Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У березні 2025 року позивач, ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (код ЄДРПОУ 43231894, м. Львів), з підстав прострочення зобов`язання за договором в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості на загальну суму 91\~900,37 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 21 квітня 2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № КК/88686, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08 листопада 2023 року заборгованість за кредитним договором склала 62\~178,87 грн., що складається із строкової заборгованості за кредитом в розмірі 16\~778,02 грн., простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 21\~695,65 грн., заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 23\~705,20 грн. Окрім цього, за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року на суму заборгованості, відповідно до умов кредитного договору, нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 28 лютого 2025 року в розмірі 29\~721,50 грн. Загальна заборгованість за кредитним договором складає 91\~900,37 грн. 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» належне йому право вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» приймає належне АТ «Кредобанк» право вимоги, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року. 12 грудня 2024 року рішенням №12/12/24-1 учасника ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс». З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 24 березня 2025 року, після отримання відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 01 квітня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника відповідача Василець М.С. надійшов відзив на позов, в якому зазначається, що відповідач не визнає позов повністю з пыдстав того, що розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже, на думку представника відповідача, є неналежним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Отже, представник відповідача вважає, що надані позивачем документи не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути з відповідача, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за спірним кредитним договором. Щодо дострокового повернення всієї суми кредиту представник відповідача посилається на те, що позивачем не вжито належних дій щодо досудового врегулювання з повернення заборгованості за кредитом, позаяк в матеріалах справи міститься список згрупованих поштових відправлень, однак відсутнє опис вкладення відправлення на підтвердження того, що саме відправлялося [PERSON] в листі, так само й відсутні докази особистого отримання відповідачем досудової вимоги. Таким чином, з урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. Представник позивача не скористався своїм правом на надання відповіді на відзив, однак 17 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надіслав додаткові пояснення, де зазначає, що за договором факторингу від 08 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» (назва до перейменування ТОВ «Марин-Фінанс») є новим кредитором за спірним кредитним договором, право вимоги за яким підтверджується договором факторингу від 08 листопада 2023 року та відповідною платіжною інструкцією, які містяться в матеріалах справи. Представник позивача посилається на наявність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора, зокрема такі направлялися засобами поштового зв`язку на адресу відповідача. Також представник позивача посилається на те, що ним нараховані відсотки за кредитним договором у відповідності до умов кредитного договору та ст. 514 ЦК України, тоді як відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним не укладався спірний кредитний договір, так само й не спростовано розмір заборгованості. Таким чином, заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена і заміна кредитора жодним чином не впливає на факт того, зо взятих на себе зобов`язань за кредитним договором відповідач не виконав і заборгованість до теперішнього часу відповідачем не погашена, а тому, посилаючись на вищевикладене, представник позивача наполягав на задоволенні позову. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подано заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «АК «Аксіліум Фінанс», де також представник зазначає, що позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні з наведених у ньому підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив та про відкладення розгляду справи не клопотав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Кредо Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №88686 від 21 квітня 2021 року на отримання ліміту по кредитній картці. В анкеті заяві [PERSON] зазначив обумовлена бажана сума кредитного ліміту 40\~000 грн., процентна ставка 36 %, продукт кредитна картка, строк кредитування 36 місяців, комісія за надання кредитного ліміту 0,00 %, щомісячний платіж 3\~240 грн., комісія за управління 0,00 %, та цього ж дня, тобто 21 квітня 2021 року, між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 26202021514543/980/РКО від 21 квітня 2021 року (а.с. 23, 24). Згідно додатку про відкриття кредитної лінії № КК/88686 від 21 квітня 2021 року до заяви-договору № 26202021514543/980/РКО від 21 квітня 2021 року АТ «Кредобанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит, а останній зобов`язався на умовах визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с. 22). Відповідно до п. 1 додатку [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та сторони, шляхом підписання цього додатку, погодили, що шляхом підписання цього додатку клієнт підтверджує, що рахунок є поточним рахунком «Кредитна картка» в клієнт зобов`язується неухильно дотримуватись умов цього додатку та Глави 4-1 розділу ІІ Правил ФО. Відповідно до п. 1.3.1.1, п. 1.3.1.2 банк зобов`язався відкрити клієнту кредитну лінію, в межах якої надавати йому грошові кошти згідно з цим додатком, Правилами ФО та тарифами, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші передбачені цим додатком, Правилами ФО та тарифами. Сторони дійшли згоди про те, що взаємні права, обов`язки та умови відкриття кредитної лінії визначаються цим додатком як безпосередньо в його тексті, так і в текстах заяви-договору, Правил ФО та тарифів та такі надалі іменуються як кредитний договір. В кредитному договорі погоджено умови кредитування: термін (строк) кредитної лінії до 20 квітня 2024 року, максимальний кредитний ліміт кредитної лінії 200\~000 грн., тип процентної ставки фіксована, розмір процентів за кредитним договором 36 % річних, орієнтовна річна процентна ставка 56,10 %річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 247\~383,33 грн., за видачу кредиту передбачена 0,00 %, інші комісії передбачені тарифами, які сплачуються в порядку, визначеному тарифами (п. п. 1.3.2 1.3.2.5.2 додатку). Тобто, при укладанні договору сторони погодили всі істотні умови договору, які є обов`язковими до виконання сторонами. АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, внаслідок чого, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Із виписки по особовим рахункам за період з 21 квітня 2021 року по 07 листопада 2023 року видно, що відповідач отримав кошти кредиту і користувався наданими банком кредитними коштами (а.с. 114-222). Натомість в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 07 листопада 2023 року за відповідачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 62\~178,87 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 38\~473,67 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 23\~705,20 грн. (а.с. 223). Доводи відповідача про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними, а також щодо недоведеності отримання кредитних коштів, є безпідставними, оскільки суперечать наданим позивачем суду доказам, зокрема виписки по особовим рахункам за кредитним договором за період з 21 квітня 2021 року по 07 листопада 2023 року, з якої вбачається, що відповідач користувався наданими банком кредитними коштами, що узгоджується з розрахунком заборгованості за договором кредиту КК/88686 від 21 квітня 2021 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020у справі № 129/1033/13-ц викладено правовий висновок, який з огляду на приписи ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, \~суд враховує під час вибору і застосування норми права у спірних правовідносинах) про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Враховуючи, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості, який узгоджується з випискою по особовому рахунку відповідача, що відповідає вимогам\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є належним доказом наявності та розміру заборгованості. Зважаючи на встановлені судом обставини справи та норми закону суд вважає, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі та в сукупності з іншими доказами свідчить про отримання та користування відповідачем кредитними коштами. Отже судом встановлено, що між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором та містить у собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк. В силу вимог ст. 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною другою ст. 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ст.ст. 509, 510 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Проте відповідачем на даний час зобов`язання щодо погашення вказаної заборгованості за кредитним договором не виконуються. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частина 3 ст. 639 ЦК України передбачає що якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договорів щодо своєчасної сплати сум кредиту, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість. Таким чином, судом встановлено, що відповідач прострочив зобов`язання за кредитним договором, що стало підставою звернення ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» належне йому право вимоги до боржників, а ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» приймає належне АТ «Кредобанк» право вимоги, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року (а.с. 37-38, 225). 12 грудня 2024 року рішенням №12/12/24-1 учасника ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» (а.с. 40). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). В позасудовому порядку 30 січня 2024 року позивачем на адресу відповідача надсилалася досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора, яка направлялася рекомендованим поштовим повідомлення на адресу відповідача з описом, вкладеним у цінний лист, де зазначено про відправку досудової вимоги та повідомлення про заміну кредитора, з огляду на що, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідачу неналежним чином направлялася досудова вимога (а.с. 20, 26, 31-35). Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, тоді як відповідач не надав суду будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року станом на 07 листопада 2023 року в загальному розмірі 62\~178,87 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 38\~473,67 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 23\~705,20 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року в розмірі 29\~721,50 грн., то така вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як видно з витягу реєстру боржників до договору факторингу від 08 листопада 2023 року, ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» набуло право вимоги та всі права кредитора до [PERSON] за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року у розмірі 62\~178,87 грн., що складається\~із заборгованості\~за кредитом\~в розмірі\~38\~473,67\~грн.\~та заборгованості\~за відсотками\~в розмірі\~23\~705,20\~грн. (а.с. 36, 223). Таким чином до позивача, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року у розмірі 62\~178,87 грн. В свою чергу, позивач пред`явив вимоги про стягнення 29721,50 грн., посилаючись на умови пунктів 4.1, 4.2 кредитного договору, проте такі пункти відсутні як у додатку про відкриття кредитної лінії № КК/88686 від 21 квітня 2021 року, так і в анкеті-заяві № 88686 і у заяві-договорі № 20202021514543/980/РКО, як і відсутній розрахунок суми нарахованих після укладення договору факторингу, за кожний місяць, виходячи з річної відсоткової ставки. А тому, враховуючи такі обставини, а також те, що у позовній заяві вказується про нарахування відсотків за період з 09 листопада 2023 року по 28 лютого 2025 року за ставкою 36%, а у поясненнях від 17 червня 2025 року вже обґрунтовується нарахування відсотків в сумі 29721,50 грн. за в казаний період за ставкою 33,29% на підставі неіснуючих у договорі з відповідачем пунктів 4.1, 4.2, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим в задоволенні цих вимог належить відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 638,97 грн. ((62\~178,87 грн. х 2\~422,40 грн.)/91 900,37 грн. = 1\~638,97 грн.). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 6\~000 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 24 січня 2025 року уклав з адвокатом Альховською Іриною Богданівною договір про надання правничої допомоги № 24/01/25, повноваження якої підтверджуються свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001330 від 11 січня 2019 року та ордером серії ВС № 1341466, що згенерований на підставі цього договору (а.с. 6, 7-8, 18-19). Із наявного в матеріалах акту наданих послуг № 1 від 27 січня 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 24/1/25 від 24 січня 2025 року, позивачем за вказаним договором понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Альховською І.Б., що пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, в розмірі 6 000 грн., зокрема за вивчення документів та підготовка позовної заяви ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» про стягнення заборгованості та вартість зазначеної послуги становить 6\~000 грн. (3 години, вартість однієї години 2\~000 грн.) (а.с. 15). Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на правничу допомогу у розмірі\~6 000 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.

Outcome: partial