Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

18.03.2025 з Корольовського районного суду м. Житомир до Богунського районного суду м. Житомира надійшла вказана цивільна справа для розгляду за підсудністю. Представник позивача звернувся з позовною заявою, якою с в розмірі 70440, 96 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 27.12.2018 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №C-602-009909-18-980 (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 3 кредитного договору банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлювався у розмірі 200 000 грн. Ліміт Кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становив 24 000,00 грн. Визначення суми. Відсоткова ставка за користування коштами кредитної лінії - 24,00% річних, строк кредитування 12 місяців. Підписанням відповідного Кредитного договору Позичальник також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public -contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. На виконання умов вищевказаного договору АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Всупереч умов Кредитного договору Відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 25.07.2023 між Акціонерним Товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», було укладено Договір Факторингу №01.02-31/23. Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за Первинними Договорами, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю [PERSON] перед АТ «Ідея Банк» за договором №С-602-009909-18-980 від 27.12.2018. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору №Z07. №С-602-009909-18-980 від 27.12.2018, заборгованість відповідача перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») станом на дату подачі позову, складає: заборгованість за основним боргом 23940, 48 грн, заборгованість за відсотками 46500, 48 грн, а всього 70440, 96 грн. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.03.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 25.04.2025 судом отримано відзив від представника відповідача, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем до матеріалів справи не надано виписки по особовому рахунку. Виписка за рахунком, надана позивачем, включає період з 27.12.2018 по 25.07.2023 та не містить обов`язкових реквізитів. В свою чергу, на думку відповідача з Витягу з Реєстру Боржників № 2 до договору факторингу від 25.07.2023 датою закінчення Первинного договору є 27.12.2023. Сума, зазначена в графі дебет та в графі кредит, в наданій виписці повністю збігається та дорівнює 47 790,34 грн. Довідка-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором С-602-009909-18-980 від 27.12.2018, на яку посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. З наданої позивачем виписки з рахунку [PERSON] відбувалось списання грошових коштів, не ініційоване клієнтом. Так, в графі «призначення» наявні списання з призначенням «Страховий платіж», «Списання комісії», а відтак, списання у рахунок самостійно визначених призначень, не відповідають вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору Позивач взагалі не повідомляв відповідача про заміну кредитора за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-602-009909-18-980 від 27.12.2018 року з ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Дослідивши матеріали справи та відзив на позовну заяву, суд дійшов висновку про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву у зв`язку з пропущенням процесуальних строків на його подачу. Так, позовну заяву з додатками до неї, а також ухвалу про відкриття провадження у справі відповідач отримав особисто 08.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0610241786636 Ухвалою про відкриття провадження встановлено відповідачу строк 15\~днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі для подачі відзиву на позов та доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Таким чином, 15-денний строк, визначений судом для подачі відзиву на позовну заяву, сплив 23.04.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення Пропустивши процесуальний строк для подачі відзиву на позовну заяву, ні відповідачем, ні його представником, не зазначено жодних причин його пропуску. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 126 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 27.12.2018 між АТ «Ідея Банк» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було угоду про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки №C-602-009909-18-980 (надалі Кредитний договір) (а.с. 12-13). Відповідно до п. 1 договору Банк відкриває Клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня (надалі - Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з вихористанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard (надалі - Кредитна картка). 3. Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку (надалі - Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: 3.1. максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн. 3.2. ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 24000 грн. 3.3. Процентна ставка за користування коштами Кредитної піні становить 24.00 % річних. Відповідно до п. 4 договору повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та Договором, в т.ч. черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов Договору, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою: www.ideabank.ua. Підписанням Угоди відповідач підтвердив, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в п. 5.11 цієї Угоди. 5. Укладаючи цю Угоду про відкриття Кредитної лінії обслуговування Кредитної картки Сторони погодились, що: 5.1. Клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз?яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. 5.2. Підписанням цієї Угоди Клієнт доручає Банку, а Банк зобов?язується здійснювати договірно списання грошових коштів з рахунків Клієнта на рахунок ПрАТ «Страхова компанія УНІКА Життя» N? [NUMBER] в АТ «Ідея Банк», МФО 336310; в порядку та на умовах, передбачених договором страхування N? C-602-009909-18-980 від 27.12.2018. Банк здійснює договірно списання грошових коштів згідно з цим пунктом Угоди, в тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках Кредитної лінії для такого списання Банку не потрібне окреме розпорядження Клієнта. Крім кредитного договору сторонами підписано та узгоджено паспорт споживчого кредиту, заяву про акцепт публічної оферти на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя (а.с. 14-16, 19). АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] (рахунок № [NUMBER] ) за період з 27.12.2018 по 25.07.2023 (а.с. 29-40). З даної виписки прослідковується, що відповідач часткового погашав кредитну заборгованість, що свідчить про визнання останнім факту укладення кредитного договору між ним та АТ «Ідея Банк», та те, що йому були відомі умови кредитування. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №С-602-009909-18-980 від 27.12.2018 наданої позивачем заборгованість відповідача становить 70440, 96 грн., з яких 23940, 48 грн. - заборгованість за основним боргом; 46500, 48 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (а.с. 28). Судом також встановлено, що 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» (фактор) було укладено договір факторингу №01.02.-31/23, згідно якого, за цим Договором Клієнт передає (відступає) Фактору свої Права Вимоги, а Фактор набуває Права Вимоги Клієнта за Первинними Договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються)в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді вдень укладання цього Договору та надсилається Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлів день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору (п.2.1 договору) (а.с. 41-50). На виконання вимог умов договору факторингу №01.02.-31/23 ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було сплачено АТ «Ідея Банк» кошти в сумі 11963508,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №9217 від 26.07.2023 (а.с. 55). 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» (фактор) було підписано Реєстр Боржників №1, №2 та №3 до договору факторингу №01.02.-31/23 від 25.07.2023 (а.с. 56-61). Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02.-31/23 від 25.07.2023 клієнт відступає факторові наступні права грошових вимог, зокрема до боржника [PERSON] за кредитним договором №С-602-009909-18-980 від 27.12.2018 в розмірі 70440, 96 грн. (а.с. 62). Згідно рішення єдиного учасника ТзОВ «Росвен Інвест Україна» вирішено змінити назву (найменування) Товариства з «Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 63-64). Враховуючи вищевикладене, із наявних матеріалів справи вбачається, що кредитором по виконанню зобов`язань боржника [PERSON] за кредитним договором №С-602-009909-18-980 від 27.12.2018, відповідно до укладеного договору факторингу виступає позивач. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Відповідачем не надано жодних доказів, на спростування доводів позивача щодо надання відповідачу коштів за кредитним договором, правильності наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу, як правонаступнику первісного кредитора, не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення із боржника фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків. Разом з тим, позивач, нараховуючи відсотки за таким договором позики, не врахував строк дії договору 12 місяців, розмір процентної ставки визначеної умовами договору 24 % річних, за таких обставин до стягнення підлягає заборгованість за несплаченими відсотками в розмірі 5760, 00 грн. Позивачем не надано суду доказів про збільшення кредитної лінії відповідачу, про продовження строку дії кредитного договору. Відповідачем не надано доказів про погашення заборгованості за договором в розмірі більшому ніж зазначено позивачем, а ні первісному кредитору, а ні позивачу по справі. Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано посилань на докази, якими обґрунтована позовна заява, враховуючи, що відповідачем в належний спосіб умови кредитного договору не виконані, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості відповідача за таким договором, тому позов підлягає до часткового задоволення, у загальному розмірі 29700, 48 грн (23940, 48 грн - заборгованість за основним боргом + 5760, 00 грн заборгованість за відсотками). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1021, 28 грн.

Outcome: approved