Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду\~з указаним\~позовом,\~в якому\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором № 102302162 від 06.08.2021 у розмірі 93200,00 грн. Стягнути з відповідача 2422,40 грн судового збору та 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» обґрунтовані\~тим,\~що 06.08.2021\~між Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «МІЛОАН»\~(ТОВ\~«МІЛОАН»)\~та [PERSON] укладено кредитний договір № 102302162, за умовами якого відповідачу на картковий рахунок були перераховані кредитні кошти у розмірі 20000 грн. 12.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у розмірі 93200,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 70200,00 грн заборгованість за відсотками; 3000,00 заборгованість за комісійними винагородами. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.05.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги визнав частково у розмірі 20000,00 грн. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що з 2015 по 2023 року проходив військову службу у лавах Збройних Сил України на контрактній основі. Однак, за станом здоров`я був звільнений зі служби від 25.06.2023. Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", тобто до відповідача не могла застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Проти стягнення судових витрат заперечує. 26.05.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що відповідач не заперечує факт існування правовідносин з первісним кредитором на підставі договору, який передбачає отримання та повернення кредитних коштів. Відповідно до роз`яснень Національного Банку України, для звільнення військовослужбовців резервістів та військовозобов`язаних від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом відповідно до вимог п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", такі позичальники мають надати до Банку документи, що підтверджують їх призов під час мобілізації та проходження військової служби та відповідають переліку документів, зазначеним в листі Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Витрати на правничу допомогу вважає обґрунтованими, просить позовні вимоги задовольнити. 28.05.2025 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому відповідач зазначає, що документ, що підтверджує проходження військової служби є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частино. На момент укладенння кредитного договору, позивач знав, що відповідач проходить військову службу, про що зазначено в анкеті-заяві на кредит № 102302162. Нараховану комісію вважає незаконною, витрати на павничу допомогу завищеними. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні зазначили, що відповідач визнає лише тіло кредиту в розмірі 20000,00 грн, у решті вимог просить відмовити. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 512 ЦК України передбачено можливість зміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 12, ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що 06.08.2021 ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит № 102302162, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти шляхом переказу на картковий рахунок у розмірі 20000, 00 грн, строком на 30 днів з 06.08.2021, дата повернення кредиту, комісії і процентів за користування кредитом 05.09.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом: 13200 грн в грошовому виразі та 47,541, 00 % річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 33200 грн. Тип процентної ставки фіксована, проценти за користування кредитом 10200 грн, які нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5, 00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (далі кредитний договір). Комісія за надання кредиту 3000 грн, яка нараховується за ставкою 15,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. п. 1.5.1 договору). Пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту) (п. 2.3.1.2 Договору). Цей кредитний договір укладався в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6. 1 Договору). Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до Договору) дата повернення кредиту 05.09.2021 сума кредиту 20000, 00 грн, проценти за користування кредитом 10200,00 грн, комісія 3000 грн, до сплати разом 33200 грн. Анкета-заява на кредит № 102302162 від 06.08.2021 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем у ТОВ «МІЛОАН». У паспорті споживчого кредиту № 102302162 зазначена інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. Відповідно до\~платіжного доручення\~№ 30779700\~від 06.08.2021ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов договору № 102302162, перерахувало на платіжну карту [NUMBER] [PERSON] кредитні кошти за договором у розмірі 20000,00 грн. 12.11.2021\~між ТОВ\~«МІЛОАН» та\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» було\~укладено договір\~відступлення прав\~вимоги №\~13Т,\~за умовами\~якого,\~ТОВ «МІЛОАН»\~передає ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~за плату\~належні йому\~права вимоги,\~а ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~приймає належні\~ТОВ «МІЛОАН»\~права вимоги\~до боржників,\~в тому\~числі щодо\~боржника [PERSON] за договором про споживчий кредит № 102302162. Із витягу з додатку до договору факторингу № 13Т від 12.11.2021 вбачається, [PERSON] вказаний у списку боржників за кредитним договором № 102302162 від 06.08.2021,\~за яким загальна сума заборгованості становить 93200,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 70200,00 грн заборгованість за відсотками; 3000,00 заборгованість за комісійними винагородами. За відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102302162 від 06.08.2021, ТОВ «МІЛОАН» нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 93200,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 70200,00 грн заборгованість за відсотками; 3000,00 заборгованість за комісійними винагородами. 27.09.2024\~ТОВ«ДІДЖИФІНАНС» наадресу відповідачаскерувало досудовувимогу,у якійповідомило останнього про укладення 12.11.2021між ТОВ«МІЛОАН» таТОВ «ДІДЖИФІНАНС» договорувідступлення праввимоги закредитним договором № 102302162 від 06.08.2021\~та рекомендувало сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 93200 грн. Оцінивши надані позивачем докази, встановивши зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 (справа № 2-1383/2010) зазначено, що\~ст. 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Як вбачаєтьсяз матеріалівсправи,договір проспоживчий кредит № 102302162 від 06.08.2021,\~укладений між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі та недійсним не визнавався. Також долученими до позову доказами доведено, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є новим кредитором замість ТОВ «МІЛОАН» за договором про споживчий кредит № 102302162 від 06.08.2021. Визначаючи розмір боргу, який підлягає до стягнення, суд приходить до таких висновків. За відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 102302162 від 06.08.2021, ТОВ «МІЛОАН» нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 93200,00 грн, з яких: 20000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 70200,00 грн заборгованість за відсотками; 3000,00 заборгованість за комісійними винагородами. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість не погашає, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20000,00 грн. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків та комісії за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на наступне. Так, ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 20.05.2014 № 1275, дія цього Закону в частині звільнення від штрафних санкцій і пені та припинення нарахування процентів за користування кредитом поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних\~з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Матеріали справи свідчать, що відповідач є військовослужбовцем та з 2015 до 25.06.2023 проходив військову службу у Збройних Силах України. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій. Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнний дій. Указом в.о. Президента України « Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014, в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з цього часу настав особливий період. Указом Президента\~України №\~64/2022\~від 24.02.2022\~ зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено військовий стан, який триває й досі. Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяв особливий період, який триває й до теперішнього часу, й відповідач з часу укладення вказаного договору має право на зазначену пільгу та нарахування відсотків за користування кредитом є неправомірним. У контексті даної норми банківська комісія кореспондується з процентами за користування кредитом, отже, стягненню також не підлягає. V. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2422 грн 40 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням, а також надано документи на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, чинним ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 за єдиним унікальним номером судової справи 826/1216/16 та номером провадження 11-562ас18, й додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 за єдиним унікальним номером судової справи 755/9215/15-ц та номером провадження 14-382цс19. Разом із тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 519,85\~грн - судового збору, 1287,60 грн - витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial