Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою згідно із прохальною частиною якої просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із відповідача на підставі заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 2-1652/11 від 14 листопада 2011 року. У обґрунтування заявленого [PERSON] повідомила, що сторони із липня 2010 року по грудень 2011 року перебували в шлюбі за час якого у них народився спільний син [PERSON] . У подальшому зазначений шлюб на підставі рішення суду розірваний, хлопчик залишений на вихованні матері і судом вирішено стягувати із [PERSON] на користь позивачки на утримання їх спільного сина в твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, [PERSON] стверджує, що, наразі, матеріальний стан відповідача значно покращився, а тому він має змогу сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, у свою чергу, будучи завчасно та належним чином повідомленим про існування цієї цивільної справи відзиву на позовну заяву не подав та будь-яким іншим чином свого ставлення щодо заявлених вимог не висловив. Ураховуючи вище викладене, судом в ухвалено здійснювати розгляд справи у заочному порядку відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 15). 14 листопада 2011 року Житомирським районним судом Житомирської області в цивільній справі № 2-1652/11 ухвалено рішення згідно із яким, зокрема, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по п`ятсот гривень щомісячно, починаючи з 23 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17). 13 грудня 2011 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області в цивільній справі № 2-1648/11 розірваний шлюб, укладений 12 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] . Окрім цього, судом також ухвалено залишити на виховання матері неповнолітнього [PERSON] (а.с. 18). Станом на лютий 2025 року за [PERSON] перед [PERSON] обліковується заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільного сина сторін [PERSON] , [INFO] , на загальну суму 140 330,50 грн (а.с. 6-11). 06 листопада 2024 року вироком Житомирського районного суду Житомирської області по справі № 278/5942/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України із призначенням йому покарання у виді 100 годин громадських робіт (а.с. 16). Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів на утримання дитини, визначений судовим рішенням, не вважається незмінним, про що, зокрема, вказував і Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 643/11949/10. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом із тим стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, згідно із частиною першою цієї статті, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства України, якими врегульовані вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного. Так, освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про зміну способу стягнення аліментів, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено на рівні 3 196 гривень. За таких обставин, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» є значно більшою сумою, аніж розмір аліментів, які стягуються із відповідача на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 14 листопада 2011 року в цивільній справі № 2-1652/11, що, у свою чергу, є неприпустимим. Водночас, у спірних правовідносинах, суд вважає, підлягають до застосування не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Зазначені висновки суду кореспондуються також із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року в справі № 766/5464/16-ц. За таких обставин, суд зауважує, що законодавством України передбачений мінімальний розмір частки аліментів на одну дитину, що становить одну чверть від доходу платника аліментів. Враховуючи наведене, а також з огляду на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів із яких суд міг би пересвідчитися у тому, що відповідач здатний сплачувати аліменти саме в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які стягуватимуться з [PERSON] на підставі цього рішення на утримання спільного сина сторін у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений розмір аліментів, на переконання суду, буде достатніми для майнового забезпечення дитини зі сторони батька та зможе забезпечити рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про зміну способу стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial