Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача, просить стягнути з Акціонерного товариства «Укрпошта» на користь [PERSON] відшкодування в розмірі 291,37 Євро за оплату ненаданих послуг, що еквівалентно 13 691, 48 грн. за курсом Національного банку України на дату подання позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 квітня 2024 року вона надіслала три поштові відправлення із території міста Любляна (Республіка Словенія) на територію України, яким було присвоєно ідентифікаційні номери: CA168339700SI, CA168339727SI, CA168339713SI. За пересилання було сплачено платіж у розмірі 127, 99 Євро. Згодом в середині травня 2024 року позивачем було отримано sms-повідомлення, у якому йшлось про необхідність надання відомостей на електронну пошту customs@ukrposhta.ua, необхідних для митного оформлення при затриманні митницею міжнародних поштових відправлень, а саме: інформацію про вміст посилки та собівартість товару. Позивач надіслала запитувану інформацію на зазначену електронну пошту, із якої жодного зворотного зв`язку так і не отримала. Надалі позивач ще неодноразово зверталась до АТ «Укрпошта», аби отримати інформацію про поточний статус вказаних поштових відправлень, однак лише на початку липня 2024 року оператор поштового зв`язку повідомив, що відправлення CA168339713SI, CA168339700SI мають статус «Знаходиться в митниці: Потребує оформлення митної декларації», а відправлення CA168339727SI - «Надходження міжнародного відправлення в установу обміну країни призначення». Після чотирьох місяців очікувань, 19 серпня 2024 року, вищезазначені відправлення було повернуто Відправникові назад у місто Любляна, а також стягнуто на користь АТ "Укрпошта" суму у розмірі 163, 38 Євро в якості плати за зворотнє повернення відправлень. Згодом Позивачем було оформлено онлайн-рекламації для зазначених міжнародних відправлень номерами звернень №2024090110106; №2024090110104; №2024090110102. Незважаючи на численну кількість спроб із сторони позивача отримати бодай якусь інформацію щодо поточного статусу розгляду звернень (шляхом надіслання листів на офіційну електронну адресу відповідача), останнім так і не надано жодної інформації. Електронним листом від 11 вересня 2024 року АТ «Укрпошта» повідомила про неможливість здійснити надсилання поштових відправлень з території Республіки Словенія на територію України через неможливість його митного оформлення у зв`язку із відсутністю інформації в системі, а також зазначено про те, що призначені оператори не несуть жодної відповідальності за рішення, прийняті митними органами при перевірці поштових відправлень, що підлягають митному огляду. На звернення до відповідача з адвокатським запитом про надання доказів неможливості митного оформлення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю інформації в системі, а також копії рішення митного органу, на підставі якого оператором поштового зв`язку було здійснено повернення такого відправлення назад відправникам та стягнуто з них плату за зворотнє пересилання речей. Натомість, відповіддю №1.10.004.-28551-24 від 14 жовтня 2024 року на адвокатський запит, оператор поштового зв`язку не надав запитуваної інформації та копії рішення митного органу, на підставі якого ним було повернуто поштове відправлення та стягнуто кошти за зворотнє пересилання. Вищезазначене змусило повторно звернутись до АТ "Укрпошта" із адвокатським запитом (повторним) від 24 жовтня 2024 року, в якому вдруге було озвучено вимогу надання доказів неможливості митного оформлення поштового відправлення у зв`язку з відсутністю інформації в системі, а також копію рішення митного органу, на підставі якого оператором поштового зв`язку було здійснено повернення відправлення назад відправникам та стягнуто з них плату за зворотнє пересилання речей. Однак, відповіддю №1.10.004.-33308-24 від 22 листопада 2024 року оператор поштового зв`язку заперечив свою ж попередню позицію щодо повернення відправлення назад і стягнення коштів за зворотнє пересилання речей через наявність рішення Державної митної служби України і неможливістю митного оформлення передачі у зв`язку з відсутністю інформації в системі. Натомість, відповідач додатково зазначив, що згідно інформації наданої відповідним структурним підрозділом АТ «Укрпошта», міжнародне поштове відправлення було повернуто в порядку, передбаченому заключним протоколом Регламенту поштових посилок у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Рішення Митною службою не оформлялося, тому надати його копію не є можливим. Згодом, втретє звернувшись із адвокатським запитом від 28 листопада 2024 року, висловлено прохання надати наступну інформацію: 1. У яке саме відділення поштового зв`язку АТ "Укрпошта" на території України було доставлено міжнародне поштове відправлення №CA168339700SI (з наданням підтверджуючих вказану обставину документів)? 2. У яку саме календарну дату було доставлено міжнародне поштове відправлення №CA168339700SI у відділення АТ "Укрпошта" на території України (з наданням підтверджуючих вказану обставину документів)? 3. Чи повідомлявся одержувач міжнародного поштового відправлення №CA168339700SI на території України про прибуття передачі у відділення поштового зв`язку і необхідність одержання такого (з наданням підтверджуючих вказану обставину документів)? 4. Коли саме закінчився строк зберігання міжнародного поштового відправлення №CA168339700SI відділенням поштового зв`язку АТ "Укрпошта" на території України (з наданням підтверджуючих вказану обставину документів)? 5. У яку саме календарну дату по закінченню строку зберігання міжнародного поштового відправлення №CA168339700SI таке було відправлено назад на територію Республіки Словенія (з наданням підтверджуючих вказану обставину документів)? Крайньою відповіддю №1.03.009.004.-37748-24 від 30 грудня 2024 року на адвокатський запит від 28 листопада 2024 року, оператором поштового зв`язку повідомлено, що оскільки декларування та митне оформлення товарів, що переміщувалися у МПВ CA168339700SI, не було здійснено, після закінчення терміну зберігання воно було повернуто відправникові з місця міжнародного поштового обміну. Відправлення було передано для транспортування відправникові 12.08.2024 року. Враховуючи зазначене, а також попередньо надані відповіді, міжнародне поштове відправлення CA168339700SI, не було доставлене до відділення за місцем призначення, тому надати інформацію та документи, відповідно до пунктів 1-5 запиту, не надається можливим, вказані обставини підтверджуються відповідями АТ "Укрпошта" №1.10.004.-28551-24 від 14 жовтня 2024 року, №1.10.004.-33308-24 від 22 листопада 2024 року, №1.03.009.004.-37748-24 від 30 грудня 2024 року, які було одержано на адресу електронної пошти останнього. Вважає, що у зв`язку з необгрунтованим поверненням міжнародної посилки відповідач зобов`язаний сплатити позивачці вартість послуг поштового зв`язку за пересилання посилки у прямому і зворотному напрямках, тому просить позов задовольнити. Ухвалою від 02.06.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 06.06.2025 представник відповідача - адвокат Райхель Р.П. подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує, просить в задоволенні такого відмовити. У відзиві звертає увагу на те, що представлені позивачкою докази беззаперечно доводять, що договірні відносини виникли виключно між позивачем та Posta Slovenije d.o.o., а не з АТ "Укрпошта''. Вважає, що жодним доказом по справі не доведено що між [PERSON] та Акціонерним товариством «Укрпошта» існують договірні відносини і що позивач є споживачем послуг АТ «Укрпошта». Звертає увагу на те, що позивач є замовником послуг, а Posta Slovenije є основним виконавцем (надавачем послуг, підрядником) по договору з позивачем. АТ "Укрпошта" є субвиконавцем (субпідрядником), залученим для виконання частини робіт (вручення відправлення) на території України. Відтак, Posta Slovenije залишається відповідальною перед позивачем за виконання договору (ст. 838 ЦК України), АТ "Укрпошта" як субпідрядник відповідає за порушення виключно перед Posta Slovenije, а позивач не має права пред`явити вимогу безпосередньо до АТ "Укрпошта", оскільки договором або законом це не передбачено. Також вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні такого. Вважає, що в даному випадку договірні відносини з надання поштових послуг виникли між позивачем та Posta Slovenije d.o.o., що підтверджується фіскальними чеками від 19.8.2024 на суму 163,38 EUR. Оплата послуг здійснена позивачем безпосередньо на користь Posta Slovenije d.o.o., як видно з квитанцій терміналу. Право на рекламацію позивач має виключно до Posta Slovenije згідно зі статтею 19 Всесвітньої поштової конвенції та умовами, зазначеними в інформаційній квитанції словенської пошти. Тому просить в задоволенні позову відмовити. 13.06.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якого остання не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що між позивачем та відповідачем немає договірних правовідносин, а тому немає правових підстав для звернення до нього із таким позовом. Звертає увагу суду на положення статті 2 Угоди про співробітництво в галузі поштового та електричного зв`язку між Державним комітетом зв`язку та інформатизації України і Міністерством транспорту та зв`язку Республіки Словенія, між Україною та Республікою Словенія здійснюється прямий міжнародний поштовий обмін згідно з положеннями Всесвітнього поштового Союзу. Посилається на частину 1 статті 26 Всесвітньої поштової конвенції за умови дотримання права подання позову до призначеного оператора, який несе відповідальність, зобов`язання виплати відшкодування повернення тарифів і зборів покладається або на призначеного оператора країни подання, або на призначеного оператора країни призначення. Відповідно до п.1.9 ст.1 даної конвенції призначений оператор: будь-яка державна чи недержавна організація, офіційно призначена країною-членом для здійснення поштових послуг і виконання пов`язаних із цим обов`язків, що випливають з Актів Союзу, на її території. Таким призначеним оператором в Україні є АТ «УКРПОШТА», тому вважає, що АТ «УКРПОШТА» є належним відповідачем у даній справі. Вказує, що відповідач не довів, що ним надано послуги належно та у повному обсязі, вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують бездіяльність зі сторони відповідача, тому вважає, що саме АТ «УКРПОШТА» повинна відшкодувати витрати за неналежне надання послуг, оскільки саме діяння відповідача спричинило настання негативних фінансових наслідків для позивача у розмірі витрат на пересилання таких міжнародних відправлень. 18.06.2025 представником відповідача подано заперечення,в яких останній наголошує на тому, що позиція представника позивача базується на невірному тлумаченні положень Всесвітньої поштової конвенції. Укладаючи Всесвітню поштову конвенцію, повноважні представники Урядів країн членів Союзу, які підписалися нижче, з урахуванням статті 22.3 Статуту Всесвітнього поштового союзу, укладеного в м. Відень 10 липня 1964 р., за взаємною згодою та за умови дотримання викладеного у статті 25.4 згаданого Статуту, виробили в цій Конвенції правила, що застосовуються до міжнародної поштової служби. (Преамбула Всесвітньої поштової конвенції). Таким чином, представники операторів країн Всесвітнього поштового союзу оформили цю конвенцію для врегулювання взаємодії та взаєморозрахунків під час надання послуг поштового зв`язку. Загальновідомим є факт, що для відправки поштової кореспонденції, в тому числі у міжнародному обігу, відправник вносить оплату на користь поштового оператора країни подання. Така оплата здійснюється або грошовими коштами, або поштовими марками, які є спеціальним видом оплати поштових послуг. За доставку кореспонденції в іншу країну здійснюються взаєморозрахунки по поштових потоках операторів країни подання і країни призначення. Виходячи з дослівного тексту частини 1 статті 26 Всесвітньої поштової конвенції, на котру хибно покликається представник позивача: «Стаття 26 Виплата відшкодування 1. За умови дотримання права подання позову до призначеного оператора, який несе відповідальність, зобов`язання виплати відшкодування повернення тарифів і зборів покладається або на призначеного оператора країни подання, або на призначеного оператора країни призначення.» буквальне тлумачення цієї норми стосується не права на позов, а питань, на якого з операторів (подання чи призначення) буде покладено зобов`язання провести виплату відшкодування за результатами розгляду належно поданого позову. Вказана стаття не визначає альтернативної підсудності - права подання позову на вибір відправника до будь-якого з операторів. Відповідне тлумачення позивача є хибним. Істотним є те, що всесвітня поштова конвенція врегульовує питання відшкодувань повної чи часткової втрати відправлення. Разом з тим, як вбачається з позову і визнається сторонами, поштове відправлення було повернене і вручене відправнику. Таким чином має місце не втрата відправлення, а виключно повернення відправнику коштів за ненадані поштові послуги. Таке повернення може бути здійснено виключно тим, в кого з [PERSON] виникли договірні стосунки: в кого позивач замовила пересилання поштового відправлення та здійснила оплату. Звертає увагу на те, що АТ «Укрпошта» не мало договірних відносин з позивачем, а було залучене Поштою Словенії як субвиконавець в силу актів всесвітнього поштового союзу. Вказує, що відповідно до ст.15 Закону України «Про поштовий зв`язок»: «Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.». Доказом укладення договору є квитанція про оплату замовлених послуг. Долученими доказами підтверджується укладення договору між [PERSON] та Поштою Словенії. Вважає, що з огляду на відсутність договірних відносин АТ «Укрпошта» не може нести відповідальність за ненадані послуги та є неналежним відповідачем. Виходячи з усталеної позиції Верховного Суду що подання позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З огляду на частину першу статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами. Судом встановлено, що 18 квітня 2024 року позивач надіслала три поштові відправлення із території міста Любляна, Республіки Словенія на територію України, яким було присвоєно ідентифікаційні номери: CA168339700SI, CA168339727SI, CA168339713SI. За пересилання було сплачено платіж у розмірі 127,99 Євро, що підтверджується долученою позивачкою копією фіскального чеку. У позовній заяві позивач стверджує, що в середині травня 2024 року нею було отримано sms-повідомлення, у якому йшлось про необхідність надання відомостей на електронну пошту customs@ukrposhta.ua, необхідних для митного оформлення при затриманні митницею міжнародних поштових відправлень, а саме: інформацію про вміст посилки та собівартість товару. Позивач надіслала запитувану інформацію на зазначену у попередньому абзаці електронну пошту, із якої жодного зворотного зв`язку так і не отримала (зазначене підтверджується електронним листуванням між позивачем та відповідачем із використанням додатку "GMAIL"). Надалі позивач ще неодноразово зверталась до АТ «Укрпошта», аби отримати інформацію про поточний статус вказаних поштових відправлень, однак лише на початку липня 2024 року оператор поштового зв`язку повідомив, що відправлення CA168339713SI, CA168339700SI мають статус «Знаходиться в митниці: Потребує оформлення митної декларації», а відправлення CA168339727SI - «Надходження міжнародного відправлення в установу обміну країни призначення». Натомість після чотирьох місяців очікувань, 19 серпня 2024 року, вищезазначені відправлення було повернуто Відправникові назад у місто Любляна, а також стягнуто на користь АТ "Укрпошта" суму у розмірі 163, 38 Євро в якості плати за зворотнє повернення відправлень (вказане позивач підтверджує відповідною копією фіскального чека). Тому оплачені кошти за оплату ненаданих їй послуг просить стягнути з відповідача на її користь в судовому порядку. Відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, Законом України «Про поштовий зв`язок», Всесвітньою поштовою конвенцією, Статутом Всесвітнього поштового союзу, Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року, та внутрішніми нормативними актами, складеними та прийнятими відповідно до чинного законодавства. Відповідно до статті 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» послуги поштового зв`язку - діяльність оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, у тому числі шляхом надання кур`єрських послуг, визначених цим Законом, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, спрямована на задоволення потреб користувачів. Згідно із статтею 3 Закону України «Про поштовий зв`язок» основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, зокрема, є забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості. Послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України (абзац 3 статті 15 Закону України «Про поштовий зв`язок»). Відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (з наступними змінами і доповненнями), міжнародне поштове відправлення з оголошеною цінністю - поштове відправлення, що приймається для пересилання за межі України, доставляється в Україну або переміщується через територію України транзитом операторами поштового зв`язку, яке приймається для пересилання з оцінкою вартості вкладення, визначеною відправником. Статтею 31 Закону України «Про поштовий зв`язок» та пунктом 114 Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що оператор поштового зв`язку за невиконання чи неналежне виконання послуг поштового зв`язку несе відповідальність перед користувачами послуг поштового зв`язку згідно із законом. Відповідно до ч.1 ст.26 Всесвітньої поштової конвенції за умови дотримання права подання позову до призначеного оператора, який несе відповідальність, зобов`язання виплати відшкодування повернення тарифів і зборів покладається або на призначеного оператора країни подання, або на призначеного оператора країни призначення. Згідно з ст.1 Закону України «Про поштовий зв`язок» призначений оператор поштового зв`язку - оператор поштового зв`язку, якого відповідно до законодавства призначено для виконання зобов`язань, що випливають з актів Всесвітнього поштового союзу, та надання у встановленому порядку універсальних послуг поштового зв`язку на всій території України і якому надано виключні права на провадження певних видів діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку. Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №22.05.2023 №430 - тимчасово, на період дії воєнного стану та протягом 2 років з дня його припинення або скасування, визначено акціонерне товариство «Укрпошта» призначеним оператором послуг поштового зв`язку. Наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №22.05.2023 №430 - тимчасово, на період дії воєнного стану та протягом 2 років з дня його припинення або скасування, визначено акціонерне товариство «Укрпошта» призначеним оператором послуг поштового зв`язку. Отже, суд приходить до висновку про те, що саме відповідачем допущено неналежне надання позивачу послуг поштового зв`язку, що спричинила негативні фінансові наслідки для позивачки у розмірі витрат на пересилання міжнародних поштових відправлень, і саме відповідач повинен відшкодувати позивачу такі витрати. Посилання представника відповідача на те, що АТ «Укрпошта» є неналежним відповідачем у даній справі, що є підставою для відмови у задоволенні даного позову, суд з врахуванням наданих сторонами доказів, не приймає до уваги та ухвалює рішення про задоволення позову. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Щодо численних доводів представника відповідача, викладених у відзиві та інших заявах по суті справи, суд також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року) Задовольняючи позовні вимоги, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved