Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 року у розмірі 21446,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. і витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Позов обґрунтовано зокрема тим, що 20.05.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Кредитний договір № 833145793 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV2MS32. Зокрема, 20.05.2021 11:41:25 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивач зазначає, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/ або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Таким чином, у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Відразу після вчинених дій відповідача, 20.05.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 8000,00 грн. на його банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Товариство в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції із зазначенням необхідних реквізитів, які боржник вказав в заявці на отримання кредитних коштів. Підтвердженням здійснення перерахування кредитних коштів є факт передачі Товариством відповідної платіжної інструкції, на основі якої кошти перераховуються за реквізитами платіжної картки клієнта № 4323-35XX-XXXX-4542 згідно з умовами Договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних Доручень. Зокрема, на підтвердження даної інформації позивачем також долучено документ, виданий та підписаний первинним кредитором, з якого вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ініціювало платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових послуг вищезгаданої платіжної інструкції. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №143 від 20.07.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 17774,00 грн. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним № 833145793 від 20.05.2021 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 20.07.2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 143. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21446,00 грн. 02.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 02/12/24-У відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 02/12/24-У від 02.12.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 21446,00 грн.. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 02/12/24-У від 02.12.2024. Позивачем у позові зазначено деякі умови Кредитного договору, що стосуються нарахування відсотків з посилання на відповідні пункти. Зазначено, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Розрахунки заборгованості, підготовлені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» за Кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 наведено у додатках до позовної заяви. В наданих розрахунках при відступленні прав вимоги наявне балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку, яке жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №833145793 від 20.05.2021, становить 21446,00 грн., яка складається з наступного: 8000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 13446,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 02.12.2024 05.12.2024. Згідно з матеріалами справи відповідач виконував умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що він усвідомлював існування даного договору та визнавав його зобов`язання за ним. Таким чином, підтверджуючи факт укладення та розуміння його правил. Ухвалою суду від 11.02.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також зазначено строки протягом яких сторони у справі мають право подати відповідні процесуальні документи. Клопотання про витребування доказів, задоволено частково та витребувано у АТ «А-БАНК» інформацію зазначену в ухвалі. 04.03.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача Ходіної Н.В. надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якому остання просила відмовити повністю у задоволенні даного позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідач у системі «Електронний суд» ознайомилася з матеріалами позовної заяви про стягнення заборгованості у Електронному суді, проте з твердженнями зазначеними у вищезазначеному позові не згодні. Наведено положення статей ЦК України та позиції Верховного Суду. В обґрунтування позову зазначено, що 20.05.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір N 833145793 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу N 28/1118-01 від 28.11.2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги N 143, в якому зазначено відповідача, датується 20.07.2021 року, тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі N 914/868/17). При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ"Манівео швидка фінансова допомога" щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28.11.2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 20.05.2021 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" буде укладено договір із [PERSON] . З урахуванням викладеного, ТОВ "Юніт Капітал" не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 року, який укладений після відступлення ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "Таліон Плюс", а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості відсутні, оскільки ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Крім того, позивач не надав суду докази про отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді, зазначено висновки Верховного Суду. Також в обґрунтування відзиву зазначено положення Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про електронну комерцію" та представником відповідача зазначено, що позивачем не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також що відповідач була ознайомлена з усіма істотними умовами договору, та не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачці [PERSON] . Матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Представником відповідача знову наведено позиції Верховного Суду, зокрема правову позицію у постанові від 29.01.2021 у справі N 922/51/20, паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом та суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу та [PERSON] зазначено, що позивачем подано паперові копії електронних доказів. Оригінали електронних доказів суду надані не були. Крім того, проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає нормам Закону та долученому позивачем Договору позики. З Договору позики № 833145793 від 20.05.2021 року вбачається, що сторони обумовили суму позики в розмірі 8000,00 грн та відсотки за користування кредитом, з розрахунку 1,64 % процентна ставка за день користування. Кредит надавався строком на 30 днів, тобто до 20.06.2021 року. Слід зауважити, що у згаданому договорі № 833145793 від 20.05.2021 року можливість нараховувати проценти за межами строку кредитування визначена у розділі, що регулює питання відповідальності сторін, тобто як санкція за неналежне виконання зобов`язань. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між сторонами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості від 20.05.2021 встановлено, що відповідачу були нараховані відсотки за користування кредитом за період з 20.05.2021 року по 20.07.2021 року (нараховано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та з 20.07.2021 року до 30.10.2023 року (нараховано ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»). Доказів того, що відповідачем були вчиненні дії передбачені п. 1.8 Кредитного договору та сторонами було погоджено продовження строку дії договору матеріали справи не містять, а тому строк дії укладеного між сторонами договору закінчився 20.06.2021 та із цього моменту позивач більше не має правових підстав для нарахування відсотків передбачених умовами договору. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення із відповідача відсотків за кредитом, нарахованих після спливу строку кредитування (після закінчення строку кредитування - 20.06.2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Крім цього, ТОВ «Таліон Плюс» було нараховано заборгованість за Кредитним договором після переходу права вимоги. Проте, відповідне нарахування ТОВ «Таліон Плюс» відсотків за Кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 року відбувалось після закінчення строку дії договору та умовами Договору факторингу не передбачено право фактора (правонаступника) нараховувати заборгованість за кредитними зобов`язаннями. Розмір суми позики складає 8000,00 грн тоді як нарахованих відсотків (в межах заявлених вимог) 13446,00 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благоможливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України" (п.п 81-85, 91). Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 12 ЗУ "Про споживи кредитування", зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, 24 грудня 2023 року набрав чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", яким ч. 7 ст. 12 ЗУ "Споживче кредитування" доповнено пунктом 2 наступного змісту: У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Так, відповідно до п. 1.4, 4.2 Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Оскільки станом на дату набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (24.12.2023) зобов`язання за Договором N 4209238 про надання споживчого кредиту не виконане, а отже положення п. 2 ч. 7 ст. 12 ЗУ Споживче кредитування" застосовується до спірних правовідносин. Окрім того, відповідно до ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру (п. 9 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів"). Позичальником включені до умов кредитного договору несправедливі умови, які полягають у тому, що фінансова установа в незалежності від того, чи споживач здійснить погашення заборгованості за кредитним договором, може в односторонньому порядку, без повідомлення споживача продовжити дію такого договору для подальшого нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором, що вносить істотний дисбаланс до договірних правовідносин та ставить споживача в несправедливе становище по відношенню до кредитної установи. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у відзиві зазначено норми ЦПК України, правові позиції Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. Зазначено що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу, представником позивача було надано наступні документи: скан-копія Договору про надання правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024; скан-копія Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги №22/02/24-01 від 22.02.2024; скан-копія Акту прийому передачі наданих послуг до Договору наданням правничої допомоги № 26/08/24-02 від 26.08.2024; скан-копія свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю; скан-копія довіреності адвоката. Проте, до матеріалів позовної заяви представником позивача не було надано квитанції про сплату витрат на правову допомогу. 10.03.2025 представником позивача, адвокатом Тараненком А.І. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив в якому останній просив даний позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що відповідач добровільно за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua та обрав для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування. Після чого заповнив відповідну заявку на кредит, в якій вказав свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та пропонує заявнику, на власний розсуд, вказати логін і пароль (унікальний алфавітно-числовий набір символів) для входу в Особистий Кабінет. Відповідно до п. 4.1 Договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - «Правила»). Уклавши цей Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Товариства: www.moneyveo.ua. Таким чином, твердження відповідача про те, що відповідач був не ознайомлений з умовами кредитування є безпідставними. Це зумовлено тим, що укладення договору без попереднього ознайомлення з зазначеними Правилами було б технічно неможливим, оскільки процес оформлення договору передбачає обов`язкове підтвердження факту ознайомлення з ними. Відповідно до Алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідач особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. На момент укладення договору у відповідача була можливість і відмовитись від укладення даного договору, але відповідач погодився з даними умовами, отримала грошові кошти та користувалася ними. Правила є у відкритому доступі на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісного кредитора) за посиланням: https://moneyveo.ua/ru/confidentiality/creditrules/, а відповідач мав змогу самостійно ознайомитися зі змістом Правил на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідачем не додано доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 833145793 від 20.05.2021 вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Договір укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Відповідач ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду шляхом направлення повідомлення Товариству, яке підписується відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію, а саме: шляхом введення у спеціальному полі під Акцептом, який містить усі істотні умови Договору, одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка могла стати активною лише після введення одноразового ідентифікатора. Зазначений ідентифікатор згенерований Товариством в Інформаційно-телекомунікаційній системі та був надісланий відповідачу в СМС-повідомленні. Одноразовий персональний ідентифікатор № MNV2MS32 направлено відповідачу 20.05.2021 11:40:32 на номер мобільного телефону вказаний ним особисто в Заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № MNV2MS32 введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 20.05.2021 11:41:25. При цьому, зазначений у вказаному договорі номер телефону [NUMBER] , за допомогою якого здійснювалася ідентифікація відповідача, шляхом направлення на зазначений номер одноразового ідентифікатору у вигляді смс-коду відповідач та його представник зазначали як контактний у відзиві на позовну заяву, поданою ними до суду. У Розділі 5 Договору «Реквізити Сторін» зазначено електронний підпис з одноразовим ідентифікатором фізичної особи [PERSON] - MNV2MS32, що підтверджує волевиявлення боржника на введення ідентифікатору та підписання Договору. Доказами накладеннями електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QR код - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації Договору позичальника. Зазначений QR-код знаходиться вкінці Договору № 833145793 від 20.05.2021. Відповідач отримав свій примірник електронного договору на електронну адресу vita.rii@yandex.ru, у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мав змогу у будь який час самостійно ознайомитися з Договором на сайті Товариства в особистому кабінеті. Будучи обізнаним із умовами кредитування, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту та відсотками на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно договору факторингу. Доводи відповідача правильність таких висновків не спростовують, оскільки не містять доказів, які б підтверджували, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, та, фактично, зводяться до нерозуміння природи договору, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, як сторону зобов`язання, від його виконання. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). Щодо тверджень відповідача про подання позивачем електронних копій електронних доказів представник зазначає, що необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або у разі його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Тому якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій (флеш-накопичувач, картка, диск), то відповідно до Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документа. Наведено правову позицію постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі №554/5090/16-к. Сторона відповідача маніпулює процесуальними нормами різних галузей права та намагається ввести суд в оману щодо правової природи наданих доказів. Зокрема, Кредитний договір № 584797650 від 21.11.2021 не є письмовим доказом у розумінні, на яке посилається відповідач. Згадані матеріали відносяться до Електронних доказів та регулюються ст. 100 ЦПК України. Щодо правомірності нарахування процентів за кредитним договором зазначено, що позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заборгованості створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Дані документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються. Зокрема, містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано результат. відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Наступними Факторами - жодних нарахувань не здійснювалось. Алгоритм нарахування заборгованості узгоджений Кредитним договором. Умови кредитного договору відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, при укладенні договору відповідачу надано в повному обсязі всю необхідну інформацію щодо умов кредитування, розміру загальної вартості кредиту, його вартісну величину. Підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 19.06.2021 р. Відповідно до п. 1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 598,60 (п`ятсот дев`яносто вісім цілих шість десятих) процентів річних, що становить 1,64 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним. Нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою відбувалось за наступною формулою: A - тіло кредиту B - строк кредиту C - відсоток в день D - нарахований відсоток за день в грн. E - відсоток за весь строк кредитування в грн. E = A*B*D/100 D = E/B 8000 *30*1,64/100 = 3936, 3936/30 = 131,20 грн. - здійснювалось нарахування процентів від 21.05.2021 19.06.2021. Також, відповідно до Розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] частково виконувала зобов`язання за кредитним договором, а саме: 20.07.2021 р. та 30.06.2021 р. - в частині погашення процентів за користування кредитними коштами на загальну суму 10,00 грн. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. В подальшому, оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання за Кредитним договором та не сплатив всі фактично нараховані відсотки станом на останній день Дисконтного періоду, відбулось перерахування відповідно до п. 1.9.3. та нарахування за неправомірне користування кредитними коштами розпочалось за базовою процентною ставкою. Згідно з п. 1.12. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду блокує можливість отриманняпозичальником нових траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду (пункт 1.12.1.). Відповідачка не заперечувала, що на дату закінчення строку кредиту і на цей час вона не сплатила заборгованість за кредитом, а отже, строк кредиту продовжено у порядку та на умовах, визначених пунктами 4.2., 1.3. та п. 1.7. цього договору. Підписавши договір, позичальник погодився на укладення договору саме на таких умовах, в тому числі й щодо автопролонгації строку кредитування на 90 днів, що відповідає принципу свободи договору, визначеного ст.ст. 6, 627 ЦК України. Умови договору, визначені пунктами 4.2. є чіткими та однозначними, не суперечать пункту 1.7.. Представник відповідача також безпідставно посилається на норму ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що набрала чинності з 24.12.2023 року, оскільки ця норма не врегульовує спірні правовідносини, сторони не вносили зміни до договору, умова щодо автопролонгації договору була визначена на момент його укладення. З наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 (вісімсот тридцять дев`ять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (Пункт 1.12.2.). Нарахування процентів за Базовою процентною ставкою відбувалось за наступною формулою: 8000*90*2,30/100 = 16560, 16560/90 = 184,00 грн. - здійснювалось нарахування процентів від 23.06.2021 20.07.2021. 20.07.2021 право вимоги за кредитним договором перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відповідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 згідно Витягу з реєстру прав вимоги № 143 та новим кредитором стало ТОВ «Таліон плюс». Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, нарахування за неправомірне користування грошовими коштами продовжились відповідно до Базової процентної ставки до 16.09.2021 включно, тобто нарахування відбувалися 85 днів, що відповідає умовам Договору, який було узгоджено сторонами. Наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалось. В розрахунках заборгованості наданих попередніми кредиторами наявне балансове списання, що жодним чином не пов`язане з поверненням боржником коштів. Відповідно до умов кредитного договору загальна вартість кредиту становить 11936,00 грн., що складається, з 8000,00 грн. сума кредиту; 3936,00 грн. проценти за користування кредитом. Проте, дані умови демонструють розрахунок заборгованості у випадку, якби боржник виконував умови кредитного договору й впродовж 30 дів виплатив тіло кредиту та відсотки нараховані відповідно до п. 1.9.1. кредитного договору. Сторонами чітко погоджено нарахування відсотків за користування кредитними коштами, як вже зазначалось позивачем вище. Зокрема, пунктом 4.3. Договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.12.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Представником позивача наведено правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 та зазначено, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування можливе на підставі ст. 625 ЦК України: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Оскільки «інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання» погоджено договором, то застосовуються саме ці умови договору - Базова процентна ставка п. 1.12.2. Кредитного договору, то боржник зобов`язаний сплатити саме ці проценти, що передбачені умовами договору. За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у повному розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Щодо доведення факту відступлення права грошової вимоги представником позивача зазначено положення статей ЦК України а також, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Надана копія договору факторингу містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. 28.11.2019 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2020. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2 викладеного в новій редакції Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), строк дії цього Договору закінчується 31 грудня 2021 року. 31.12.2021 укладено Додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2022. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , передбачено, що згідно умов Договору клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру права вимог. 20.07.2021 р. на виконання п. 2.1. Договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» складено та підписано Реєстр прав вимоги №143 за яким передані (відступлені) права вимоги до відповідача за Кредитним договором. Реєстр відступлення прав за кредитним договором, укладеним із відповідачем підписаний між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 20.07.2021 р., тобто у межах продовженого строку дії договору факторингу від 28 листопада 2018 року, що не суперечить закону. Також, на підтвердження переходу права вимоги позивачем надано довідку видану ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до якої Товариство підтверджує, що 20.07.2021 здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021, укладеного з відповідачем, ТОВ «Таліон Плюс» згідно укладеного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Таким чином, договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. Отже, відповідач зробив помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 833145793 від 20.05.2021, який, на його думку, на момент укладення договору факторингу не існував. Зазначив, що сутність договору факторингу №28/1118-01 полягає не у відступленні права вимоги за конкретним кредитним договором, а у відступленні права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого був включений кредитний договір №833145793 від 20.05.2021, укладений 20.07.2021, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже стало існувати. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Надана копія договору факторингу містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору. Відповідно до п. 8.2 договору строк дії договору закінчується 31.12.2024 , але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1. ). Вказані обставини підтверджуються Витягом з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 р., відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 21446,00 грн. 02.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 02/12/24-У відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до п.1.1. за цим договором фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. На підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 02/12/24-У від 02.12.2024. Відповідно до Договору Реєстр Боржників - це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою в Додатку №1 (форма Реєстру Боржників) до цього Договору. Згідно витягу з Реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 21 446,00 грн. Отже, слід виходити з обґрунтованості доводів позовної заяви щодо законності набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 р., укладеним із відповідачем, враховуючи, зокрема те, що усі укладені договори факторингу пов`язують перехід права вимоги саме із фактом підписання між сторонами реєстру прав вимог. Враховуючи наведене, укладання договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з [PERSON] від 20.05.2021 р. не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним. Право вимоги по кредитному договору № 833145793 від 20.05.2021 р. передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс» та в подальшому позивачу на підставі Реєстру, який оформлений належним чином. Також представник позивача зокрема зазначає, що в даних договорах перехід права вимоги пов`язується не з фактом сплати коштів, а з підписанням Реєстру прав вимог або Акту прийому передачі. Це означає, що момент набуття прав визначається не оплатою, а підписанням конкретних документів, які фіксують передачу прав. Такий механізм дозволяє фінансовій компанії отримати право вимоги одразу після оформлення цих документів, незалежно від того, чи була здійснена оплата на момент підписання. Відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу від 28 листопада 2018 року, від 30 жовтня 2023 року та від 02 грудня 2024 року, з урахуванням встановлених фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 р.. Чинне законодавство не містить положень про те, що право вимоги до нового кредитора переходить з моменту сплати ним на користь попереднього кредитора заборгованості та інших платежів. В свою чергу, ст. 1077 ЦК України встановлено лише вимогу оплати договору факторингу, проте не встановлено терміну в який це має відбутись. Тобто право вимоги може перейти раніше, ніж фактична оплата. Таку ж позицію висловив ВС України по справі № 905/306/17 у постанові від 02.11.2021. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивачем зазначено, що 03.12.2024 року між Товариством (клієнт) та Адвокатом укладено Договір про надання правничої допомоги № 03/12/2024-01, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Вартість послуг, що надані відповідно до договору про надання правничої допомоги відповідають попередньому розрахунку, що входить до суми судових витрат. Витрати на професійну правничу складаються:- складання позовної заяви: 2 год.- 5 000,00 грн..- вивчення матеріалів справи: 2 год.- 1 000,00 грн.;- підготовка адвокатського запиту: 1 год.- 500,00 грн.;- підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів: 1 год.- 500,00 грн. Таким чином витрати на професійну правничу допомогу становлять: 7000,00 грн. Наданий Адвокатським бюро Акт прийому-передачі наданих послуг долучений до позовної заяви. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові по справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Позивач вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим, та таким, що підлягають задоволенню, оскільки адвокат виконав належну та достатню кількість роботи, яка була необхідна для належного представництва інтересів клієнта. Надані послуги відповідають обсягу виконаних завдань, а їх вартість є обґрунтованою та необхідною для ефективного захисту прав та інтересів клієнта. 11.03.2025 представником відповідача Ходіною Н.В. подано через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив в якому остання просила відмовити повністю у задоволенні позову. В обґрунтування посилалася на правові позиції Верховного Суду, зазначено постанови апеляційних судів, а також зокрема зазначила, що в справі, що розглядається, на момент укладення договору факторингу (2018 р.), на який посилається позивач, і який на його думку дає йому право вимоги, зобов`язань [PERSON] перед ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не існувало, оскільки кредитний договір між ними був укладений лише 20.05.2021. Отже, право вимоги за зобов`язаннями, що виникли в 2021 році, не можуть бути предметом договору факторингу від 2018 року. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі N 914/868/17). При цьому, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. У Відповіді на Відзив представник позивача зазначає наступне: «Зокрема, пунктом 4.3. Договору Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.12.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України», проте представник відповідача звертає увагу на ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24 грудня 2023 року та на положення якого представник відповідача посилався і у відзиві на позов. Представник відповідача вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитування є необґрунтованими. 19.03.2025 представником позивача подано через систему «Електронний суд» додаткові пояснення в яких висловлено позицію ту про яку зазначено у відповіді на відзив. 28.03.2025 представником відповідача подано додаткові пояснення, які за своїм змістом відповідають відзиву на позов та запереченню. 03.04.2025 представником позивача подано додаткові пояснення у справі в яких зазначено позиції про які йшла мова у вищезазначених заявах по суті справи та зокрема зазначено, що первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі - розмірі 8000,00 грн, встановленому Кредитним договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», [PERSON] частково виконувала зобов`язання за кредитним договором, що підтверджує факт усвідомлення боржником умов Договору. Це підтверджується Розрахунком заборгованості підготовленого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а саме: 22.06.2021 - оплата в розмірі 5,00 грн.; 30.06.2021 - оплата в розмірі 5,00 грн.; 21.07.2021- оплата в розмірі 5000,00 грн.; 07.10.2021- оплата в розмірі 2000,00 грн. Згідно з матеріалами справи відповідач виконувала умови Кредитного договору здійснюючи часткові платежі, погасила проценти за користування кредитними коштами. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала його зобов`язання за нею. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором. Саме відповідач виступив ініціатором укладення цього договору, що ще більше підкреслює його намір і готовність прийняти відповідні зобов`язання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте в прохальній частині позову заявлено клопотання, що у разі неявки представника позивача у судове засідання, просили провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримуємо в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 20.05.2021 року відповідач ознайомилася з паспортом споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту, є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». 20.05.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 833145793, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Пунктом 4.15 Договору передбачено, що цей Договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Судом встановлено, що Договір кредитної лінії № 833145793 від 20.05.2021 р підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Умовами даного Договору передбачено: предмет договору; права та обов`язки сторін; відповідальність сторін; інші умови. Відповідно до умов вказаного Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (п. 1.1 Договору). Сума Кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший Транш за Договором в сумі 8000,00 грн одразу після укладення Договору. Позичальник в будь-який час, протягом Дисконтного періоду дії Договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий Транш) в межах Кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові Транші, а Договір вважається припиненим шляхом його повного виконання. Загальна сума кредиту за цим Договором складається з сум Кредиту (Траншів) отриманих протягом всього строку дії Договору. Позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним Траншем та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання. Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору, строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором (пункти 1.2 - 1.7 Договору). Пунктом 1.8 Договору зокрема передбачено, що сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником, шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. Пунктом 1.9. Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в порядку передбаченому підпунктами 1.9.1, 1.9.2 та 1.9.3 Договору. Зокрема: - на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,64% від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.9.1); - за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 1,70 % в день від суми кредиту; - у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 1,70 % в день від суми кредиту. Пунктом 1.12 Договору передбачено, що сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на умовах зазначених у пунктах 1.12.1, 1.12.2 та 1.12.3 Договору. Також, умовами Договору передбачено, що строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання Кредиту визначеного в п.1.2 Договору. Строк дії Договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7. Договору. У будь-якому разі зобов`язання що виникли під час дій Договору діють до повного їх виконання (п. 4.2 Договору) Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (п. 4.3 Договору). Також, при матеріалах справи наявний алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів та алгоритм дій споживача в Інформаційно - Телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору. Позивачем до позову додано Заявку на отримання грошових коштів в кредит від 20.05.2021 в якій відображено загальну інформацію, персональні дані, адресу та номер карточки відповідача. Зокрема зазначено, сума кредиту 8000 грн., строк кредиту 30, номер карти 4323-35ХХ-ХХХХ-4542. З довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається також, зокрема анкетні дані відповідача, зазначено Договір № 833145793 від 20.05.2021, сума кредиту 8000,00 грн., строк кредитування 30, процентна ставка 1,70 % в день, заявка на кредит подана 20.05.2021 року о 11:38, договір відправлений позичальнику 20.05.2021, Акцепт оферти позичальником (підписання договору Одноразовим ідентифікатором): MNV2MS32, ідентифікатор відправлено позичальнику 20.05.2021 11:40:32, номер телефону [NUMBER] , ідентифікатор введено позичальником/відправлено Товариству 20.05.2021 11:41:25, перерахування грошових коштів позичальнику 20.05.2021 11:41:37. В матеріалах справи наявні письмові пояснення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», подані разом з позовом, в яких зокрема зазначено, що Товариство є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Товариство в межах виконання умов укладеного Договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого їх зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. З довідки №442 від 02.12.2024 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» повідомляє, що на виконання кредитного договору №833145793 від 20.05.2021 р., укладеного з [PERSON] кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з реквізитами зазначеними у даній довідці. З платіжного доручення № 1b682df1-2a2a-4fd0-96b0-6e15fa12fc08 від 20.05.2021 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», через банк платника АТ "АЛЬФА-БАНК", перерахувало [PERSON] 8000,00 грн. та призначенням платежу зазначено - переказ коштів згідно договору № 833145793 від 20.05.2021, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. На виконання вимог ухвали суду від А-Банку надійшов лист № 20.1.0.0.0/7-20250226/1514 від 04.03.2025 до якого додано рух коштів гр. [PERSON] за період з 20.05.2021 по 25.05.2021 на рахунок по карті [NUMBER] та платіжну інструкцію за вказаною транзакцією (безготівкове зарахування Moneyveo SFP Visa Transfer). Отже, з вищевикладеного та цього листа вбачається, що вказаний номер карти співпадає з картою зазначено відповідачем, яка зазначена у документах первісного кредитора, які надані позивачем. Зазначена карта належить відповідачу. З доданих до листа документів вбачається, що відповідач отримала 20.05.2021 кошти в розмірі 8000,00 грн. Щодо укладення вищевказаного договору № 833145793 від 20.05.2021 суд зазначає, що представник відповідача посилається, що позивач не надав суду докази про отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останньою на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, не надано доказів, які б підвереджували, що саме відповідач була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту. Отже, представник відповідача посилається на відсутність доказів ідентифікації та інших технічних аспектів, які начебто не підтверджують факт укладення договору в електронній формі. Положеннями частин 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зазначити, що відповідач (через свого представника) не оспорює безпосередньо факт укладення договору, не подає заперечень проти самого договору як такого, не заявляє про відсутність власної волі на його укладення, не зазначено прямо про те, що відповідач не укладала договір, не вказано, що укладення договору було здійснено іншою особою, якщо таке мало місце з використанням її персональних даних, відсутні будь-які заяви про підроблення, шахрайство чи інше неправомірне використання персональних даних, відсутні докази звернення відповідача до правоохоронних органів щодо можливого несанкціонованого укладення договору, не надано заяви про визнання його недійсним, не наведено жодних доказів, що укладення правочину суперечило закону або було здійснено без волі відповідача. Замість цього відповідач висуває альтернативні заперечення, зокрема щодо неналежної ідентифікації, відсутності певних технічних доказів, а також посилається на нібито непереходження до позивача права вимоги за договором факторингу та твердження щодо нарахування відсотків з якими остання не погоджується. Такі доводи не є достатніми для спростування факту укладення договору та не заперечують правовий зв`язок між сторонами. Відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» - електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ст. 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Слід зазначити, що вищевказаний кредитний договір підписано одноразовим ідентифікатором. В Договорі № 833145793 від 20.05.2021 та інших доданих позивачем документах зазначено номер телефону відповідача на який направлено відповідний ідентифікатор, даний номер телефону зазначено і у відзиві на позов. Слід зазначити, що позивачем до позову додано Довідку щодо дій позичальника в Інформаційно - телекомунікаційні системі в якій відображено точний час та дату введення ідентифікатора. На зазначений відповідачем картковий рахунок, який належить останній надійшли кошти відповідно до умов укладеного договору в розмірі 8000,00 грн. Крім того, відповідачем здійснювалася сплата коштів відповідно до умов договору, що відображено у розрахунках заборгованості та не спростовано відповідачем. Наявність фактичного перерахування коштів та часткове погашення зобов`язань свідчать про визнання договору. Таким чином, фактичні дії відповідача (отримання коштів, часткове погашення, відсутність прямих заперечень щодо факту укладення договору) свідчать про визнання договору укладеним та виконання зобов`язань, що прямо підтверджується ст.204 Цивільного кодексу України. Представник позивача зазначає, що у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін. Проте, як вбачається з матеріалів справи, а саме з Договору кредитної лінії, в його тексті зазначено всі можливі умови пролонгації на які відповідач погодилася підписуючи договір, інакше в разі не досягнення згоди з усіх запропонованих умов відповідачем договір не укладався б. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до п.п. 2.1.1.5 вищевказаного Договору кредитної лінії кредитодавецьмає право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі. 28.11.2018 між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Договір факторингу № 28/1118-01 та відповідно до п.8.2 строк дії цього Договору закінчується 28.11.2019 року, що підтверджується копією даного договору з додатками до нього, які підписані сторонами та скріплені печатками. 28.11.2019 між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 , відповідно до якої строк дії договору № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2020, дана угода підписана сторонами та скріплена печатками. 31.12.2020 між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору № 28/1118-01 продовжено до 31.12.2021 року згідно п. 8.2 цієї угоди. Дана угода разом з додатками надрукована на 10-ти пронумерованих аркушах, кожен з яких містить підписи сторін та останній окрім підписів сторін містить також і печатки. 31.12.2021 між тим самими сторонами укладено Додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2022, дана угода підписана сторонами та скріплена печатками. 31.12.2022 між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено Додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2023, дана угода підписана сторонами та скріплена печатками. В подальшому 31.12.2023 укладено Додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс", відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2024, дана угода підписана сторонами та скріплена печатками. З Витягу з реєстру прав вимоги № 143 від 20.07.2023 вбачається, що ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача згідно кредитного договору № 833145793 від 20.05.2021 на загальну суму 17774,00 грн. з яких: 8000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 9774,00 грн.- заборгованість по відсотках, даний Реєстр прав вимоги сторони (ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс") підписаний сторонами та скріплена печатками. З довідки виданої ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 833145793/ФК від 02.12.2024 за підписом директора С. Сінченка вбачається, що Товариство підтверджує, що 20.07.2021 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 укладеного з [PERSON] , ТОВ "Таліон Плюс" згідно укладеного договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01 та відповідно до п.8.2 строк дії цього Договору закінчується 31 грудня 2024 року. Даний Догові факторингу, як і додатки до нього підписано сторонами та скріплено печатками. З Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 30.10.2023 на виконання Договору факторингу № 30/1023- 01 від 30.10.2023 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача згідно кредитного договору № 833145793 від 20.05.2021 на загальну суму 21446,00 грн. з яких: 8000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 13446,00 - заборгованість по відсотках, даний Реєстр прав вимоги сторони (ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс») підписали та скріпили печатками. 02.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 02/12/24-У, який підписано сторонами та скріплено печатками як і додатки до нього. З Витягу з реєстру боржників від 02.12.2024 до Договору факторингу № 02/12/24-У вбачається, що позивач отримав право вимоги до відповідача згідно кредитного договору № 833145793 від 20.05.2021 на загальну суму 21446,00 грн. з яких: 8000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 13446,00 - заборгованість по відсотках, даний Реєстр підписали та скріпили печатками. Також на підтвердження переходу права вимоги до позивача, разом з позовною заявою долучено Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 02/12/24-У від 02.12.2024, який також підписаний сторонами та скріплений печатками. Враховуючи вищезазначене, суд не погоджується з твердженнями представника відповідача щодо того, що ТОВ "Юніт Капітал" не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором № 833145793 від 20.05.2021 року. Враховуючи Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 разом з додатками до нього, та Укладеними додатковими угодами до цього договору, в тому числі витяг з реєстру прав вимоги № 143 від 20.07.2023 доданий до позову та послідуючі договори факторингу суд доходить висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 31.12.2020 між ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено додаткову угоду № 26 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, за умовами якої сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції та пунктами 2.1.- 2.2. Договору передбачено, що згідно умов цього Договору Клієнт зобов?язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов?язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов?язання Боржника. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов?язки Клієнта за Кредитним договором. У випадку укладення Сторонами більш ніж одного Реєстру прав вимог, кожен наступний Реєстр прав вимог є самостійним Додатком, та не замінює попередній. Реєстром прав вимоги № 143 від 20.07.2023 підтверджується відступлення прав вимоги до відповідача від первісного кредитора до ТОВ "Таліон Плюс" та в подальшому до позивача враховуючи вищезазначену низку договорів разом з всіма додатками до них. З розрахунку заборгованості виданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за вищевказаним кредитним договором вбачається, що [PERSON] має заборгованість станом на 20.07.2021 року у розмірі 17774,00 грн. з яких: 8000 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 9774,00 грн.- заборгованість по відсотках З розрахунку заборгованості виданого ТОВ "Таліон Плюс" за вищевказаним кредитним договором вбачається, що [PERSON] має заборгованість за період з 20.07.2021 до 07.10.2021 в розмірі 20446,00 грн. (з врахуванням сплачених відповідачем коштів в розмірі 7000,00 грн.) з яких: 8000 грн. - за тілом, 13446,00 грн. - за процентами. З Виписка з особового рахунка за Кредитним договором № 833145793 [PERSON] наданої позивачем також вбачається, що відповідач має заборгованість за вищевказаним Договором у розмірі 20446,00 грн. Отже, з вищевказаних розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконав умови Договору та має заборгованість. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до статей 525, 526, 527, 530, 625 ЦК України: одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок; якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно до ч.ч.1 - 2 ст. 10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що позивач окрім тіла кредиту просить стягнути відсотки, а тому з даного приводу суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за умовами Договору кредитної лінії № 833145793 від 20.05.2021 відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн., кредитна лінія надалася строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»). Умовами даного договору передбачено, як пролонгацію так і сплату процентів. Судом також встановлено, що відповідач не сплатила первісному кредитору кредитні кошти протягом Дисконтного періоду. Враховуючи положення ст.1048 ЦК України, мова про яку йшла і представником відповідача, суд зазначає, що позивач має право нараховувати відсотки за період після завершення дисконтного періоду, оскільки це не суперечить положенням зазначеної статті, а також договір містить відповідні положення, які прямо передбачають продовження нарахування відсотків (п. 1.9.3 та п. 1.12 з його підпунктами). Таким чином, враховуючи, що проценти нараховані позивачем відповідно до умов Договору, вони підлягають стягненню з відповідача. Слід зазначити, що умови щодо нарахування відсотків зазначені безпосередньо в тексті Договору, з якими остання погодилася підписавши Договір. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Стаття 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким чином, зваживши у сукупності подані позивачем докази по справі, суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті в строк, визначений договором, що свідчить про порушення його прав. Тому, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовної вимоги про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії № 833145793 від 20.05.2021 в розмірі 21446,00 гривень, у зв`язку з чим, позов слід задовольнити повністю. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )» (Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). У позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. На обґрунтування витрат зазначено положення ст.ст. 133, 134, 137, 141, а також позицію Верховного суду, а також зазначено, що витрати на професійну правничу складаються з: - вивчення матеріалів справи: 2 год.- 1 000,00 грн.;- складання позовної заяви: 2 год.- 5 000,00 грн.;- підготовка адвокатського запиту: 1 год - 500,00 грн;- підготовка та подача клопотань : 1 год - 500, 00 грн. Представник відповідача вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, остання акцентує увагу, що до матеріалів позовної заяви представником позивача не було надано квитанції про сплату витрат на правову допомогу. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн, суд враховує наступне. Згідно з ч. 1, п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. До позовної заяви представник позивача на обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав копії наступних документів: - Договір про надання правничої допомоги № 03/12/24-01 від 03.12.2024 укладеним між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» та Додаток №1 до нього «Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги»; - Додаткову угоду № 5 від 03.12.2024 до Договору про надання правничої допомоги № 03/12/2024-01 від 03.12.2024 в якій за порядковим номер «7» зазначена відповідач [PERSON] ; - Акт прийому - передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 03/12/2024-01 від 03.12.2024) в якому зазначено, що послуги надано на загальну суму 7000,00 грн. та зазначено з чого вони складаються; - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І.; - ордер на надання правничої допомоги; Вказані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист правлюдини іосновоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25.07.2023 року у справі №340/4492/22 дійшов висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Визначаючи у даній справі розмір судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу адвоката, за встановлених обставин, суд виходить з того, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до суми 4000,00 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат. Позивачем подано позовну заяву до суду через систему «Електронний суд». При цьому, слід зазначити, що в ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даній ситуації становить 3028,00 грн. Проте, нормами ч.3 ст. 4 зазначеного Закону передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, в зв`язку з подачею позивачем позову через систему «Електронний суд» ними сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень статті 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 2422,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача. При складенні повного рішення, суд застосовує положення другого речення ч.5 ст. 268 ЦПК України та, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі 1519/2-5034/11.

Outcome: approved