Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок на [ADDRESS] . Фактично будинок розподілений на два окремих об`єкта із самостійно влаштованими системами тепло і водопостачання. В позасудовому порядку відповідач не бажає укласти договір про поділ спільного майна, у зв`язку з цим позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив припинити право спільної часткової власності, виділити у самостійний об`єкт нерухомості належну йому 41/100 частку в житловому будинку за варіантом визначеним у висновку ТОВ «Бюро технічної інвентаризації» від 20.05.2025. 27.03.2025 суд відкрив провадження у справі, визначив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Витребував з комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради матеріали інвентаризаційної справи. В судове засідання позивач [PERSON] , його представник адвокат Талашко І.М. не з`явилися, клопотали про розгляд справи на підставі поданих доказів без їхньої участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата (трекінг поштового відправлення №0610256747513). Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. На стадії підготовчого провадження [PERSON] подав заяву про проведення судового розгляду у його відсутності. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося (частина друга статті 247 ЦПК). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом. 17.01.1987 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності від 02.04.1974, акту приймання будинку в експлуатацію від 25.12.1986 №327, за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок на [ADDRESS] , реєстраційний номер 3460 (а.с.9,11). 15.09.2003 відомості про право власності внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з витягом №1482965 об`єкт нерухомості складається з житлового будинку А-2 загальною площею 86,5 кв.м., житловою 49,3 кв.м., сараю Б-1, гаража б, огорожі 1-2. 03.10.2003 [PERSON] подарував 59/100 частки зазначеного житлового будинку сину відповідачу у справі [PERSON] (а.с.10), право власності за останнім зареєстроване 15.10.2003, реєстраційний номер 2657474. Згідно з виготовленим 30.10.2024 технічним паспортом ТІ01:0863:5229-9524-2214 на сьогодні загальна площа житлового будинку на [ADDRESS] становить 84,1 кв.м., житлова 49,3 кв.м. Житловий будинок складається з : коридору зі сходами «1» площею 7,8 кв.м., коридору «2» площею 3,1 кв.м., кімнати «3» площею 12,7 кв.м., санвузла «4» площею 4,9 кв.м., кухні «5» площею 13,6 кв.м. , коридору зі сходами «6» площею 5,4 кв.м., кімнати «7» площею 22,7 кв.м., кімнати «8» площею 13,9 кв.м. У примітці зазначено, що загальна площа зменшена на 2,4 кв.м. за рахунок виправлення помилки в попередній інвентаризаціях при підрахунку площі коридору зі сходами «6». Також у паспортні зазначено, що поруч з будинком розташовані сарай Б-1 і гараж б, 1988 року побудови. У висновку експерта щодо можливості поділу будинку №12/29 від 20.05.2025 запропонований варіант поділу житлового будинку і господарських будівель з урахуванням встановленого між сторонами порядку користування майном. [PERSON] запропоновано виділити в житловому будинку приміщення коридор «2» площею 3,1 кв.м., кімната «3» площею 12,7 кв.м., санвузол «4» площею 4,9 кв.м., кухня «5» площею 13,6 кв.м. , загальною площею 34,3 кв.м, господарську будівлю сарай Б-1, огорожі. [PERSON] запропоновано виділити коридор зі сходами «1» площею 7,8 кв.м, коридор зі сходами «6» площею 5,4 кв.м., кімнату «7» площею 22,7 кв.м., кімнату «8» площею 13,9 кв.м, загальною площею 49,8 кв.м., господарську будівлю гараж б, огорожі. Хвіртка і ворота залишаються в спільному користуванні. Для ізоляції об`єктів необхідно закласти дверний проріз між приміщеннями «1» та «2». В приміщенні «5» замінити віконний блок на віконно-дверну конструкцію. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частинами першою та другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. У розумінні ст.181 ЦК України самостійні об`єкти повинні зберегти первісне цільове призначення та відповідати вимогам законодавства за технічними, протипожежними, будівельними характеристиками. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові від 23.04.2025 у справі № 357/3145/20 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що «поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. Тому за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. Натомість за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи\~статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку. Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється. Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо)». Позивачем заявлений позов про виділ його частки, однак суд з огляду на наведені висновки Верховного суду вважає необхідним і можливим провести поділ житлового будинку на [ADDRESS] між двома співвласниками. Відповідач не надав суду заперечень з приводу обумовленої у висновку для нього частини. Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони не клопотали перед судом про призначення будівельно-технічної експертизи, а наданий позивачем висновок судового експерта відповідає вимогам ст.106 ЦПК України і не містить застережень щодо відхилення від розміру часток чи зміни функціонального призначення приміщень. Ураховуючи наведене суд оцінює наданий позивачем висновок, як такий, що узгоджується із матеріалами справи, відповідає вимогам законодавства, тому приймається судом для визначення варіанту поділу житлового будинку. Позивач просить судові витрати залишити за ним.

Outcome: approved