Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.01.2022 р. між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був укладений договір № 4289640, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 10 000 грн. на 25 днів, а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту у встановлений в договорі строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ "МІЛОАН» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами кредитного договору. При цьому відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушив, внаслідок чого його заборгованість за кредитним договором станом на 07.03.2025 року становить 20 801, 00 грн., з яких 9 500, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9 401, 00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованість за комісією 1 900, 00 грн. Також позивач зазначив, що 26 липня 2024 р. між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 4289640, укладеним з відповідачем [PERSON] . Тобто позивач зазначив, що набув право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. За наведених обставин позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 4289640 від 11.01.2022 року в розмірі 20\~801, 00 гривень, а також понесені судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2 422, 40 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 9 000, 00 гривень. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області 15 квітня 2025 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Також ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 09 травня 2025 року за клопотанням представника позивача було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію, чи видавалась [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] )\~платіжна картка\~№ [NUMBER] , а також інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 11.01.2022 року. В судове засідання представник позивача ТОВ «Факторинг Партнерс» не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання також\~не з`явився,\~будучі належним\~чином повідомленим\~про час\~та місце\~розгляду справи,\~що підтверджується оголошеннями про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.01.2022 року між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 4289640, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит в розмірі 10 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (в пільговий період), та 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (стандартна ставка після закінчення пільгового періоду), яка застосовується у межах строку кредиту, що становить 25 днів. Також вказаним договором (п. 1.5.1) передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту, яка становить 1 900 грн. та нараховується за ставкою 19.00 % від суми кредиту одноразово (а.с. 46-50). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором L40488, 11.01.2022 (а.с. 12). ТОВ "Мілоан" належним чином виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується випискою з карткового рахунку відповідача [PERSON] (а.с. 103). Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого відповідно до розрахунку ТОВ "МІЛОАН" станом на 07.03.2025 року його заборгованість за кредитним договором № 4289640 від 11.01.2022 р. становить 20 801, 00 грн., з яких 9 500, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9 401, 00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованість за комісією 1 900, 00 грн. (а.с.31). Також судом встановлено, що 26 липня 2024 р. між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, в тому числі й за договором № 4289640 від 11.01.2022 року, укладеним з [PERSON] (а.с. 32-37). За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що договір про надання споживчого кредиту від 11.01.2022 року № 4289640 між відповідачем [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" є укладеним. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів про надання фінансових послуг. Зазначені договори недійсними не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконував, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором № 4289640 від 11.01.2022 року, яка станом на 07.03.2025 р. становить 20 801, 00 грн., з яких 9 500, 00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9 401, 00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, заборгованість за комісією 1 900, 00 грн. (а.с. 31) Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За встановлених обставин з врахуванням заявлених позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором № 4289640 від 11.01.2022, про стягнення якої просить позивач, на підставі ст. ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, понесені позивачем витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 9\~000 грн. підтверджені наявними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, ксерокопією договору про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «ЛігасАссістанс», прас листом, заявкою на надання юридичної допомоги № 302, витягом з Акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 року (а.с. 56-61), а тому вважає за необхідне їх стягнути з відповідача в повному обсязі. Крім того у відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 512, 514, 525, 611, 612, 623-625, 1049, 1050, 1077, 1078, 1082 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: approved