Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю надійшла вказана позовна заява. Після усунення недоліків позивач звернувся з уточненим позовом, в якому просить встановити факт ухиляння [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання свого сина [PERSON] , [INFO] за його життя у період часу з 01.02.2003 року по 30.07.2014 рік. Крім того визнати [PERSON] таким, що втратив право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внаслідок загибелі його сина [PERSON] під час виконання ним обов`язків військової служби. В обґрунтування вимог посилається на те, що 16.12.2023 року через отримані ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків загинув військовослужбовець [PERSON] , [INFO] . За загальним правилом, правом на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі військовослужбовця [PERSON] є його мати [PERSON] (позивач) та його батько [PERSON] (відповідач). Вказує, що відповідач [PERSON] , хоча і є біологічним батьком військовослужбовця [PERSON] , але ухилявся від утримання свого сина протягом його життя, коли той був неповнолітнім та потребував такої допомоги, не проявляв до нього батьківської турботи, не займався його вихованням, не забезпечував здобуття ним освіти та відповідного рівня розвитку, не цікавився його життям. Оскільки підставою для припинення виплати одноразової грошової допомоги є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, позивач звертається до суду із даною позовною заявою у позовному провадженні у зв`язку з існуванням між сторонами спору про право на виплату грошової допомоги. Ухвалою судді від 16.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.10.2024 року від представника Міністерства оборони України надійшли додаткові пояснення по справі. Вказує, що протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.08.2024 № 190/168, батьку ( [PERSON] ) та матері ( [PERSON] ) загиблого військовослужбовця старшого солдата [PERSON] призначено одноразову грошову допомогу в сумі 15 000 000,00 грн у рівних частках кожному. Вважає, що суд у даній цивільній справі не може розглядати вимоги, які фактично мають на меті переглянути зміст індивідуального акта Міністерства оборони України, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України відноситься до юрисдикції адміністративних судів. Просить врахувати ці пояснення при ухваленні судового рішення. Ухвалою від 23.10.2024 року судом підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. 13.11.2024 року від відповідача [PERSON] надійшли пояснення по справі. Заперечує факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблого сина за життя, тому має право на реалізацію своїх прав на призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку загибеллю сина військовослужбовця, відтак просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили відносно задоволення позову з підстав, викладених у поясненнях, просили відмовити у задоволенні позову повністю. Представник третьої особи Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши доводи учасників справи та розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку що позовна вимога підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Веселий Гай, Мар`їнського району, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 27.12.2023 року Путивлівським ВДРАЦС у Конотопському районі Сумської області. Згідно довідки про причину смерті №2898 від 21.12.2023 року [PERSON] помер через отримані ушкодження внаслідок військових дій, спричинених іншими видами вибухів та уламків. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.10.1996 року, [PERSON] , народився [INFO] в с. Кочерги, Путивлівського району, Сумської області, його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту старости Волокитинського старостинського округу Путивльської міської ради Конотопського району Сумської області та жителів села Кочерги від 07.02.2024 року було встановлено, що [PERSON] , [INFO] ніколи не проживав із своїм сином, [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] ( [NUMBER] ) [PERSON] є його біологічним батьком, але він як батько разом із сином не проживав, участі у його вихованні не приймав, аліментів на його утримання не сплачував і ніякої матеріальної допомоги не надавав. Мати [PERSON] ( [PERSON] ) сама утримувала і виховувала свого сина, на аліменти до суду не подавала і жодної допомоги ні фінансової, ні матеріальної від біологічного батька( [PERSON] ) не отримувала. Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (протокол №190/168 від 16 серпня 2024 року) відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 призначено одноразову грошову допомогу батьку та матері загиблого [INFO] у період дії воєнного стану старшого солдата [PERSON] ([INFO]) в сумі 15 000 000 грн. у рівних частках кожному. Допитана як свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є сусідкою позивача та знайома з нею з дитинства. Зазначила, що відповідач не виховував та не допомагав дитині з 6 років. Матеріально її не забезпечував. Під час спільного життя подружжя відповідач поводив себе погано по відношенню до дружини та дитини, не працював, зловживав алкогольними напоями та наркотичними речовинами. Вказує, що [PERSON] за життя не хотів спілкуватися з батьком. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка позивача та відповідач є її хрещеним батьком. Вказує, що подружжя проживало разом до 1997-98 року, посля розлучення відповідач поїхав до м. Суми та працював водієм маршрутки. Також відповідач їздив на заробітки у м. Москва. [PERSON] приїзджав до сина та спілкувався з ним. [PERSON] через свою матір допомагав матеріально сину. [PERSON] в 2006-2007 році один раз приїзджав до батька у м. Суми. Відповідач наркотичні речовини не приймав, тільки іноді споживав алкогольні напої. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є знайомою позивача. З родиною познайомилась у 2023 році, коли вони сповістили їх про загибель [PERSON] . Вони разом з позивачем вирішували організаційні питання щодо поховання сина. Під час відспівування побачила чоловіка у стані алкогольного сп`яніння, який почав чіплятися до неї. Потім вияснилося, що це батько загиблого [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. Утримувала загиблого [PERSON] все його життя тільки мати, а батько його не визнавав, матеріально не допомагав йому. Були випадки крадіжок з боку відповідача, він не працював. [PERSON] покинув родину та виїхав з села коли дитині було 8-9 років. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача та працює у сільській раді. Зазначила, що відповідач [PERSON] майже не проживав у селі. У 2003 році останній виїхав у м. Суми. Позивач [PERSON] постійно оформлювала допомогу на дітей як малозабезпечена родина. Загиблого [PERSON] утримувала позивач. Матір відповідача постійно жалілася на сина, що той п`є та не працює, ні чим не допомагає. Відповідач не приймав участі у вихованні та утриманні сина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідач не займався вихованням сина [PERSON] з дня його народження, постійно випивав, здійснював крадіжки, вчиняв насильство в сім`ї. Матір [PERSON] самостійно виховувала сина. Відповідач виїхав із села в м. Суми та не допомагав матеріально дитині, не приїзджав до неї. Загиблий [PERSON] казав що у нього немає батька, оскільки він ні чим йому не допомагає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала у школі [PERSON] . Відповідач не утримував сина, не приймав участі у його житті, матеріально не допомагав, не працював. Мати [PERSON] самостійно виховувала дитину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач майже не проживав в селі. Родина жила бідно. [PERSON] вчиняв насильство в сім`ї, зловживав алкогольними напоями та наркотичними речовинами. З 2003 року він виїхав із села та повернувся з новою дружиною у 2014-15 році та проживав за рахунок своєї матері, не працював. [PERSON] казав, що він був не потрібний батьку. Відповідач матеріально сину не допомагав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її син однокласник загиблого [PERSON] . Відповідач зовсім не допомагав сину, зловживав алкогольними напоями. [PERSON] особисто повідомляв свідку, що батько не допомагав йому, також він хотів змінити прізвище. Відповідач майже не проживав в селі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його відчимом, вони проживали разом до 2003 року. Після 2003 року [PERSON] виїхав. Відповідач не підтримував стосунки із [PERSON] , фінансово не допомагав. Також загиблий [PERSON] не хотів спілкуватися з батьком. До 2015 року відповідач не приїзджав до матері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сестрою відповідача [PERSON] . Після народження [PERSON] подружжя придбали дім за кошти позивача та матері відповідача. Жили бідно, [PERSON] зловживав алкогольними напоями та наркотичними засобами, вчиняв насильство в сім`ї, не працював. Після того як відповідач покинув сім`ю він почав вимагати від позивача гроші за будинок які сплатила його мати. Позивач продала будинок та сплатила кошти. Стосунки із сином відповідач не підтримував. Відповідач повернувся в село тільки в 2014 року з новою дружиною. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з [PERSON] познайомилась в квітні у 2014 році та з червня вони почали проживати в Києві. Їй нічого не відомо щодо відносин [PERSON] та [PERSON] у визначений у позові період. Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК України). Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Згідно вимог позовної заяви позивач вказує, що у зв`язку з існуванням між сторонами спору про право на виплату одноразової грошової допомоги дана заява подається в порядку позовного провадження. Відповідач у даній справі заперечує проти заявлених позивачем позовних вимог, заперечує факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблого сина, просив відмовити у позові, отже, існує спір про право, а тому заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду у порядку позовного провадження. В силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, син позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , був призваний та військову службу, загинув [INFO] в період дії воєнного стану в с. Веселий Гай, Мар`їнського району, Донецької області. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Згідно зі статтею 16-1 цього Закону у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Із наданих доказів встановлено, що комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум Міністерства оборони України відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 призначено одноразову грошову допомогу батьку та матері загиблого [INFO] у період дії воєнного стану старшого солдата [PERSON] ([INFO]) в сумі 15 000 000 грн. у рівних частках кожному (протокол №190/168 від 16 серпня 2024 року). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» 3515-IX від 09 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме статтю 16-4 доповнено пунктом 2 наступного змісту: «2. Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили. У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя». Оцінивши досліджені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у судовому засіданні доведено факт ухиляння відповідача [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання свого сина [PERSON] за період часу з 01.02.2003 року по 30.07.2014 рік, що підтверджується показаннями допитаних судом свідків, які засвідчили про те, що відповідач з сином не проживав та не приймав участі у його вихованні та утриманні, даними про непроживання відповідача із сином, та іншими доказами, зібраними при судовому розгляді. Крім того, суд зауважує, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він не ухилявся від утримання сина [PERSON] , а виконував свої батьківські обов`язки щодо утримання сина, приймав участь у його вихованні, утримував його та піклувався ним. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що у зв`язку із доведенням факту ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання загиблого сина - військовослужбовця [PERSON] , права позивача [PERSON] , яка самостійно займалась вихованням та утриманням сина, мають бути захищенні шляхом задоволення її позовних вимог про встановлення даного факту, що надасть їй можливість після набранням рішенням законної сили звернення до компетентного органу щодо припинення виплати відповідачу призначеної допомоги. За таких обставин, враховуючи встановлені обставини справи та вимоги закону, вимоги позивача факту ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків щодо утримання загиблого сина за життя підлягають задоволенню. У той же час вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внаслідок загибелі його сина [PERSON] під час виконання ним обов`язків військової служби, не підлягає задоволенню, оскільки встановлення факту ухиляння саме по собі є підставою для припинення виплат і не підлягає додатковому визнанню в судовому засіданні. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовною заявою в розмірі 605,60 грн., що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial