Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр» 20.05.2025 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами №2660577 від 03.07.2021 року та №101706169 від 01.10.2021 року в розмірі 75121,30 грн, а також понесені судові витрати, з яких 25000 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2422,00 грн судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.07.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (надалі ТОВ «МАНІФОЮ») та [PERSON] було укладено кредитний договір №2660577, згідно із яким відповідачу надано кошти в розмірі 3400 грн із сплатою 1,99 % від суми позики за кожен день користування та 1,01 % від суми позики за кожен день прострочення сплати суми позики і процентів за ним. Також 01.10.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір №101706169, згідно із яким відповідачу надано кошти в розмірі 4100 грн із сплатою 1,25 % від фактичного задишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно із п. 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування, має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України та вважається, що ця умова встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. [PERSON] користувався кредитними коштами, однак свого обов`язку щодо їх повернення не виконав. 29.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, в тому числі і щодо відповідача за кредитним договором №2660577 від 03.07.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного реєстру прав вимог до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2660577 в сумі 48983,80 грн, з яких 3400 грн тіло кредиту, 45583,80 грн - проценти. 17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-011/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан»» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №101706169 від 01.10.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного реєстру прав вимог до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №101706169 в сумі 26137,50 грн, з яких 4100 грн тіло кредиту, 21627,50 грн проценти та 410 грн комісії. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за кредитними договорами №2660577 від 03.07.2021 року та №101706169 від 01.10.2021 року в розмірі 75121,30 грн. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач в інтересах якого діє його представник [PERSON] 05.06.025 року скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому позов визнав частково, зокрема на загальну суму 11067,30 грн, з яких 5429,80 грн за договором №2660577 від 03.07.2021 року (3400 грн заборгованості за тілом кредиту та 2029,80 грн заборгованості за процентами) та 5637,50 грн за договором №101706169 від 01.10.2021 року (4100 грн заборгованості за тілом кредиту та 1537,50 грн заборгованості за процентами). В решті вимог просив відмовити. Зазначив, що дійсно 03.07.2021 року між ним та ТОВ «МАНІФОЮ» було укладено кредитний договір №2660577, згідно із яким йому надано кошти в розмірі 3400 грн із сплатою 1,99 % від суми позики за кожен день користування та 1,01 % від суми позики за кожен день прострочення сплати суми позики і процентів за ним. Строк позики на 30 днів, а саме до 02.08.2021 року. Згідно із додатком № 1 до Кредитного договору визначено загальну вартість кредиту 4414,90 грн. Розділом І Договору позики визначено, що строк дії договору період на який укладається Договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення договору позики і спливає через 3 місяці після спливу строку позики. Строк позики може бути продовжено шляхом укладення сторонами відповідної додаткової угоди. Також 01.10.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі ТОВ «Мілоан») та [PERSON] було укладено кредитний договір №101706169, згідно із яким відповідачу надано кошти в розмірі 4100 грн із сплатою 1,25 % від фактичного задишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк позики на 30 днів, а саме до 01.10.2021 року. Згідно із додатком № 1 до Кредитного договору визначено загальну вартість кредиту - 6046,50 грн. 20.12.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу, згідно із яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до нього за вказаним договором у сумі 10529,80 грн, з яких 3400 грн заборгованості за кредитом та 7129,80 грн заборгованості за процентами. Також 17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-011/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан»» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан»» права вимоги до нього за кредитним договором №101706169 від 01.10.2021 року у сумі 18347,50 грн, з яких 4100 грн заборгованості за тілом кредиту та 13837,50 грн - заборгованості за процентами. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги до нього за вказаним кредитними договорами на загальну суму 75121,30 грн. З огляду на постанови ВП ВС від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17, від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, від 25.05.2021 року у справі № 149/1499/18 та від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 вважає, що позивачем безпідставно нараховано проценти за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування. Водночас вважає, що позивачем безпідставно нараховано проценти у порядку ст. 625 ЦК України за кожен день прострочення платежу, оскільки це не передбачено чинним законодавством та узгоджується із позицією ВС у постановах від 16.09.2020 року у справі № 686/18977/17-ц та від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16, згідно із якою проценти за користування чужими грошовими коштами, що нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання за своєю правовою природою підлягають під визначення пені. Також вважає незаконним нарахування комісії за договором №101706169 від 01.10.2021 року з огляду на постанову ВС від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, оскільки позивачем не надано доказів переліку послуг, які надавались відповідачу при наданні кредиту та за які встановлена вказана комісія. Щодо зазначеного позивачем розміру витрат на професійну правову допомогу у 25000 грн, то вважає такий необґрунтованим та вочевидь завищеним, оскільки позивачем не долучено детального опису виконаних адвокатом робіт, відсутні докази надання йому представниками АО «Лігал Ассістанс» письмової консультації, позовна заява у вказаній категорії справ є типовою, а тому її підготовка не могла зайняти 6 год, також представниками АО «Лігал Ассістанс» не перевірено та не надано оцінки явно завищеній сумі позовних вимог, тому у стягненні такої суми просив відмовити. 