільки замовником певних послуг. Щодо вимоги надання ключів від підвальних приміщень та брами, то представники відповідача зазначили, що підвальні приміщення давно є розподілені між співвласниками будинку і кожен користується визначеним приміщенням, від якого має ключі (вільних немає), при цьому приміщення підвалу позивач не придбавав, а тільки так звану квартиру на горищі, брамою користуються дійсні члени ОСББ і оскільки у позивача слід витребувати з незаконного володіння частину приміщення горища, то відповідно доступ до користування брамою йому не може бути надано (вимога взаємовиключна з зустрічним позовом). Оцінюючи всі докази в сукупності та кожен зокрема, суд приходить до ствердного висновку про недоведення вимог позову поданого [PERSON] та відмови у задоволенні таких вимог, з врахуванням і наступного. За ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Наявність фактично квартири [ADDRESS] , придбаної позивачем, судом не встановлено, сам [PERSON] підтвердив у судовому засіданні на запитання суду,\~ що при огляді квартири [ADDRESS] , яку він мав намір придбати за договором, він бачив, що квартира немає стін та окремого входу, а вхід до такої квартири починається, як встановлено судом та підтверджується доказами, не з приміщення квартири та яке не починається одразу за вхідними дверима на горищі, а нібито трьохкімнатна квартира починається через декілька метрів за такими вхідними дверима на горище (тобто квартира [ADDRESS] поверхом нижче не співпадає з початком дахового приміщення поверхом вище та дверима на нього). Квартира [ADDRESS] не придатна для проживання ні візуально, ні по фактичному придбанню нібито існуючої квартири, ні виходячи з того, що статус таких дахових (горищних) приміщень за законом\~ є нежитловими, двері в квартиру відсутні є наявними два входи на горище з дверима, які встановлені задовго до формування по документах та придбання вкартири №18А. Так, дійсно [PERSON] у 2016 році (ймовірно після придбання квартири [ADDRESS] , а також квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] те ж у травні 2016р.) розпочав певні дії щодо отримання документації на реконструкцію (приєднання) частину дахового горища до площі своєї квартири [ADDRESS] , замовивши проектні пропозиції реконструкції горища під житлові приміщення з долученням до квартири [ADDRESS] (а.с.7-14 т.2). 19.01.2017р. були затверджені заступником директора Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини О.Баран Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (а.с.115-116 т.1, 4-6,15-55 т.2) замовнику [PERSON] , в якому зазначено про загальну площу двокімнатної квартири [ADDRESS] до реконструкції 63.40 м.кв., після реконструкції планується п`ятикімнатна двоповерхова 158.10 м.кв., висота в межах існуючого дахового простору без змін зовнішньої конфігурації даху, а в п.14 виставлені вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. 05.01.2018р. виготовлено експертний звіт щодо розгляду проектної документації (а.с.117 т.1). 05.11.2018р. Управління ДАБК виконкому міської ради листом (а.с.110-114 т.1) повідомило [PERSON] про те, що подане ним повідомлення про початок будівельних робіт «Реконструкція квартири [ADDRESS] » зареєстроване в єдиному реєстрі документів від 18.10.2018р. (частина тексту у листі відсутня, оригінал суду не пред`явлено, копія того стороною позивача не засвідчена і як зазначив представник такий документ у такому вигляді разом з іншими [PERSON] надав продавець [PERSON] ). Виготовлено 11.12.2018р. Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] на замовлення [PERSON] , експлікація якої зазначає 4-й поверх та горище. 20.05.2019р. Управління ДАБК виконкому міської ради листом (а.с.118-123 т.1) повідомило [PERSON] про прийняття поданої ним Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, в якій вказується про початок будівництва 18.10.2018р. та закінчення будівництва 11.12.2018р. квартири заг.площею 158.1м.кв., житловою 89.2 м.кв., одноповерхової\~ (а.с.118-123 т.1). Отже, з даного документу квартира була реконструйована з долученням горища в період з 18.10.2018р. по 11.12.2018року, тобто протягом 2-х місяців, з виготовленням технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] з дорученням горища, де вказано: коридор, 3 кімнати, гардеробна, кухня, вбиральня та ванна. Проте, як встановлено судом, жодної реконструкції з приєднанням горища до квартири [ADDRESS] по факту не відбувалось, жодного ізольованого окремого приміщення на горищі на час розгляду справи немає, іншого матеріали справи та отримані докази не містять. 19.05.2023р. ТОВ «Є.Констракшен» видало висновок про можливість поділу об`єкту: квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] (а.с.126 т.1). Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 19.05.2023р. (а.с.127зв-128зв т.1) при повторній технічній інвентаризації, перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання або виділення частки з об`єкта, адреса згідно експериментального порядку - не присвоювалась, надано реєстраційний номер складової частини трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , дата завершення будівництва не вказана, заг.пл. даного об`єкта 94.7 м.кв., житлова - 62 м.кв. [PERSON] замовив та отримав 19.05.2023р. Технічний паспорт вже на квартиру/офіс [ADDRESS] (а.с.127 т.1).\~ Хто присвоїв даний номер об`єкту кв/оф 18А, яким чином і згідно чийого рішення відбувався такий виділ чи поділ не зазначено у вказаних документах. При цьому, знову ж, після того як по факту не відбувалося приєднання та реконструкція житла з приєднанням, аналогічно не відбувалось і виділ чи поділ реконструйованого по документах об`єкта у два різних, іншого матеріали справи не містять. [PERSON] як третя особа у даній цивільній справі отримував повістки та ухвалу про його залучення до участі у справі в якості третьої особи (а.с.143 т.1), у судові засідання не з`являвся і не надавав пояснення яким чином ним як новим власником квартири [ADDRESS] відбувалося спочатку приєднання до квартири [ADDRESS] горища у 2018 році, а потім поділ чи виділ її в натурі (період не вказано таких робіт) на два окремих об`єкта у травні 2023р. - [ADDRESS] та [ADDRESS] . Разом з тим, як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав, станом на 04.06.2019р. за заявою [PERSON] було зареєстровано 13.05.2016р. вже п`ятикімнатну квартиру під №18 заг.площею 158.1м.кв., житловою 89.2 м.кв., на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2016р. (а.с.238 т.1). Як зазначено вище, саме 13.05.2016р. була придбана покупцем [PERSON] двохкімнатана квартира [ADDRESS] , яка у цей день не могла стати пятикімнатною, як внесено дані в Державний реєстр державним реєстратором. Звідси з даного доказу вбачається, що в Державному реєстрі прав на нерухоме майно станом на 04.06.2023р. була ще зареєстрована п`ятикімнатна квартира під [ADDRESS] , яка нібито утоврилась 13.05.2016р.,\~ а 19.05.2023р. відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва зареєстровано висновок не державного органу про можливість поділу такої на два окремих об`єкта, цього ж дня 19.05.2023р. об`єкт: трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , заг.пл. даного об`єкта 94.7 м.кв., житлова - 62 м.кв. вже утворений з внессенням в Реєстр будівельної діяльності, та цього ж дня 19.05.2023р. видано вже Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] без присвоєння адреси новому об`єкту у встановленому порядку, 20.06.2023р. право власності [PERSON] було зареєстровано Державним реєстратором Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, а 29.06.2023р. продано квартиру [ADDRESS] позивачу, який її оглядав перед купівлею, про що він підтвердив у судовому засіданні. Як Цивільний кодекс України, так і Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», які застосовують обидві сторони тільки різні норми, визначають види власності (приватна чи спільна), захист права власності, права та обов`язки власників. Стаття 316 та 355 ЦК України зазначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У свою чергу згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Сам по собі статус спірного приміщення, як допоміжного, свідчить про автоматичне, в силу прямої норми закону, набуття його власниками квартир та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку. В розумінні статей 377,382,385,812 ЦК України багатоквартирним слід вважати житловий будинок, який складається з двох чи більше квартир. У приміщень, розташованих у багатоквартирних будинках, однаковий правовий статус, опосередковано це підтверджує частина друга статті 382 ЦК України, яка визначає спільним майном багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), а також різного роду конструкції та обладнання, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення. За змістом положень статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 у справі №1-2/2004, допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема ОСББ, вступу до нього. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. До прийняття Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" аналогічні законодавчі визначення відповідних понять були наведені в Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Визначальним для правильного вирішення даного спору є з`ясування та визначення правового статусу спірних приміщень у багатоквартирному будинку, а саме встановлення, чи належать усі спірні приміщення до числа допоміжних, чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку, з урахуванням характеристик таких приміщень. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц та постанові Верховного Суду у постанові від 14.05.2018 у справі №753/20293/16-ц. Горище у багатоквартирному будинку [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, є нежитловим приміщенням, є допоміжним приміщенням будинку та в якому знаходяться всі комунікації цього будинку. Щодо отриманої згоди одного із співвласників квартири на розпорядженням допоміжним приміщенням та отриманням такого у власність шляхом нібито приєднання до квартири та подальший поділ виділ (поділ) цього ж приміщення, то слід зазначити. Згода співвласника допоміжних приміщень на розпорядження цим майном іншим співвласником є одностороннім правочином (згодою-дозволом) і не може кваліфікуватись як договір (елемент процедури укладення договору) між співвласниками щодо розпорядження спільним майном (стаття 358 ЦК України) або ж договір (елемент процедури укладення договору) про поділ майна, що є у спільній власності (стаття 367 ЦК України). Причому не тільки з висловлених вище підстав, а й тому, що статті 358 і 367 ЦК України присвячені регламентації відносин спільної часткової власності, тоді як правовий режим допоміжних приміщень у багатоквартирному (у тому числі двоквартирному) будинку визначається відповідно до статті 382 ЦК України є як режим спільної сумісної власності. Характерною особливістю згоди-дозволу є те, що особа, яка вправі її надати чи відмовити в її наданні, не стає учасником правовідносин, що виникають внаслідок вчинення адресатом дозволу відповідних дій. Щодо правових наслідків відсутності нотаріально завіреної копії згоди співвласників приміщення загального користування, то як зазначає постанова ВП ВС від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц співвласники горища - власники квартир у багатоквартирному будинку, зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, у якому вони проживають, використовувати\~ жиле приміщення відповідно до його призначення. Допоміжні приміщення, а саме горище, яке призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, не підлягає приватизації та не може бути поділене і виділене власнику квартири в багатоквартирному житловому будинку без втрати його функціонального призначення. Будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження саме всіх співвласників. За ст.382 ч.2 усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Як слідує з норм ст.321, ч.3,5 ст.319 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Із отриманих доказів у даній цивільній справі, суд встановив, що на горищі будинку [ADDRESS] не лише немає спірного як окремого об`єкту цивільних відносин квартири [ADDRESS] , а\~ таке не відчужувалось та не вибувало з висловленої волі всіх співвласників спільного майна на горище, яке належить їм за законом. На ухвалу суду про витребування доказів, Департаментом містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради\~ 11.03.2025р. було надано документи щодо реконструкції горища по [ADDRESS] , серед яких є заява співвласників житлових приміщень мешканців квартир [ADDRESS] від 18.09.2016р., подана мешканцем квартири [ADDRESS] [PERSON] до Департаменту (а.с.27 т.2). Спростовуючи так зване отримання згоди всіх співвласників, сторона відповідача за первісним позовом надала документи, які підтверджують відсутність такої, за вимогами закону у встановленому порядку. Так, як встановлено судом співвласниками квартири [ADDRESS] є 4 осіб (а.с.62 т.2), заява від 18.09.2016р. підписана одним (а.с.27 т.2),\~ аналогічно квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] (а.с.63-65 т.2), а також квартири [ADDRESS] (а.с.241-242,255 т.1). Власник квартири [ADDRESS] у заяві від 18.09.2016р. вказаний [PERSON] (помер у 2010-2011р.), його спадкоємцями власниками квартири [ADDRESS] стали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу продали\~ 06.12.2013р. дану квартиру [PERSON] (допитана судом як свідок, що підтвердила вказані обставини), звідси\~ погоджувати заяву про дозвіл на реконструкцію у 2016р. померла особа однозначно [PERSON] не могла (а.с.66-70). Щодо квартири [ADDRESS] цього ж будинку, то вказаний в заяві власник [PERSON] (була попередньо тільки мешканцем), однак 25.11.2011р. власник квартири [ADDRESS] [PERSON] продав дану квартиру [PERSON] , а отже такий підпис у 2016р. не надавав діючий з 2011р. власник квартири [ADDRESS] (а.с.243-244 т.1). Також, від імені власника квартири [ADDRESS] у заяві 2016 року зазначено підписанта [PERSON] , проте власником є [PERSON] з 27.12.2013р. (а.с.245 т.1). Власником квартири [ADDRESS] з січня 2008 року є [PERSON] , яка придбала її у [PERSON] , а заява у 2016 році підписана невідомою особою [PERSON] (256-257 т.1). Допитані судом як свідки [PERSON] (співвласник квартири [ADDRESS] ), [PERSON] (співвласник квартири [ADDRESS] ) та [PERSON] (власник квартири [ADDRESS] ) суду підтвердили, що підписи у заяві поданій [PERSON] 18.09.2016р. Департаменту,\~ їм не належать, вони таку заяву не підписували і хто її підписав не відомо. Отже, подана [PERSON] заява у 2016 році про ніби то отримання згоди всіх співвласників житлових та нежитлових приміщень, не підтверджує отримання ним згоди співвласників багатоквартирного житлового будинку на приміщення загального користування, і як вже вказано вище, жодних рішень ОСББ не приймалось щодо цього. За ст.386, 388 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Також, за нормами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (ст.4-7) власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення, включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. У разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх прав попереднього власника як співвласника. Співвласники зобов`язані: 1) забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; 2) забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; 3) використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Отже, власник нерухомого майна, а в даному спорі співвласники нежитлового допоміжного приміщення, які діють через ОСББ,\~ з дотриманням вимог статей 387 та 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. При цьому для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 01.10.2019 і 15.10.2019 у справах № 911/2034/16 та №911/3749/17, від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17, від 09.11.2021р. справа №466/8649/16-ц. Цивільним законодавством передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як віндикація. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Власник із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (зокрема виснувала про можливість витребування майна і не індивідуально визначеного чи майна, яке не виділене в натурі). Щодо застосування ст.388 ЦК України висловилася і ВП ВС у постанові від 20.06.2023р. справа №362/2707/19, постанові від 02.11.2021р. у справі №925/1351/19. А у постановах ВС від 12.04.2023р. у справі №638/5304/21, від 30.06.2022р. №922/1406/21 наголошено на те, що власники квартири та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна будинку, допоміжних приміщень. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та інших звернено увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанови від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)). За обставин цієї справи [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] , якої не існує, про що зазначено вище, на запитання суду про огляд квартири перед купівлею він підтвердив, що бачив і оглядав, а тому аналізував відсутність, як самої сформованої квартири - об`єкта житлового, так і наявність в тому місці, де нібито розташована квартира, яка не є ізольованим об`єктом з несучими конструкціями та дверима, горища як нежитлового об`єкта у багатоквартирному будинку з загально будинковими мережами. Також, як встановлено судом вказаний об`єкт нерухомого майна, який не сформовано і не прийнято в установленому законом порядку в експлуатацію з присвоєнням адреси та який вибув поза волею ОСББ у власність попереднього власника,\~ був відчужений позивачу за первісним позовом за умов, які мали б викликати сумнів у [PERSON] , і який, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом відповідних документів та за необхідності отримавши правову допомогу, мав би зважити на такі обставини при укладенні правочину купівлі-продажу житлового приміщення (квартири), яке таким не є, а тому не можна вважати, що за таких обставин мало місце порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про який наголошував представник позивача за первісним позовом. Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння співвласників житлового будинку поза їх волею,\~ суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та витребування спірного нерухомого майна із чужого незаконного володіння [PERSON] .. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дані норми застосовували обидві сторони, однак слід застосувати їх в т.ч. при задоволенні зустрічного позову, оскільки позивач за зустрічним позовом, який представляє і до якого входять всі співвласники приміщень загального користування і горища також, втратив можливість володіти та користуватися належною за законом частиною горища через вибуття такої частини поза волею. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права в т.ч. володіння та користування майном,\~ власник та користувач має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Разом з тим, таке обмеження права володіння та користування своєї приватною власністю на квартиру [ADDRESS] як доводив [PERSON] ,\~ а попередньо на підставі закону виникла\~ спільна сумісна власність іншими співвласників нерухомого майна на все горище заг.пл.336.7м.кв., в т.ч. спірна його частина, має бути реальним та доведеним перед судом. При цьому, власник має, на час виникнення факту створення йому\~ перешкод у користуванні, реально (періодично чи щоденно) користуватися своєю власністю, як окремим обєктом. Такий факт не було доведено представником позивача та позивачем за первісним позовом. Відтак з врахуванням вищевикладеного у задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити за недоведеністю. Стосовно поданої позивачем за первісним позовом заяви від 15.04.2024р. про застосування судом позовної давності до вимог зустрічного позову, оскільки у 2009р. розпочата реконструкція горища за дозволом власників інших квартир (хоча такі дозволи відсутні у справі щодо всіх співвласників), а у 2010р. ОСББ знав про реконструкцію горища, що вказують видані листи від 30, 31.03.2010р. підписані головою ОСББ Салига І.В. (хоча такий лист від 31.03.2010, підписано як попередня згода співвласнику квартири Білунику одноособово головою без адресата, кому таке видано, та без дозволу ОСББ в установленому порядку не підтверджує набуття права), то така є безпідставною. Судом встановлено, що про набуття права приватної власності позивачем [PERSON] на частину горища, яке складає квартиру [ADDRESS] , ОСББ дізналося саме 22.08.2023р. після поданої позивачем 15.08.2023р. заяви щодо приєднання житла до електромереж, без надання правовстановлюючих документів що підтверджують набуття права, які були надані ОСББ тільки 28.08.2023р., зокрема і копія договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.06.2023р. Звідси строк, при якому ОСББ дізналося про набуття права приватної власності, що сталося підставою звернення до суду із зустрічним позовом про витребування майна, не міг сплинути. Окрім того при витребуванні майна неволодіючим власником від володіючого не власника, строк позовної давності розпочато після дізнання щодо вибуття частини горища, яке не реконструйовувались та не виділялось як окремий нерухомий об`єкт ніким із набувачів, зокрема первісно [PERSON] після так званого приєднання та виділу до квартири [ADDRESS] та першого продажу у 2023 році вже нібито сформованої квартири [ADDRESS] . Інші доводи сторін не потребують деталізації та не впливають на висновок суду. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У разі відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за позивачем. Тому витрати за первісним позовом судові витрати не стягуються. Також, представником позивача за зустрічним позовом було оплачено судовий збір у розмірі 3028.50грн. (а.с.83 т.1), який при задоволенні зустрічного позову підлягає стягненню з\~ відповідача [PERSON] . Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.190, 316, 321, 355, 377, 382, 383, 385, 386, 388, 391, 812 ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Законі України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду",

Outcome: approved