Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, а також зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі в якому народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01.08.2013 у справі №549/597/13-ц шлюб між [PERSON] та позивачкою розірвано. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 14.02.2012 з відповідача стягнуто в користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 16.02.2012. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30.05.2013 з відповідача стягнуто в користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 20.05.2013. Позивач вказала, що відповідач належні суми аліментів не сплачував, у зв`язку із чим станом на 01.08.2018 сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів становила 49432,70 гривень. Станом на 2018 рік розмір аліментів визначений судовими наказами, був недостатнім для утримання дітей та не міг забезпечити належний рівень матеріального утримання дітей, оскільки прожитковий мінімум для дітей відповідного віку станом на 2018 рік становив 1860 гривень і мінімальний розмір аліментів на одну дитину такого віку на той час не міг бути меншим 50% даного прожиткового мінімуму. На підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05.06.2018 у справі №594/530/18 встановлено збільшити розмір аліментів визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24.02.2012 у справі №1902/307/2012 та стягувати із [PERSON] в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в сумі 1100 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30.05.2013 у справі № 594/689/13-ц та стягнуто із [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в сумі 1100 гривень щомісячно з урахуванням індексу інфляції але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку прочинаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Станом на грудень сукупний розмір заборгованості відповідача по аліментах становить 45367,87 гривень. Позивачка вказала, що на даний час аліменти у розмірі 3200 гривень на двох дітей не є достатніми для забезпечення усіх потреб дітей і фактично діти перебувають на утриманні позивачки. Так, син [PERSON] продовжує навчання за денною формою у Spoleczna Akademia Nauk (м. Варшава, Польща). Вартість навчання складає 1200 євро на рік і він потребує постійної матеріальної допомоги зважаючи на те, що вартість життя значно зросла через інфляцію та підвищення прожиткового мінімуму. Із вказаних підстав позивачка просить стягувати аліменти на час навчання сина [PERSON] в розмірі 5000 гривень щомісячно та збільшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] до 5000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі. Вказала, шо просить аліменти на час навчання сина не збільшити, як вказано у прохальній частині позову, а прийняти рішення про їх стягнення, оскільки рішення про стягнення аліментів на час навчання сина ще не приймалось. Відповідач в судовому засіданні визнав, що його син [PERSON] навчається у Республіці Польща. Не заперечив щодо стягнення аліментів на час навчання сина, однак просить стягувати алімерти у раніше визначеній судом сумі, оскільки не працює та немає можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі на час навчання сина. Щодо збільшення аліментів на утримання доньки заперечив через фінансову неможливість їх сплачувати у більшому розмірі. Просить залишити попередній розмір аліментів, який визначний судом. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстровану шлюбі, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2013 року розірвано. У шлюбі в сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 травня 2007 року, та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 травня 2012 року. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2012 року у справі № 1902/307/2012 з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття, починаючи з 16 лютого 2012 року. Судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року у справі № 594/689/13-ц з [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи з 20 травня 2013 року. Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року у справі № 594/530/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 24 лютого 2012 року у справі №1902/307/2012 та вирішено стягувати із [PERSON] , в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 100,00 грн, щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Збільшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2013 року у справі №594/689/13-ц та вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в сумі 1 100,00 грн, щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] (ВП №57585415), заборгованість відповідача [PERSON] станом на 01 квітня 2024 року становить 45 220,88. [PERSON] навчається на контрактній формі навчання в Республіці Польща у Варшавській академії суспільних наук про що зазначено у позові та долучено копії документів про навчання на іноземній мові. Зважаючи на те, що відповідачем визнається той факт, що його син [PERSON] навчається в Республіці Польща у Варшавській академії суспільних наук, а тому вказаний факт не підлягає доведенню. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025, яке ухвалено в цивільній справі №607/27790/24 вирішено змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року по справі № 594/530//18, та встановлено новий розмір стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, по 1 598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім),00 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки/сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітніх дочки/сина, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син сторін у справі [PERSON] , [INFO] досягнув повноліття, продовжує навчання на денній формі навчання, у зв`язку з чим не може працювати та утримувати себе, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження, не надав доказів, що він не працює, не отримує доходів та будь-яких інших доказів, які б свідчили про його неможливість утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. При цьому, Суд зауважує, що позивачкою належними доказами не обґрунтовано позов в частині стягнення аліментів утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі саме 5000 гривень. Тому, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, однак розмір аліментів, які підлягають стягненню слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 грн, щомісяця, починаючи стягувати з 09.05.2025 і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання сина та забезпечення його рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Тому, суд враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення, доходить висновку, що позов в частині стягнення аліментів на час навчання сина [PERSON] слід задовольнити частково та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 (Одна тисяча шістсот) гривень, щомісяця, починаючи стягувати з 09.05.2025 і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. Щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] суд зазначає наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2025, яке ухвалено в цивільній справі №607/27790/24 вирішено змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2018 року по справі № 594/530//18, та встановлено новий розмір стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім),00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішення, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Так, в обґрунтування позовних вимог позивачка посилався на те, що визначений судом розмір аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1598 гривень є недостатнім в зв`язку із потребою значних витрат на додаткову освіту доньки, подорожчанням вартості життя та інфляційними процесами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Разом з тим, в порушення вимог ст. 192 СК України позивач не зазначила про наявність обставин, які свідчать про покращення матеріального стану відповідача що відповідно до вказаної норми закону є підставою для збільшення розміру аліментів. Доказів на підтвердження указаних обставин позивач суду не надав. Більше того, в судовому засіданні встановлено наявність у відповідача заборгованості щодо сплати аліментів за попередні періоди. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, Суд вважає позовні вимоги щодо збільшення аліментів на утримання доньки [PERSON] до 5000 гривень щомісячно безпідставними, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені частково і остання звільнена від сплати судового збору у справах про стягнення аліментів, а тому судові витрати з оплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України суд покладає на позивача.

Outcome: partial