11.06.2025 року на адресу суду від представника позивача Ткаченко М.М. надійшла відповідь на відзив, у якій остання проти відзиву відповідача заперечила, зазначивши, що сторони узгодили умови договору, такі у судовому порядку не оспорювались. Згідно із умовами п. 2.3.2 б) кредитного договору №101706169 від 01.10.2021 року сторонами досягнуто домовленості щодо зміни умов кредитного договору у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після спливу строку кредитування. Так, після настання зазначених обставин, зокрема строк кредитування, визначений п.1.4 змінюється пропорційно строку пролонгації. Нова дата платежу разом з актуальною сумою заборгованості відображаються кредитодавцем в оновленому графіку платежів, що за формою може відрізнятись від додатку №1 і розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті позичальника та не потребує будь-якого іншого оформлення. А отже сторонами погоджено продовження строку кредитування у разі наявності заборгованості, що узгоджується із позицією ВС, висловленою у постанові від 12.04.2022 року у справі № 756/6038/20. Відповідно до п.2.4.1 Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти а користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Водночас п. 2.4.4 договору № 2660577 від 03.07.2021 року визначено, що базова процентна ставка за позикою становить 1,99 % від суми позики за кожен день користування, а згідно із п. 2.5 договору розмір процентів на прострочену позику становить 1,01 % від суми позики за кожен день прострочення сплати суми позики і процентів за ним. П. 3.1 та 3.2 у період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою, визначеною у п. 2.4.4, а проценти на прострочені позику у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань у розмірі, визначеному у п. 2.5 Договору, за кожен день прострочення. Таким чином розмір та порядок нарахування процентів погоджений сторонами і є законним, а розмір є розумним та справедливим. Також правомірним є нарахування комісії за надання кредиту, оскільки нарахування такої передбачено кредитним договором та Правилами розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені постановою НБУ від 11.02.2021 року № 16. Також вважає обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами суму витрат на професійну правничу допомогу та просить позов задовольнити в повному обсязі. 17.06.2025 року представник відповідача надіслав на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав позицію, викладену у відзиві, та додатково зазначив, що користування кредитними коштами не можливе після закінчення строку кредитування. Позивачем безпідставно зазначено про автопролонгацію кредитного договору №101706169 та не надано жодних доказів на підтвердження дотримання ним умов п. 2.3.1.2 Договору про відображення оновленого графіку платежів в особистому кабінеті позичальника із новою датою платежу. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 2 статті 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Судом встановлено, що 03.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Договір позики №2660577 в електронному вигляді, шляхом підписання із використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора z67080, /а.с.18- 21/. Згідно із п.1 договору позики №2660577 від 03.07.2021 року позикодавець зобов`язується передати позичальникові у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору. Відповідно до п. 2.3-2.4 договору сума позики становить 3400 грн, строк позики до 02.08.2021 року (30 днів), акційний середньоденний розмір процентів 0,99500 від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики, та базовий фіксований середньоденний розмір процентів 1,99 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. У п. 2.4.5 визначено, що позикодавець надає можливість сплатити проценти за користування позикою на акційних умовах виключно за умови належного виконання зобов`язань за цим договором, а у разі недотримання умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах застосовується базова процентна ставка за позикою. П. 3.6 вказаного договору передбачено порядок нарахування процентів у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики. На виконання умов укладеного договору кредитодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у сумі 3400 грн за допомогою системи сервіс онлайн платежів IPAY, номер трансакції 96117991 /а.с. 46-47/. Крім того, 01.08.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №2660577 від 03.07.2021 року, шляхом підписання із використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора w84566, згідно із якою сторони погодили продовження строку позики на 30 днів, а саме до 30.08.2021 року та застосування базового середньоденного розміру процентів за користування позикою, а також позикодавець визначив графік нарахування процентів за користування позикою /а.с.23/. До того ж, 31.08.2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено додаткову угоду №2 до договору позики №2660577 від 03.07.2021 року, шляхом підписання із використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора w62424, згідно із якою згідно із якою сторони погодили продовження строку позики на 30 днів, а саме до 30.09.2021 року та застосування базового середньоденного розміру процентів за користування позикою, а також позикодавець визначив графік нарахування процентів за користування позикою /а.с.25/. Також судом встановлено, що 01.10.2021 року відповідачу Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» надано для ознайомлення паспорт споживчого кредиту №101706169 /а.с. 39/. Надалі 01.10.2021 року на підставі анкети заяви [PERSON] на кредит /а.с. 40/ між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено Договір про споживчий кредит №101706169 /а.с. 34- 38/. Згідно з п. 1.3 договору кредит надається строком на 30 днів з 01.10.2021 року (строк кредитування). Згідно з п.1.4. договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 31.10.2021 року. П. 1.5 Договору передбачена комісія за надання кредиту у розмірі 410,00 грн, що становить 10% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 1537,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Згідно із п. 4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов?язань зі сплати заборгованості згідно з умовами договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв?язку з продовженням строку кредитування, має право нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов?язання, передбачених ст. 625 ЦК України та вважається, що ця умова встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Одночасно з договором про споживчий кредит №101706169 від 01.10.2021 року сторонами за допомогою електронного підпису було підписано додаток №1 до договору про споживчий кредит, а саме - графік платежів за договором, зі змісту якого вбачається: дата видачі кредиту: 01.10.2021 року, дата платежу 31.10.2021 року (30 днів); сума кредиту 4100 грн, проценти за користування кредитом - 1537,5 грн, комісія за надання кредиту 410,00 грн. Загальна вартість кредиту 6047,50 грн /а.с. 38 зворот/. На виконання умов укладеного договору кредитодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у сумі 4100 грн за допомогою системи сервіс онлайн платежів IPAY, номер трансакції 1780738961 /а.с. 50 зворот/. Таким чином, зобов`язання щодо передачі відповідачеві коштів за кредитними договорами виконано, що підтверджується довідками /а.с. 46, 50 зворот/. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною першою статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Статтею 512\~ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1\~ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц. Також судом встановлено, що 29.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «МАНІФОЮ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги, в тому числі і до відповідача за договором позики № 2660577 від 03.07.2021 року /а.с. 57-60/. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного реєстру прав вимог до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2660577 в сумі 48983,80 грн, з яких 3400 грн тіло кредиту, 45583,80 грн проценти /а.с.69-72/. 17.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-011/2022-54, відповідно до якого ТОВ «Мілоан»» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан»» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги в тому числі і до відповідача за договором позики №101706169 від 01.10.2021 року /а.с. 62-64/. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» передало (відступило) ТОВ «Коллект центр» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Коллект центр» прийняло належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до вказаного реєстру прав вимог до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №101706169 в сумі 26137,50 грн, з яких 4100 грн тіло кредиту, 21627,50 грн проценти /а.с.69-72/. Відповідно до ч. 1, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За наведеного щодо заявленої позивачем суми боргу суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору позики №2660577 від 03.07.2021 року відповідачу надано кредит у сумі 3400,00 грн до 30.09.2021 року із застосуванням базового середньоденного розміру процентів за користування позикою у розмірі 1,99 % від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики. Доказів продовження строку дії даного договору та строку кредитування після цієї дати матеріали справи не містять. Враховуючи наведене, суму кредиту, базову процентну ставку (1,99% ) на 90 днів, сума заборгованості за процентами становить 90х1,99% х3400 грн = 6089,40 грн. Водночас з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач 01.08.2021 року здійснив оплату частини боргу у сумі 1011,73 грн, а 31.08.2021 року на суму 2029, 80 грн /а.с. 48-зворот - 49/, а тому загальну суму оплати у розмірі 3041,53 грн слід виключити із суми заборгованості. Таким чином до стягнення із відповідача за вказаним договором підлягає сума у розмірі 6447,87 грн (6089,40 грн +3400 грн-3041,53 грн). Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору позики №101706169 від 01.10.2021 року відповідачу надано кредит у сумі 4100,00 грн строком на 30 днів з 01.10.2021 року (строк кредитування), проценти за користування кредитом становлять 1537,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом. Системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів + 60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима становить 150 днів (30 днів за пільговою ставкою та 120 днів за базовою ставкою) розпочався 01.10.2021 та закінчився 28.02.2022 року. Враховуючи суму кредиту, пільгову процентну ставку (1,25 % на день) на 30 днів, базову процентну ставку (5,00 % на день) на 120 днів, сума заборгованості за процентами становить 30х1,25х4100 (1537,50 грн) + 120х5х4100 (24600 грн) = 26137,50 грн. Тобто саме ця сума нарахованих процентів підлягає стягненню з відповідача, поряд з сумою тіла кредиту - 4100 грн, а загалом 30237,50 грн. Доказів продовження строку дії даного договору та строку кредитування після цієї дати матеріали справи не містять, так само як доказів сплати відповідачем коштів на погашення заборгованості. Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд вважає їх безпідставними, з огляду на таке. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім того, у своїй постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду Зазначила, що якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Водночас згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З приводу стягнення комісії суд зазначає, що відповідно до статті 47\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Згідно із\~ч.\~3\~ст.\~55\~вказаного Закону\~України банкам\~забороняється вимагати\~від клієнта\~придбання будь-яких\~товарів чи\~послуг від\~банку або\~від спорідненої\~чи пов`язаної\~особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Водночас, суд зазначає, що згідно зі статтями 11, 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» цей\~Закон застосовується\~до відносин\~споживчого кредитування\~у частині,\~що не\~суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною\~ініціативою в\~силу свого\~положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України\~«Про споживче\~кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» Правління Національного\~банку України\~постановою від\~08\~червня 2017\~року №\~49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. У своїй\~постанові від\~13\~липня 2022\~року у\~справі №\~496/3134/19\~(провадження\~№ 14-44цс21) Велика Палата ВС констатувала, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну\~користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою\~встановлення,\~зміни,\~припинення правовідносин (укладення\~кредитного договору,\~внесення до\~нього змін\~тощо). З постанови Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 провадження N 14-44цс21 вбачається, що ВП констатувала, що умову договору плату за управління кредитом слід визнати недійсною, оскільки із змісту кредитного договору, укладеного між сторонами, неможливо визначити та встановити, за які\~саме послуги\~надані банком,\~встановлено комісію. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Проте не встановлена конкретна ціна кожної послуги. Відповідно до графіка щомісячних платежів, зазначена сукупна вартість комісії з розрахунком на кожен місяць. Тобто банк встановив плату за надання інформації, яка згідно Закону надається безоплатно. Висновок щодо нікчемності положень кредитних договорів, які передбачають обов`язок позичальника сплачувати банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості, після набрання чинності Законом України «Про\~споживче кредитування» викладено в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20 (провадження№ 61-11866св21) та від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22 (провадження № 61-15120св23). З урахування наведеного, оскільки умовами кредитного договору №101706169 від 01.10.2021 року передбачено комісію за надання кредиту, тобто за дію, яку вчиняє банк з метою встановлення правовідносин, вимагати придбання якої забороняє частина третя статті 55 Закону № 2121-III. Тому така умова договору є нікчемною і у стягненні комісії слід відмовити. Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 36685,37 грн (6447,87 грн +30237,50 грн). При цьому суд критично оцінює розрахунок боргу відповідача за вказаними договорами, оскільки такий здійснено без врахування умов додаткових угод до договору позики №2660577 від 03.07.2021 року, якими продовжено строк кредитування, без врахування умови пролонгації договору №101706169 від 01.10.2021 року, а також без врахування проведених відповідачем оплат боргу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачем сплачено 2422,40 грн (платіжне доручення №0521800007 від 13.05.2025 року а.с.81). Водночас,\~враховуючи,\~що позовні\~вимоги суд\~задовольняє частково,\~відповідно до\~вимог ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судовий\~збір пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а саме\~на суму\~1182,98 грн (із розрахунку 36685,37 грн х 2422,40 грн : 75121,30 грн). Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. а змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду\~від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведене, суд вважає, що зазначення адвокатом в акті виконаних робіт таких послуг як надання письмової консультації не підтверджується матеріалами справи та на переконання суду має бути виключено із загальної вартості наданих позивачу послуг правничої допомоги, як необгрунтоване. Окрім того, з огляду на те, що справа, яка розглядається є малозначною, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, позовна заява є типовою у аналогічній категорії справ, обсяг і складність процесуальних документів не є значними, наявне клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, тому суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн за участь у вказаній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення судового рішення. З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В той\~же час,\~із врахуванням\~вимог п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~та часткового\~задоволення позовних\~вимог,\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути витрати\~на професійну\~правничу допомогу\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~а саме\~на суму\~2930,09 грн (із розрахунку 36685,37 грн х 6000,00 грн : 75121,30 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial