Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Адвокаткою Дуденок О.О. до суду був поданий позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, [INFO] , про позбавлення матері батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2023 був розірваний та від якого вони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 26.02.2024 судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області №2-н/742/1572/23 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття. Проте, відповідачка на утримання дітей матеріальну допомогу не надає навіть в примусовому порядку через ДВС, у зв`язку з чим за [PERSON] утворилась заборгованість в розмірі 43779,63 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. З моменту розлучення відповідачка припинила будь-яке спілкування з дітьми, також умисно не надає згоди на реалізацію права старшого сина [PERSON] брати участь у міжнародних змаганнях з легкої атлетики, ніяк не пояснивши причини ненадання згоди. Відповідачка ніякої участі у вихованні дітей не приймає, проявляє байдужість, не цікавиться їхнім оточенням, життям та здоров`ям, стосунки не підтримує, ухиляється від їхнього утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, чинить перешкоди в розвитку особистих інтересів дітей, а саме: не спілкується з дітьми взагалі, що порушує їхнє нормальне самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не відвідувала і не відвідує дітей вдома чи в закладах освіти, де вони навчаються, тобто відповідачка повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Нехтування інтересами своїх дітей та самоусунення від виконання батьківських обов`язків також виразилось у небажанні відповідачки забезпечити своїх дітей належними умовами проживання, оскільки саме позивач забезпечує житлові умови дітей. У самої ж відповідачки помешкання не відповідає ніяким санітарним нормам, житло в жахливому стані, абсолютно не придатне для проживання у ньому, тому [PERSON] і звернувся до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні позивач та його представниця позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання (а.п.63, 65). Відзив та своїх заперечень стосовно позову до суду не подавала. У зв`язку з цим суд відповідно до ст.280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області та [INFO] в судове засідання не з`явилися проте подали заяви до суду, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог та просили провести розгляд справи за їхньої відсутності (а.п.43, 53). Допитані у судовому засіданні в присутності педагога всі троє дітей суду розповіли, що мати з двома старшими дітьми не спілкується взагалі, а найменшому телефонує час від часу, але це спілкування має лише формальний характер, бо мати не цікавиться ні успіхами у навчанні сина, ні гуртками, які він відвідує, ні його здоров`ям, не знає, з ким він дружить, що їсть та що він одягає. Всі троє дітей охарактеризували маму як безвідповідальну та таку, що не тримає свого слова. Просили позбавити її батьківських прав. Вислухавши пояснення позивача та його представниці, покази дітей, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтв про народження: серії [NUMBER] від 02.07.2008, серії [NUMBER] від 08.05.2013, серії [NUMBER] від 16.09.2015, [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , та їхніми батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.п.9,10,11). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано 28.03.2008, було розірвано (а.п.12-13). Відповідно до копії судового наказу №2-н/742/1572/23 (єдиний унікальний №742/7282/23) Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2023 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття, ну тримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.п.14). Згідно з копією розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, складених державним виконавцем Прилуцького ВДВС Сх МРУЮ МЮ Шибіко Є.М., станом на 02.08.2024 [PERSON] мала заборгованість у розмірі 43779,63 грн (а.п.15), а станом на 15.05.2025 вона має заборгованість у розмірі 97118,13 грн (а.п.80). Відповідно до копії заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.01.2025 №2/742/129/25 (єдиний унікальний №742/4739/24) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 42875,10 грн (а.п.69-70). Як вбачається з копії акта обстеження про підтвердження фактичного місця проживання №700 від 30.07.2024, складеного головою комітету самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокитний, [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS] та разом з ним фактично проживають і його неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.п.16), що так підтверджується копією акта обстеження №852 від 24.09.2024 (а.п.58). Згідно з копіями довідок №192 та №193, виданих 05.08.2024 Прилуцькою гімназією №3 ім.С.Г.Шовкуна Прилуцької міської ради Чернігівської області, [PERSON] мати дітей: [PERSON] , учениці 6 класу, та [PERSON] учня 3 класу, не відвідує навчальний заклад, не бере участі в батьківських зборах та не цікавиться успішністю сина (а.п18, 19). Відповідно до копій психолог-педагогічних характеристик дітей [PERSON] та [PERSON] , виданих Прилуцькою гімназією №3 ім.С.Г.Шовкуна Прилуцької міської ради Чернігівської області, діти мають нормальний фізичний та розумовий розвиток, гімназію без поважних причин не пропускають, мають охайний зовнішній вигляд, відкриті, доброзичливі, товариські. Контакт з учителями тримають батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Мати [PERSON] навчальними успіхами дітей не цікавиться, у навчанні та вихованні участі не приймає (а.п.21, 22). Як вбачається з копії характеристики [PERSON] , він навчається у КЗ «Прилуцький гуманітарно-педагогічний фаховий коледж ім.Івана Франка Чернігівської обласної ради. За час навчання зарекомендував себе наполегливим та старанним студентом, не має пропусків занять без поважних причин. У стосунках з товаришами комунікабельний, товариський та доброзичливий. Є постійним учасником спортивних змагань різних рівнів, зокрема є чемпіоном України та області з легкої атлетики (а.п.20). З висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області №02-16/6709 від 02.10.2024 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки це буде відповідати інтересам дітей (а.п.44-45). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд дійшо твердого переконання про те, що [PERSON] , [INFO] , беззаперечно має бути позбавлена батьківських прав відносно своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від виховання яких вона свідомо самоусунулася, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не утримує дітей матеріально, з двома старшими дітьми не спілкується взагалі, а з найменшим сином спілкується лише формально, не цікавиться їхнім життям, здоров`ям та навчанням, хоча має таку можливість, у зв`язку з чим суд і дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved