Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області звернулась до суду в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як дитина, позбавлена батьківського піклування з 01.10.2024 (наказ № 57). З`ясуванням обставин встановлено, що відповідно до актового запису № 1403 від 20.09.2024 виконаного Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про народження [PERSON] , батьками дитини записані, [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 20.09.2024 № 00047091739). Малолітня [PERSON] народилась [INFO] в комунальному некомерційному підприємстві «Міський пологовий будинок № 1» Харківської міської ради. За станом здоров`я дитина була переведена до КНП «Міський перинатальний центр» ХМР. Відповідно інформації адміністрації пренатального центру, під час перебування у лікувальному закладі батьки дитини не дотримувались правил та норм особистої гігієни, були у брудному одязі, мали неприємний запах, не зважаючи на вільний на вільний доступ до кімнат гігієни. Співмешканця [PERSON] , [PERSON] , медичний персонал змушений бува вимагати покинути заклад, так як своїм занедбаним станом він порушував санітарні норми медичної установи. Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Однак, [PERSON] , разом з новонародженою донькою виписалась 10.09.2024 з медичної установи та вибула у с. Караван Красноградського району Харківської області. За інформацією служби у справах дітей Старовірівської сільської ради від 16.09.2024 (лист № 01-43/780), у зв`язку із відсутністю умов для проживання та виховання новонародженої дитини, відсутності навиків догляду за немовлям, 12.09.2024 дитину було вилучено з неспритного середовища та тимчасово влаштовано до КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня». За адресою реєстрації ( [ADDRESS] ) у [PERSON] також відсутні умови для проживання з малолітньою дитиною. Санітарний стан житла не задовільний: квартира занедбана, брудна, потребує ремонту та генерального прибирання. Стеля та стіни покриті цвіллю та грибком, усі меблі брудні, засмальцьовані. Кухня, ванна та вбиральня також потребують ремонту. Для новонародженої дитини [PERSON] не підготовлено ані місця для сну, ані предметів гігієни, ані засобів харчування (акт обстеження від 24.09.2024, складений посадовими особами Служби у справах дітей по Шевченківському району). За час перебування малолітньої [PERSON] у КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» [PERSON] , дитину відвідала один раз, більше не цікавилась станом її здоров`я та розвитком, намірів забрати її не виявляла. Відділ соціальної роботи по Шевченківському району м. Харкова Харківського міського центру соціальних служб «Довіра», як надавач соціальних послуг, не мав можливості проводити роботу з [PERSON] , щодо підвищення її батьківського потенціалу та виходу з кризових обставин, оскільки остання не ініціювала співпрацю та не повідомляла місця свого фактичного проживання. Перебуваючи в КПН ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» [PERSON] фактично залишилась без батьківського піклування, без родини та батьківської турботи. Мати малолітньої, [PERSON] , ніяких заходів щодо виходу з кризової ситуації не провела, не відвідувала дитину, не цікавилась станом її здоров`я. Питання повернення доньки їй на виховання не ініціювала. За фактом виявлення дитини, покинутої батьками в медичному закладі, 01.10.2024 відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 № 1095/1239 адміністрацією медичного закладу разом з правоохоронними органами складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я. На даний час місце перебування матері дитини не відомо. З викладених підстав вбачається, що [PERSON] , після народження дитини самоусунулась від її виховання та утримання, нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до наказу від 02.10.2024 № 19 служби у справах дітей Сахновщанської селищної ради Красноградського району, малолітню [PERSON] влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , та передано за місцем її проживання: [ADDRESS] . Рішенням Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 23.10.2024 № 130 малолітній [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку потенційних опікунів/піклувальників в Службі у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та виявила бажання опікуватись малолітньою [PERSON] , [INFO] . Відповідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.12.2024 № 602 над [PERSON] встановлено опіку і її опікуном призначено [PERSON] . Дитину [INFO] передано в сім`ю опікуна. [PERSON] , за час перебування її доньки в медичному закладі, в родині патронатного вихователя [PERSON] , не виявила інтересу до долі дитини. Мати жодного разу не поцікавилась місцем її перебування, розвитком, станом здоров`я, тощо. Вона жодним чином не виявила бажання змінити ситуацію, виправити свої помилки. З приводу повернення їй дитини на виховання до органу опіки і піклування не звертається. Дані обставини свідчать про ігнорування матір`ю потреб малолітньої [PERSON] , що є підставою для позбавлення її батьківських прав. [PERSON] . після вилучення малолітньої з неблагополучного середовища, не забрала її із закладу охорони здоров`я без будь яких причин і, у подальшому, повністю самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. Дитина проживає окремо від матері, яка не приймає участі у її вихованні, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, щодо виховання та матеріального утримання дитини, а отже наявні всі підстави для позбавлення останньої батьківських прав відносно її малолітньої доньки, на підставі чого позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 05.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.05.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у ньому. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.09.2024 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України, відомості про батька дитини внесені до актового запису на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Встановлено, що 25.08.2024 року в комунальному некомерційному підприємстві «Міський пологовий будинок №1» ХМР народилась [PERSON] . За станом здоров`я була переведена до КНП «Міський перинатальний центр» ХМР. Відповідно до інформації адміністрації перинатального центру, під час перебування у лікувальному закладі батьки дитини не дотримувались правил та норм особистої гігієни, були у брудному одязі, мали неприємний запах. Співмешканця [PERSON] , [PERSON] , медичний персонал змушений був вимагати покинути заклад. Мати дитини, [PERSON] , [INFO] разрм із новонародженою донькою виписалась 10.09.2024 року з медичної установи та вибула у с. Караван Краноградського району Харківської області. 12.09.2024 року дитину було вилучено з несприятливого середовища та тимчасово влаштовано до КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня». За час перебування малолітньої [PERSON] у лікувальному закладі мати відвідала дитину лише один раз і більше нею не цікавилась. Таким чином, дитина фактично залишилась без батьківського піклування, без родини та материнської любові. Відповідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.12.2024 № 602 над [PERSON] встановлено опіку і її опікуном призначено [PERSON] . Дитину 03.01.2025 передано в сім`ю опікуна. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вищевикладених обставинах, суд вважає встановленим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , не бере будь-якої участі у житті дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує належний догляд, утримання та виховання, на підставі чого судом встановлена наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини щомісячно, суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 166 СК України встановлено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначена норма міститься і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved