Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Керівник\~Криворізької спеціалізованої\~прокуратури у\~сфері оборони\~Східного регіону Магола О. звернувся до суду із зазначеним позовом, просив стягнути\~зі [PERSON] на користь держави в особі Національної служби здоров`я України кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , у розмірі 325896,22 гривень, які зарахувати до Державного бюджету України, а також стягнути зі [PERSON] на користь Криворізької територіальної громади в особі Криворізької міської ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , у розмірі 30572,09 гривень, які зарахувати до місцевого бюджету. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2024 року [PERSON] визнано винуватим за ч. 3 ст. 15 , ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на строк 7 років. У результаті протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, через що останній перебував на лікуванні в КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР з 24.03.2024 по 31.03.2024 у нейрохірургічному відділенні, та з 08.04.2024 по 30.09.2024 у відділенні паліативної допомоги. На лікування потерпілого КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР витрачено 356468,31 гривень, з яких за рахунок коштів державного бюджету 325896,22 гривень, за рахунок місцевого бюджету 30572,09 гривень. Оскільки лікування [PERSON] здійснювалося за кошти державного бюджету, що отримані медичним закладом від Національної служби здоров`я України, та за кошти з місцевого бюджету, контролювати питання ефективності їх використання та повернення мають органи, що є розпорядниками вказаних коштів, у даному випадку Національна служба здоров`я України та Криворізька міська рада. Разом з тим, ані Національною службою здоров`я України, ані Криворізькою міською радою, з моменту закінчення лікування [PERSON] жодних заходів по відшкодуванню витрат, понесених на лікування потерпілої від кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] не вжито. Національною службою здоров`я України повідомлено, що служба не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину, однак не заперечує щодо звернення прокуратури до суду стосовно відшкодування витрат. Оскільки уповноважені органи не здійснюють захист інтересів держави у спірних правовідносинах, Криворізька спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, у межах своєї компетенції, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 15 квітня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 19 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 09 червня 2025 року. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року розгляд справи по суті відкладено на 25 червня 2025, оскільки від відповідача не надійшло розписки про отримання судової повістки, пояснень на позов. Прокурор Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Представник позивача Національної служби здоров`я України подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Представник позивача Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав, письмових пояснень, клопотання про розгляд справи у дистанційному режимі (в порядку відеоконференції) до суду не надходило. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2024 (справа № 212/4274/24)\~ [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 115- ч.3 ст. 15 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 04.07.2024 (а.с. 20-25). Вказаним вироком встановлено, що в результаті протиправних умисних дій [PERSON] , потерпілому [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми множинних забійних ран м`яких тканин голови, обличчя, відкритого перелому кісток носу, забійної рани з дефектом м`яких тканин кінчика носу, забою головного мозку 2-го ступеню, субарахноїдально-вентикулярного крововиливу, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини, встановлені вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2024 у справі №212/4274/24 є встановленими та не підлягають доказуванню. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР у період з 24.03.2024 по 30.09.2024. На лікування потерпілого витрачено 356468,31 грн. , з яких за рахунок коштів державного бюджету 325896,22 гривень, за рахукнок коштів місцевого бюджету 30572,09 гривень, що підтверджується довідками-калькуляціями та розрахунками вартості 1 ліжко/дня (а.с.48-64). Згідно з п. 1.2, 1.4 статуту КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР, підприємство засновано на комунальній власності Криворізької міської територіальної громади, відповідно до рішення Криворізької міської ради від 27.02.2019 № 3582. Засновником підприємства та власником його майна є Криворізька територіальна громада в особі Криворізької міської ради (а.с.71-83). За повідомленням Криворізької міської ради від 28.11.2024, комунальні некомерційні підприємства (лікувальні заклади) одночасно фінансуються з державного бюджету за рахунок коштів Національної служби здоров`я України та з місцевого бюджету. За інформацією КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] склали 356\~468,31 грн, у тому числі за рахунок місцевого бюджету 30572,09 гривень, за рахунок коштів Національної служби здоров`я України 325\~896,22 гривень. За повідомленням Національної служби здоров`я України від 10.12.2024, між КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР та Національною службою здоров`я України у 2024 році були укладені договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій№0885-Е124-Р000 від 22.01.2024 та №3675-Е124-Р000від 04.02.2024, відповідно до яких, послуги КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР оплачені Національною службою здоров`я України, як замовником медичних послуг, за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до Положення про Національну службу здоров`я України, затверджену постановою КМУ від 27.12.2017 №1101, Національна служба здоров`я України не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, Національна служба здоров`я України не заперечує щодо звернення прокуратури до суду стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілого (а.с.68-70). Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України. За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Відповідно до п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Зазначеним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України: прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.\~Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ч. 4, ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16ц (провадження № 14-104цс19). У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. З огляду на наданні прокурором при зверненні до суду з даним позовом повідомлення Національної служби здоров`я України та Криворізької міської ради, керівник Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, який діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Криворізької міської ради, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, у позовній заяві належним чином обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Таким чином, прокурором при пред`явлені позову дотримано процедури доведення необхідності звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно із Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). Матеріалами справи підтверджено, що умисними злочинними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, унаслідок чого останній перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР і відповідно, закладом охорони здоров`я понесено витрати на лікування [PERSON] , отже, з урахуванням викладеного та враховуючи вище наведені вимоги закону, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Оскільки позивач на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання заяви у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, виходячи з результату вирішення спору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3564,68 грн.

Outcome: approved