Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власницею 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 87,1 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок з господарським будівлями та спорудами позивач отримала у спадщину від свого померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , який йому належав на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2013 року у справі № 635/2287/13-ц. Шлюб [PERSON] уклала з [PERSON] 25 жовтня 2013 року, отже починаючи щонайменше з цієї дати, тобто з 25 жовтня 2013 року позивач постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . 1/4 частина вищезазначеного будинку належить [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 лютого 2013 року по справі № 2034/11171/2012. [PERSON] ніколи не проживала в 1/4 частині вказаного житлового будинку, оскільки вона була громадянкою Російської Федерації, де була зареєстрована та постійно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] . 01 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , спадкова справа № 56841453, номер у нотаріуса 098/2014, але до теперішнього часу свідоцтво про право на спадщину на вказану частину домоволодіння нікому не видавалося. [PERSON] та [PERSON] жодного дня не проживали на 1/4 частині спірного домоволодіння. [PERSON] померла, її спадкоємці не оформили спадкові права, спадковим майном також не опікуються. Отже станом на дату складання позовної заяви власник 1/4 зазначеного домоволодіння відсутній. Будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , включаючи 1/4 частину що належить [PERSON] , більш ніж 10 років опікується позивач самостійно, проводить в ньому як капітальний так і поточний ремонт, доглядає за ним, сплачує комунальні платежі та податки, зареєстрована та постійно там проживає, добросовісно, відкрито та безперервно користується та володіє всім будинком. Враховуючи, що позивач у 2013 року заволоділа 1/4 частиною чужого будинку, на дане майно не претендують інші особи, позивач відкрито, безперервно і тривало володіє даним майном, поводиться з ним як власник, закон не обмежує і не забороняє таке набуття права власності, як набувальна давність, тому наявні всі передбачені законом передумови в сукупності, які є підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю. За вказаних обставин, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 листопада 2024 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2024 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено; зобов`язано Харківську районну державну нотаріальну контору Харківської області надати належним чином засвідчену копію спадкової справи № 56841453, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , реєстр № 998/2014. 08 січня 2025 року на виконання ухвали суду від 02 грудня 2024 року Харківською районною державною нотаріальною контору Харківської області надано копію спадкової справи № 998/2014 після смерті [INFO] [PERSON] , 1935 року народження. 13 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Представник Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 3/4 частки у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належать [PERSON] , про що свідчать копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02 листопада 2023 року державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Богуновою Н.В., реєстр № 2-491, та дані витягу № 352800872 з Державного реєстру речових прав від 02 листопада 2023 року. Згідно витягу № 4648613 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10 червня 2013 року, право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , громадянкою Російської Федерації. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчать дані витягу № 39044789 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, дані спадкової справи № 998/2014, в якій міститься копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 24 червня 2014 року Западним відділом управління РАЦС адміністрації міста Бєлгорода. За даними спадкової справи № 998/2014, до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] звернувся її чоловік [PERSON] . Рішенням № 45056874 від 15 січня 2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] . Також в якості доказів суду надано: копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, відповідно до якого 25 жовтня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] »; копія ухвали (першої сторінки) Харківського районного суду Харківської області від 30 жовтня 2013 року по справі № 635/2287/13-ц; копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, за даними якого [PERSON] помер [INFO] ; копії квитанцій про сплату [PERSON] комунльних послуг за адресою: [ADDRESS] , за періоди: січень 2022 року квітень 2022 року; червень 2022 року жовтень 2024 року; копія довідки щодо ймовірної вартості 1/4 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Тобто йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Верховного Суду у цій справі наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому, безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених вище висновків, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22), від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61-5539св23) та від 27 березня 2024 року у справі № 462/2756/18 (провадження № 61-15779св20). Суд, комплексно аналізуючи норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, зокрема, не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивач добросовісно на законних підставах заволоділа 1/4 частиною житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки їй було відомо, що власником частки будинку є [PERSON] , яка померла [INFO] , та після смерті якої [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. При цьому суд виходить з тих обставин, що для визнання добросовісності заволодіння майном позивач як володілець майна повинна бути впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Оскільки [PERSON] не відмовлявся від прийняття спадщини на 1/4 частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що в повній мірі виключає можливість набуття позивачем права власності на 1/4 частину вказаного житлового будинку, та відсутні передбачені законом підстави визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. При розгляді справи суд не приймає до уваги докази, які не мають значення для правильного вирішення спору, стосовно посилань позивача, що вона сплачує комунальні послуги суд зазначає, що позивач сплачує за послуги якими сама користується. Відповідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, суд відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed