Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Акціонерне товариство «РВС Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 59 973,00 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що 14.05.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 0031241 про надання банківської послуги. За умовами договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, відповідачу надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок грошових коштів у сумі 20 512, 82 грн строком на 24 місяці, з процентною ставкою 18% річних, разовою комісією 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячною комісією за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого у нього наявна прострочена заборгованість, яка станом на 07.05.2024 за договором № 0031241 про надання банківських послуг становить 18 803, 05 грн, яка складається з: 7 762, 67 грн основної заборгованості за кредитом; 1 929, 68 грн сума заборгованості за процентами (відсотками); 9 230, 70 грн заборгованість за комісією. Також, 11.09.2019 між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 1031241 про надання банківської послуги. За умовами договору відповідачу надано споживчий кредит у сумі 25 641,03 грн строком на 24 місяці з процентною ставкою за 18% річних, разовою комісією при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячною комісією 3 % від суми наданого кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого у нього наявна прострочена заборгованість, яка станом на 07.05.2024 за договором № 1031241 про надання банківських послуг становить 24 086,49 грн, яка складається: 15 041, 63 грн основної заборгованості за кредитом; 2 658,04 грн сума заборгованості за процентами (відсотками); 6 386, 49 грн заборгованість за комісією. Крім того, 28.12.2019 між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 2031241 про надання банківської послуги. За умовами договору відповідачу надано споживчий кредит у сумі 15 384,62 грн строком на 24 місяці, з процентною ставкою 18% річних, разовою комісією при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячною комісією за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого у нього наявна прострочена заборгованість, яка станом на 07.05.2024 за договором № 2031241 про надання банківських послуг становить 17 083, 86 грн, яка складається: 10 670, 57 грн основної заборгованості за кредитом; 1 797,89 грн сума заборгованості за процентами (відсотками); 4 615, 40 грн заборгованість за комісією. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідача становить 59 973, 00 грн. Аргументи учасників справи. У відзиві адвокат Пантелей В.В., який діє в інтересах [PERSON] просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що підписуючи заяви-договори з позивачем АТ «РВС Банк» відповідач, як вказує позивач ніби акцептував публічну пропозицію банку щодо укладення договору (оферту) та уклав, таким чином, з АТ «РВС Банк» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладений у заяві-договорі. Але умови договору взагалі відповідачу були невідомі, банк з умовами договору не ознайомив, в заяві-договору незрозуміло вказано комісія за розрахунково-касове обслуговування заборгованості 3% за місяць чи рік, яка комісія за надання кредиту. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту заяви-договору №0031241 від 14.05.2019 про надання банківської послуги, але до суду він звернувся 21 червня 2024 року з пропущеним строком позовної давності звернення до суду. Вимоги, викладені у позовній заяві, відповідач не визнає повністю. У додаткових поясненнях представник позивача наполягав на задоволенні позову, посилався на обізнаність відповідача щодо всіх умов кредитування, зокрема строків повернення кредитів та нарахування процентів за користування кредитними коштами. Також навів перелік послуг, за отримання яких позивачем нарахована комісія. Крім того, посилався на умови Публічної пропозиції, якими, зокрема, узгоджено строк дії договору та інші умови. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні адвокат Пантелей В.В., який діє в інтересах відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Договір від 14.05.2019. 14.05.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 0031241 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 20). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 20 512, 82 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту. Цього ж дня [PERSON] підписав графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) (а.с. 21). 14.05.2019 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування аналогічні умовам, зазначеним у заяві-договорі № 0031241 вiд 14.05.2019 (а.с. 22). Також матеріали справи містять опитувальник клієнта-фізичної особи на отримання споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] 14.05.2019 (а.с. 23-24) Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком за період з 14.05.2019 по 07.05.2024 (а.с. 63-79). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «РВС Банк» за договором № 0031241 від 14.05.2019 станом на 07.05.2024 становить 18 803, 05 грн, яка складається з: 7 762, 67 грн основної заборгованості за кредитом; 1 929, 68 грн сума заборгованості за процентами; 9 230, 70 грн заборгованість за комісією (а.с.27-32). Договір від 11.09.2019. 11.09.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 1031241 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 16). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 25 641,03 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту (а.с. 16). Цього ж дня [PERSON] підписав графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) (а.с. 17). 11.09.2019 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування аналогічні умовам, зазначеним у заяві-договорі № 1031241 вiд 11.09.2019 (а.с. 18). Відповідно до розписки щодо отримання платіжної картки [PERSON] отримав платіжну картку за № [NUMBER] , яка відкрита згідно з умовами договору № 31241_1.Р.980_CASH_CREDIT_2 та просив надати платіжній картці статус «Активна» 11.09.2019, про що свідчить його підпис (а.с. 19). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком за період з 11.09.2019 по 07.05.2024 (а.с. 46-62). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «РВС Банк» за договором № 1031241 від 11.09.2019 станом на 07.05.2024 становить 24 086,49 грн, яка складається з: 15 041, 63 грн основної заборгованості за кредитом; 2 658,04 грн сума заборгованості за процентами; 6 386, 49 грн заборгованість за комісією (а.с.33-38). Договір від 28.12.2019. 28.12.2019 року між АТ «РВС Банк» та [PERSON] підписано заяву-договір № 2031241 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов договору (а.с. 13). Відповідно до умов договору, сума кредиту становить 15 384, 62 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту. Цього ж дня [PERSON] підписав графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) (а.с. 14). 28.12.2019 [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені умови кредитування аналогічні умовам, зазначеним у заяві-договорі № 2031241 вiд 28.12.2019 (а.с. 15). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком за період з 28.12.2019 по 07.05.2024 (а.с. 80-96). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] перед АТ «РВС Банк» за договором № 2031241 від 28.12.2019 станом на 03.05.2024 становить 17 083, 86 грн, яка складається з: 10 670, 57 грн основної заборгованості за кредитом; 1 797,89 грн сума заборгованості за процентами (відсотками); 4 615, 40 грн заборгованість за комісією (а.с.39-45). Також матеріали справи містять публічну пропозицію Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка відповідачем не підписана (а.с. 99-109). Застосовані норми права, мотиви та висновки суду. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частини 1, 3 статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо строків позовної давності. Представник позивача адвокат Пантелей В.В. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і відсотками) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (12-143гс18) зазначено, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними. Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року у справі №904/3280/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу». За умовами укладених між сторонами кредитних договорів погашення заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. До аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 6 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21. Таким чином, на період дії карантину, позивачем не пропущено позовну давність. В подальшому Постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27 червня 2023 року, було відмінено з 30 червня 2023 року, на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Однак починаючи з 24 лютого 2022 року, у зв`язку з введенням на всій території України правового режиму воєнного стану, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, було зокрема доповнено п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом. Таким чином, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України) загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги 14 червня 2024 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності за договорами № 2031241 від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019 відсутні, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період, що підпадає під дію п.12, п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, підписавши заяву-договір № 2031241 від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019, висловив згоду на отримання банківських послуг та погодився з встановленими банком умовами договору. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними протягом тривалого періоду часу, частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується виписками за особовими рахунками, що також не заперечувалось і представником відповідача в судовому засіданні. За вказаних обставин, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредити за договорами № 2031241 від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за договором від 14.05.2019 у розмірі - 7 642,67 грн, за договором від 11.09.2019 - 15 041,63 грн, за договором від 28.12.2019 - 10 670,57 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості за процентами. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування позивач посилався на умови, встановлені в договорах № 2031241 від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019, які були підписані [PERSON] та в яких сторони погодили, що процентна ставка становить 18% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за процентами. Як вбачається з розрахунків заборгованості, наданих позивачем до позовної заяви, нарахування процентів позивачем здійснювалося з моменту укладення договорів від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019 до 31.01.2022 за кожним із договорів. Разом з тим, відповідно до умов договорів № 2031241, укладених 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019, кредити були надані строком на 24 місяці, а тому після закінчення строку кредитування кредитор не мав підстав здійснювати нарахування процентів, передбачених умовами договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 18 % річних за період понад встановлений умовами договору строк 24 місяці, Акціонерне товариство «РВС Банк» посилалось на передбачений пунктом 7.7.2.17 публічної пропозиції умови, відповідно до якого клієнт зобов`язується сплачувати кредитору нараховані проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання клієнтом зобов`язань за споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами заяви-договору. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не підписував публічну пропозицію, тобто сторонами не було погоджено усі істотні умови договору, зокрема позичальником не погоджено умови, викладені в пункті 7.7.2.17 публічної пропозиції, яким передбачено нарахування 18 % річних до повного фактичного виконання відповідачем зобов`язання. Враховуючи викладене, підстави для нарахування [PERSON] процентів виходячи з розрахунку 18% річних понад строк дії договору відсутні. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами в межах 24 місяців дії договорів: за договором від 14.05.2019 - у розмірі 924,64 грн, за договором від 11.09.2019 - у розмірі 1 554,65 грн, за договором від 28.12.2019 - у розмірі 1 612,78 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості за комісіями 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та з огляду на дату підписання вказаної заяви договору, 13 вересня 2019 року, - поширюється на спірні правовідносини. Відповідно до частин першої та другої статті 11 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). У кредитних договорах № 2031241 від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019, укладених між АТ «РВС БАНК» та [PERSON] містяться умови про разову комісію при видачі кредиту у розмірі 2,5 % від суми наданого кредиту та про щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі - 3 % від суми наданого кредиту. Аналіз змісту вказаних договорів свідчить, що в них не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредитів, що надаються відповідачу та за які банком встановлена разова та щомісячна комісія. АТ «РВС БАНК» не надало доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитних договорів, а тому положення договорів про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплатити разово та щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічні висновки сформульовано в постанові Верховного Суду від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22 (провадження 61-15120ск23). Отже, позивачем не доведено за надання яких\~саме послуг ним нараховано відповідачу заборгованість за комісією за договором від 14.05.2019 у розмірі 19 076,78, за договором від 11.09.2019 у розмірі - 18 461,52, за договором від 28.12.2019 у розмірі - 11\~076,96 грн. Отже, умови про встановлення щомісячної комісії за супроводження кредиту в розмірі 3% від суми наданого кредиту, а також разової комісії при видачі кредиту в розмірі 2,5% від суми наданого кредиту згідно з вказаними нормами Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними, а тому в цій частині їх нарахування позивачем є незаконним, а заявлені вимоги в цій частині - не підлягає задоволенню. Зі змісту наданих позивачем розрахунків вбачається, що банком на погашення заборгованості за комісією за супроводження кредиту неправомірно зараховано сплачені [PERSON] кошти за договором від 14.05.2019 у розмірі - 9 846,08, за договором від 11.09.20219 у розмірі 12 074,70, за договором від 28.12.2019 у розмірі - 6 461,56 грн, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відніманню із суми заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитом. Підсумовуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість: за договором від 14.05.2019 у розмірі: - 1 278,77 ( 7 642,67 + 924,64 - 9 846,08) за договором від 11.09.2019 у розмірі: 4 521,58 ( 15 041,63 + 1 554,65 - 12 074,70) за договором від 28.12.2019 у розмірі: 5821,79 (10 670,57 + 1612,78 грн - 6 461,56) Враховуючи, що банком заявлено вимогу про стягнення заборгованості суми в цілому за всіма договорами, а також для остаточного вирішення існуючого спору, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договорами від 14.05.2019, 11.09.2019, 28.12.2019 в сумі 9 064 грн 60 коп. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн, оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 457 грн 53 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial