Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

14 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якій просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [PERSON] не проживає у вказаному житловому приміщенні з вересня 2023 року по теперішній час, про що складено акт № 12 від 15 травня 2024 року, підписаний мешканцями житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, особисті речі в квартирі відсутні. Перешкод у користуванні житловим приміщенням з боку позивача на адресу відповідача не чинилося. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.10.2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 25.11.2024 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання . Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 17.05.2025 року витребувано у\~Головного центру\~обробки спеціальної\~інформації Державної\~прикордонної служби\~України (01601\~м.Київ,\~вул.Володимирська,\~26)\~інформацію про\~перетин кордону\~України в\~період з січня 2022\~року по\~теперішній час ,\~ а саме: [PERSON] , [INFO] Громадянка України. Позивач у письмовій заяві позов підтримав повністю, просить суд слухати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Також був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З договору № 6 найму житлового (службового) приміщення від 29.05.2019 року, вбачається, що КЕВ м.Миколаїв в особі начальника КЕВ підполковника [PERSON] який діє на підставі положення про КЕВ м.Миколаїв затвердженого наказом №61 від 15.04.2013 року Південним ТКЕУ ( далі наймодавець) , з одного боку , і громадянин [PERSON] (далі - наймач), з другого боку, на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.04.2019 року №337 "Про надання житла" уклали цей договір про надання службового приміщення. Згідно з п. 1.1 договору найму житлового (службового) приміщення, наймодавець надає наймачеві у користування службове житлове приміщення у багатоквартирному житловому будинку - трикімнатну квартиру загальною площею 85,9 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору, квартира включена до складу службового житла міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.04.2019 року № 337 «Про надання житла». Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новий Північний» складено акт №12 від 15.05.2024 року про непроживання особи за місцем реєстрації, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за вказаною адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає з вересня 2023 року по теперішній час. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.03.2024 року у справі № 490/181/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що відомостей щодо перетинання державного кордону України або лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України [PERSON] у період з 01.01.2022 по 14:10 23.05.2025 року (на момент звернення) в базі даних не виявлено. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, провадження № 61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до сталої судової практики, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Таким чином, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. При цьому, відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18. Правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і врегульовані ст.ст. 71, 72 ЖК України. Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст. 71 цього кодексу. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Поважності причин відсутності відповідача [PERSON] в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] - не встановлено. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий сбір сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved