Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, що утворилася внаслідок невиконання зобов`язання за умовами договору № 2049987 від 20 червня 2021 року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі- ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] про надання фінансового кредиту на загальну суму 8000 грн. В обґрунтування вимог зазначив, що між ТОВ «Фінансова компанія «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ»; Фактор) та ТОВ «Лінеура Україна» (далі - Клієнт) укладено договір факторингу № 02-24122001 від 24 грудня 2021 року, відповідно до яких позивач отримав право грошової вимоги до відповідача. ІІ. Процесуальні дії у справі Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. При цьому в позові представник позивача зазначив, що у разі своєї неявки не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, а у разі неявки відповідача не проти ухвалення заочного рішення. До суду надійшло клопотання від представника позивача, в якому останній просить також стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, за наявними у справі матеріалами та відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ухвалити заочне рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Суть спору сторін зводиться до неналежного виконання зобов`язання боржником за кредитним договором, які надані фінансовою установою та право на яке відступлено Фактору згідно з договором факторингу. Оцінюючи правову природу предмета спору, усі належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи, з огляду на вимоги законодавства та усталену судову практику у подібній категорії спорів, суд убачає достатньо підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що 20 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі- ТОВ «Лінеура Україна») та [PERSON] укладений кредитний договір № 2049987 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредит у розмірі 8000 грн строком на 15 днів (підпункти 1.2, 1.3 Договору). Підпунктом 1.4.1 визначено, що стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.3 Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки, або у межах нового пролонгованого строку кредиту. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кредит надається ТОВ «Лінеура Україна» у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Факт отримання кредитних коштів підтверджується листом від Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 32031-0403 від 04 березня 2024 року, у якому містяться дані про успішне перерахування коштів на платіжку картку клієнта: «20 червня 2021 року на суму 8000 грн, маска картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPAY.ua - 94495294». Однак відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 23 960 грн, що складає 8000 - просрочене тіло кредиту, 15960 грн - просрочені відсотки, що підтверджується випискою з особового рахунка відповідача. 24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» (далі- Клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (далі- Фактор) укладено Договір факторингу № 02-2412201, відповідно до якого Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (згідно Додатку до Договору №1). Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 02-2412201 від 24 грудня 2021 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набув право вимоги заборгованості за кредитним договором № 2049987 від 20 червня 2021 року у розмірі 23 960 грн. IV. Мотивована оцінка суду та норми права, які ним застосовані Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 4 цієї Статті передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 3 статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор відповідно до статті 510 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України). Статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначена статтею 625 ЦК України. Частинами 1 і 2 цієї Статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Суд, враховуючи положення статті 12 ЦПК України, приходить до висновку, що у порушення умов кредитного договору № 2049987, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав Так, оскільки відповідачем не спростовано докази позивача, суд вважає доведеною у повному обсязі наявність заборгованості за кредитним договором № 2049987 перед кредитором та/або Фактором, що становить 23 960 грн, а саме 8000 - тіло кредиту, 15 960 - залишок по відсотках. Отже, порушене право грошової вимоги за договорами факторингу, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» від 24 грудня 2024 року № 02-2412201 на загальну суму 23960 грн, підлягає захисту. Враховуючи зазначені вимоги чинного законодавства та

Outcome: approved