Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

15.06.2015 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даною позовною заявою, яку уточнили 31.08.2015. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказують, що 09.09.2008 між відповідачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач АТ «СЕНС БАНК» було укладено Договір про надання відновлюваної кредитної лінії №131/08-ІКЛ/054 (далі Кредитний договір), відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38000 доларів США зі сплатою 14,5% річних, зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 15 числа місяця згідно з графіком зменшення максимального ліміту заборгованості, починаючи з жовтня 2008 року з кінцевим терміном повернення до 08.09.2018. Згідно з додатком №3 до Кредитного договору, відповідач [PERSON] мав повернути АКБ «Укрсоцбанк» 68419,73 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору були укладені наступні договори: 09.09.2008 між позивачем [PERSON] , відповідачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладений Договір поруки №131/08-ІПЛ/054-1; 09.09.2008 між позивачем [PERSON] , відповідачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладений Договір поруки №131/08-ІПЛ/054-2; 09.09.2008 між позивачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладений Іпотечний договір №131/08-ІЗЛ/054. Позивачам в січні 2015 року стало відомо, що відповідач [PERSON] з 2009 року свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті відсотків не виконує, а саме коли останній передав позивачам лист банку в якому було зазначено про підвищення відсоткової ставки до 15% з 20.10.2008. Водночас, відповідач АКБ «Укрсоцбанк» не повідомив позивачів, як поручителів, про факт невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, натомість 10.07.2009 між відповідачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до Кредитного договору відповідно до якої було збільшено максимальний ліміт заборгованості до 40697,93 доларів США з графіком зниження максимального ліміту заборгованості кожного 25 числа місяця, починаючи з вересня 2008 року та кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 08.09.2023. Згідно з додатком №2 до Кредитного договору, долученому до Додаткової угоди №1, відповідач [PERSON] мав повернути АКБ «Укрсоцбанк» 79036,16 доларів США. Таким чином, внаслідок укладення Додаткової угоди №1 від 10.07.2009 збільшився обсяг відповідальності і позивачів [PERSON] та [PERSON] , як поручителів. Також, Додатковою угодою №1 від 10.07.2009 були внесені зміни до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008. Але, на Додатковій угоді №1 від 10.07.2009 позивач [PERSON] не ставив свого підпису. Крім того, Додаткової угоди про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008, укладеної саме з позивачем [PERSON] взагалі не існує. 10.07.2009 між позивачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір №1 про внесення змін до Іпотечного договору №131/08-ІЗЛ/054 від 09.09.2008, згідно якого було збільшено максимальний ліміт заборгованості до 40697,93 доларів США з порядком погашення заборгованості за кредитом, яким обумовлено основне зобов`язання з кінцевим терміном погашення кредиту до 08.09.2023. Таким чином, Додаткова угода №1 від 10.07.2009 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 в частині її підписання позивачем [PERSON] є недійсною. Також, 30.10.2012 між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про внесення змін №3 до Кредитного договору, відповідно до якого було змінено валюту зобов`язання, після чого загальна сума заборгованості становила 484978,34 грн., змінено кінцевий термін погашення заборгованості до 20.10.2032, змінено графік погашення заборгованості до 20 числа кожного місяця, починаючи з 20.11.2012, змінено розмір процентної ставки та порядок її зміни. Договір від 30.10.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008 позивач [PERSON] не підписував, у зв`язку з чим даний договір є недійсним. Договір від 08.11.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 позивач [PERSON] підписав. Також, 08.11.2012 між позивачем [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було підписано Договір №2 про внесення змін до Іпотечного договору №131/08-ІЗЛ/054 від 09.09.2008, згідно якого було змінено зобов`язання, після чого загальна сума заборгованості становила 484978,34 грн., змінено кінцевий термін погашення заборгованості до 20.10.2032. Позивачі вважають, що неправомірні дії відповідачів, а саме неповідомлення тривалий час відповідачем [PERSON] позивачів про невиконання ним основного зобов`язання, не направлення ПАТ «Укрсоцбанк» позивачам повідомлення про наявність заборгованості у відповідача [PERSON] , а також підроблення підпису позивача [PERSON] в угодах та договорах, спричинили моральну шкоду загальний розмір якої вони визначили у 40000 грн (по 2000 грн. кожному позивачу), оскільки позивачі повинні в судах доводити свою невинуватість, за угодами, що не були підписані позивачем [PERSON] з нього може бути стягнута велика сума заборгованості, а позивач [PERSON] може залишитись без належної йому квартири, яка є іпотечною за основним зобов`язання. На підставі викладеного, позивачі [PERSON] та [PERSON] просять суд: 1) визнати укладений між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «УКРСОЦБАНК», [PERSON] . Договір поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09 вересня 2008 року припиненим; 2) визнати недійсними Додаткову угоду №1 від 10 липня 2009 року про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09 вересня 2008 року, укладену між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині підписання її позивачем [PERSON] та Договір від 30 жовтня 2012 року про внесення змін до Договору №131/08-ІПЛ/054-1 від 09 вересня 2008 року, укладений між АКБ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] ; 3) визнати укладені між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] . Договір поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09 вересня 2008 року; Іпотечний договір №131/08-ІЗЛ/054 від 09.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М. за реєстровим №4516, додаткову угоду №1 від 10 липня 2009 року про внесення змін до договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09 вересня 2008 року, укладену між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; Договір №1 від 10 липня 2009 року про внесення змін до Іпотечного договору №131/08-ІЗЛ/054, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М. за реєстровим №4516, Договір №2 від 08 листопада 2012 року про внесення змін до Іпотечного договору №131/08-ІЗЛ/054, посвідченого 09 вересня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М. за реєстровим №4516, Договір від 08 листопада 2012 року про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09 вересня 2008 року, укладений між ПАТ «УКРСОЦБАНК», [PERSON] та [PERSON] припиненими; 4) стягнути з [PERSON] , ПАТ «УКРСОЦБАНК» на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду, кожному по 20000 грн. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.03.2020 замінено відповідача з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (Том №6 а.с.19). 01.12.2022 АТ «Альфа-Банк» замінило найменування з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» (Том №7 а.с.62, 74-78). 30.01.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду в частині його позовних вимог (Том №7 а.с.188). Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2025 позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та АТ «СЕНС БАНК» про визнання договорів поруки припиненими та відшкодування моральної шкоди, в частині позовних вимог позивача [PERSON] залишено без розгляду (Том №7 а.с.195). Представник позивача адвокат Севостьянова І.Г. позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, надала аналогічні пояснення, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача АТ «СЕНС БАНК» Ременюк Т.О. в судове засідання не з`явилась, надіслала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому також вказує, що кредитні зобов`язання відповідача [PERSON] перед банком погашені, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову (Том №7 а.с106). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надав. Заслухавши думку представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Оскільки, ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2025 позовні вимоги позивача [PERSON] залишено без розгляду, суд вважає необхідним обмежитись дослідженням та аналізом виключно тих документів, які стосуються безпосередньо позовних вимог позивача [PERSON] . Судом встановлено, що 09.09.2008 між відповідачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено Договір про надання відновлюваної кредитної лінії №131/08-ІКЛ/054, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 38000 доларів США зі сплатою 14,5% річних, зменшення максимального ліміту заборгованості кожного 15 числа місяця згідно з графіком зменшення максимального ліміту заборгованості, починаючи з жовтня 2008 року з кінцевим терміном повернення до 08.09.2018 (Том №1 а.с.8-11). 09.09.2008 між позивачем [PERSON] , відповідачем [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладений Договір поруки №131/08-ІПЛ/054-1, згідно якого позивач [PERSON] несе повну відповідальність перед АКБ «Укрсоцбанк» за невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії №131/08-ІКЛ/054 від 09.09.2008 (Том №1 а.с.12, 13). 10.07.2009 між АКБ «Укрсоцбанк», відповідачем [PERSON] , позивачами [PERSON] та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 від 10.07.2009 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 (а.с.22-24). 30.10.2012 між ПАТ «Укрсоцбанк» відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено Договір про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008, відповідно до якого було змінено валюту зобов`язання, після чого загальна сума заборгованості становила 484978,34 грн., змінено кінцевий термін погашення заборгованості до 20.10.2032, змінено графік погашення заборгованості до 20 числа кожного місяця, починаючи з 20.11.2012, змінено розмір процентної ставки та порядок її зміни (а.с.27-28). В інших укладених угодах позивач [PERSON] участі не приймав, а тому суд вважає недоцільним здійснювати їх дослідження та аналіз, оскільки вони не порушують його права як сторони правочину. Позивач [PERSON] спростовує факт підписання ним Додаткової угоди №1 від 10.07.2009 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 та Договору від 30.10.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008. Висновком експерта №3684-16 від 24.11.2016 встановлено: 1) підпис від імені [PERSON] в графі «Сторона 3 Поручитель _____ [PERSON] » на оригіналі Додаткової угоди №1 від 10.07.2009 про внесення змін Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 виконано не [PERSON] , а іншою особою; 2) підпис від імені [PERSON] в графах «Від імені Поручителя _____ [PERSON] » на оригіналі Договору від 30.10.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008 виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (Том № 4 а.с.200-208). Як вбачається\~зі змісту\~позовної заяви,\~позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним Додаткову угоду №1 від 10.07.2009 про внесення змін Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 та Договір від 30.10.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008, у зв`язку з тим що він не підписував зазначені угоди. За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У багатосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, багатостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~статті 215 ЦК України, визначає різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, оскільки є невчиненими. Так, згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України,\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17. Позивачем обрано спосіб відновлення порушеного права, який не підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у цій справі. Судом встановлено, що позивач не укладав оспорювані Додаткову угоду №1 від 10.07.2009 про внесення змін Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 та Договір від 30.10.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним цих правочинів є неналежним способом захисту порушеного права і задоволенню не підлягає, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним і наслідки недійсності правочину до нього не застосовуються. Правочини, які не вчинено, не тягнуть ніяких правових наслідків для сторін. Особа, яка вважає, що її права порушено у зв`язку із встановленням неукладеності угоди\~має можливість захистити свої права шляхом\~подання позову про повернення виконаного за неукладеним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи; повернення в натурі безпідставно набутого майна; відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). При цьому, суд виходить з конкретних обставин справи та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності, зокрема на підставі оцінки доказів встановлено факт відсутності, встановлено, що цей правочин є неукладеним, а отже визнання його недійсним є неналежним способом захисту, за встановлених у цій справі обставин. З урахуванням установлених у цій справі конкретних обставин, висновок щодо відсутності правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, за тих умов, з якими позивач пов`язує його недійсність, не суперечать висновкам, наведеним у вищевказаних постановах Верховного Суду. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09 вересня 2008 року припиненим, то слід зазначити наступне. Приписи, зокрема, статті 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання договору припиненим, позивач прагне досягнути юридичної визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника. Проте у такому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (пункт 59)). Обґрунтовуючи відсутність підстав для відступу від наведеного висновку, Велика Палата Верховного Суду вказала, що з огляду на тісний зв`язок договору із правовідносинами, які саме з нього виникають (договірні правовідносини), розвиток останніх можуть зумовлювати, зокрема, умови договору. Проте подальші зміни цих правовідносин, наприклад, припинення прав та обов`язків за договором, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Інакше кажучи, припинення обов`язку за договором не завжди пов`язане з припиненням самого договору (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.16)). Тобто за наявності у сторін договору поруки інших зобов`язань за цим договором припинення поруки з підстав, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України, не означає припинення самого договору та втрату ним чинності. Захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору поруки припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, вказала, що обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Крім того, згідно ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як видно із надісланого представником відповідача АТ «СЕНС БАНК» Ременюк Т.О. клопотання від 17.08.2023 та довідки №131/08-ІКЛ/054 від 18.07.2022, кредитні зобов`язання відповідача [PERSON] за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії №131/08-ІКЛ/054 від 09.09.2008 перед банком погашені (Том №7 а.с106, 122). Тобто, в даному випадку, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання відповідача [PERSON] за Договором про надання відновлюваної кредитної лінії №131/08-ІКЛ/054 від 09.09.2008, припинились зобов`язання позивача [PERSON] за Договором поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09 вересня 2008 року припиненим, а також визнання недійсним Додаткової угоди №1 від 10.07.2009 про внесення змін Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-2 від 09.09.2008 та Договору від 30.10.2012 про внесення змін до Договору поруки №131/08-ІПЛ/054-1 від 09.09.2008, задоволенню не підлягають через обрання позивачем неналежного способу захисту його прав, а також припиненням поруки у зв`язку з виконанням основного зобов`язання. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Статті 23, 1167 ЦК України передбачають підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Тобто підставами для виникнення права на відшкодування моральної шкоди є наявність певних умов це: спричинення моральної шкоди; протиправність та винність в поведінці особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку. Головними умовами покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди, та протиправність діяння особи ( в даних правовідносинах Банку), коли таке право на відшкодування моральної шкоди передбачено спеціальним законодавством. В частині позову про стягнення моральної шкоди [PERSON] слід відмовити як незаконному. Вказані правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про банки та банківську діяльність» як спеціальним законом, договором між сторонами. Вказане спеціальне законодавство, умови договору не передбачають право поручителя на стягнення моральної шкоди в разі порушення Банком умов договору, укладення відповідного договору всупереч встановленому порядку визначеному законом. Не доведено позивачем [PERSON] відповідними доказами і сам факт завдання йому моральної шкоди. Згідно частини 1\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, оскільки в задоволені позовних вимог [PERSON] судом відмовлено, понесені судові витрати на його користь не відшкодувуються.

Outcome: dismissed