Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] , в особі представника адвоката Добрової С.К., звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Протягом 2021 року [PERSON] надавалися [PERSON] в позику грошові кошти в загальному розмірі 2 000 доларів США. 26.02.2022 [PERSON] в якості підтвердження отримання коштів в борг та засвідчення свого зобов`язання з їх повернення надано [PERSON] розписку, відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути позивачу суму боргу у розмірі 2 000 доларів США в строк до 26.02.2023 року. Проте, у визначений строк, відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув. На звернення позивача відповідач неодноразово обіцяв повертати позику частинами щомісяця, але борг так і не повернув. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути\~ з [PERSON] на його користь суму боргу у розмірі 2 000 доларів США, суму 3 % річних у розмірі 124 долара США, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 212,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15\~000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 16 квітня 2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики передано на розгляд за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя. У зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025, назва Орджонікідзевського \~районного суду міста Запоріжжя змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. 08 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2025 передані в провадження судді Алєксєєнка А.Б. Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 09 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим представником позивача адвокатом Добровою С.К. подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов не подав. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно із розпискою від 26.02.2022 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 26.02.2023 року. У визначений строк [PERSON] борг не повернув. Згідно з статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти\~або\~інші речі,\~визначені\~родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму\~позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а згідно ч. 2 даної статті договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Статтею 1047 ЦК України\~визначено, що договір позики укладається у письмовій\~формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який\~посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України\~свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів. \~ \~ \~ \~Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики. \~ \~ \~ \~При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. \~ \~ \~ \~Відповідний правовий висновок також мітиться у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц. \~ \~ \~ \~Згідно з нормами статей\~12,\~81 ЦПК України\~обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим\~ЦПК України, покладається на кожну із сторін. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26 лютого 2022 року [PERSON] власноруч написано розписку з якої вбачається, що останній підтвердив укладання між сторонами договору позики та отримання у борг грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 26.02.2023 року. \~ \~ \~ \~Розписка про отримання у борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачем підтверджено факт надання відповідачу в борг грошових коштів. \~ \~ \~ \~Будь-які докази про повернення зазначених у розписці коштів у матеріалах справи відсутні, відповідач таких доказів не надав. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1\~ст.\~526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Таким чином, враховуючи те, що з досліджених судом доказів встановлено правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики, та факт передання позивачем відповідачу в позику коштів у розмірі 2 000 доларів США, з огляду на порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення суми боргу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 2 000 доларів США. При цьому, досліджуючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 3 відсотків річних, суд звертає увагу на наступне. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини\~другої\~статті\~625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення"\~ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 350/711/22 (провадження № 61-9733св23) вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на договори позики розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено та він продовжує діяти на час розгляду справи. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних на суму боргу за розпискою нараховані за період з 27 лютого 2023 року по 25 березня 2025 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану. З урахуванням викладеного, нарахування 3 % річних у відповідності до ст.625 ЦК України, у період дії воєнного стану є безпідставним, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3\~ ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання ним правової допомоги позивачеві підтверджено договором про надання послуг адвоката від 01.02.2025, ордером на надання правничої допомоги серії ВЕ №1150348, квитанцією №2356918106 від 25.03.2025 згідно якої [PERSON] за договором про надання послуг адвоката від 01.02.2025 року на рахунок [PERSON] сплаченого 15\~000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. З урахуванням викладеного, враховуючи те, що відповідач з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача до суду не звертався, наявні у матеріалах справи докази у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 1212,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 139,28 грн грн. \~ \~ \~ \~На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial