Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

17.09.2024 позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, у якій просив виділити його частку у спільній квартирі [ADDRESS] , а відповідачам [PERSON] та [PERSON] там же виділити житлові кімнати №4 пл. 17,1 кв.м. з лоджією І пл. 3,6 кв.м. і житлову кімнату №5 пл. 9,2 кв.м., ванну кімнату. №7 пл. 2,6 кв.м., шафу №6 пл. 0,4 кв.м. та встановити також порядок користування цією квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до рішення Головного Управління з питань житлово комунального обслуговування населення 26 квітня 2006 року йому та відповідачам [PERSON] і [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно з ним, квартира стала належати сторонам на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частині кожному. Між сторонами виникають конфлікти з приводу користування жилими кімнатами та підсобними приміщеннями, хоча тривалий час позивач користується житловою кімнатою №9 пл. 12, 7 кв. м., відповідачка [PERSON] №5 пл. 9,2 кв. м., а онук [PERSON] №4 пл. 17,1 кв. м. Кухня, ванна, коридор, вбиральня та шафа знаходяться у спільному користуванні і відповідачка [PERSON] необґрунтовано викликає працівників поліції. Відповідачка [PERSON] не займається прибиранням цих приміщень і у кімнаті, в якій постійно проживає, в зв`язку з чим виникають конфлікти та різного роду непорозуміння. Кожному зі сторін належить по 13,0 кв. м. житлової площі, і протягом тривалого часу склався цей порядок користування квартирою. Щоб уникнути в подальшому конфліктів, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою. Ухвалою суду від 19.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено підготовче засідання. 05.11.2024 позивачем подана уточнююча позовна заява, у якій він остаточно просив: виділити його частку у спільній квартирі [ADDRESS] у виді житлової кімнати № 9 пл. 12,7 кв. м. з лоджією ІІ пл.. 4,7 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] там же виділити житлові кімнати №4 пл. 17,1 кв. м. з лоджією І пл. 3,6 кв. м. і житлову кімнату №5 пл. 9,2 кв. м., залишивши їм у загальному користуванні кухню №3 пл. 9,5 кв. м., ванну кімнату №7 пл. 2,6 кв. м., вбиральню №8 пл. 1,0 кв. м., коридор №1 пл. 9,3 кв. м., вбудовану шафу №6 пл. 0,4 кв. м. Встановити порядок користування цією квартирою в такому порядку: [PERSON] виділити у користування у спільній квартирі [ADDRESS] житлову кімнату №9 пл. 12,7 кв. м. з лоджією ІІ пл.. 4,7 кв. м.; відповідачам [PERSON] та [PERSON] там же виділити у користування житлові кімнати №4 пл. 17,1 кв. м. з лоджією І пл. 3,6 кв. м. і житлову кімнату №5 пл. 9,2 кв. м.; Усім сторонам там же залишити у загальному користуванні кухню №3 пл. 9,5 кв. м., ванну кімнату №7 пл. 2,6 кв. м., вбиральню №8 пл. 1,0 кв. м., коридор №1 пл. 9,3 кв. м., вбудовану шафу №6 пл. 0,4 кв. м. Ухвалою суду від 20.01.2025 підготовче провадження у справі закінчено призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 03.03.2025 справу прийнято до провадження судді Москаленко В.В. та призначено повторне підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 07.04.2025 підготовче провадження у справі закінчено призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з поганим станом її здоров`я .Суд врахував ,що за аналогічними клопотаннями відповідачки розгляд справи вже відкладався декілька разів, доказів поганого стану здоров`я відповідачкою не надано, а тому суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачки . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він не проти встановлення вказаного в позові порядку користування спірною квартирою, але не бажає, щоб позивач-його батько зареєстрував місце проживання своєї другоі дружини в цій квартирі, взагалі то він покладається на розсуд суду.. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ,дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, досліджені докази, на підставі яких встановлені ці обставини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 квітня 2006 року виданого Головним Управлінням з питань житлово-комунального обслуговування населення, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці кожному (а.с. 8). Відповідно до довідки виданої КП «ЖЕО №2» ПМР №1733 від 08.08.2024 у зазначеній вище квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10) Зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 31.08.2009 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінив ім`я на [PERSON] (а.с. 11) Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою\~статті 8 Конституції України\~передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша\~статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За положеннями частини першої\~статті 383 ЦК України\~та\~статті 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні правила містить також\~стаття 405 ЦК України. Згідно з частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18) зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Відповідно до\~статті 47 ЖК України\~норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Зважаючи на те, що спірна квартира складається з трьох окремих ізольованих кімнат, приймаючи до уваги однакові частки сторін у праві власності, ту обставину, що виділити ізольоване жиле приміщення таким чином, щоб штучно не погіршити житлових умов позивача та відповідачів можливо, суд вбачає за можливе визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - [PERSON] виділити у користування житлову кімнату №9 пл. 12,7 кв. м. з лоджією ІІ пл. 4,7 кв. м.; - [PERSON] виділити у користування житлову кімнату №4 пл. 17,1 кв. м. з лоджією І пл. 3,6 кв. м. - [PERSON] виділити у користування житлову кімнату №5 пл. 9,2 кв. м. Усім власникам залишити у загальному користуванні кухню №3 пл. 9,5 кв. м., ванну кімнату №7 пл. 2,6 кв. м., вбиральню №8 пл. 1,0 кв. м., коридор №1 пл. 9,3 кв. м., вбудовану шафу №6 пл. 0,4 кв. м. Суд вважає, що вказаний порядок користування спірною квартирою не призведе до порушення прав сторін Разом з цим, вирішення спору без визначення порядку користування спірною квартирою не буде відповідати завданням цивільного судочинства, оскільки поставить у залежність сторін від конфліктної ситуації, яка існує та стосується порядку користування спірною квартирою, зокрема, певними її кімнатами, що в свою чергу не буде відповідати ефективному способу судового захисту. Враховуючи наведене вище, суд вважає необхідним застосувати принцип ефективного захисту, у формі встановлення певного порядку користування спірною квартирою. З огляду на викладене вище, суд вважає, що вказаний вище порядок користування спірною квартирою є таким, що не погіршує житлові умови сторін, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved