Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 7,0775 га з кадастровим номером: 6322283500:04:000:0106, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Руновщинського старостинського округу № 8 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області, укладений 08.12.2020 та визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] 08.12.2020 було укладено письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 7,0775 га з кадастровим номером: 6322283500:04:000:0106, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Руновщинського старостинського округу № 8 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області (на той час Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області). Суттєвими умовами даного договору була повна оплата за земельну ділянку в розмірі 300 \~000 ( триста тисяч гривень 00 копійок) та наступне нотаріальне посвідчення договору протягом 2-х місяців після зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. На підтвердження отримання коштів відповідачем було написано розписку та передано позивачу державний акт на право власності на земельну ділянку та договорів оренди землі за № 011069400108 від 17.05.2010 року та виданий 26.05.2010 року ЗВРХРДПЦДЗК, тобто фактично відбулася передача майна. Однак, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідачем у домовлені строки не було здійснено нотаріальної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки, на телефонні дзвінки він не відповідає. Тому з метою захисту своїх майнових прав та інтересів, позивач просить суд його позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Відзив на позовну заяву відповідно до норм\~ст. 178 ЦПК України\~не наддав. На офіційному веб-сайті Зачепилівського районного суду Харківської області розміщено оголошення про виклик\~відповідача [PERSON] в судове засідання на 09.45 год., 25.06.2025 у справі за позовом [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на земельну ділянку. З опублікуванням оголошення про виклик відповідача вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що останній не подав відзив, представник позивача [PERSON] у своїй заяві не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст.\~280,281 ЦПК України\~підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Згідно ч. 1\~ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 08.12.2020 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено письмовий договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 7,0775 га з кадастровим номером: 6322283500:04:000:0106, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Руновщинського старостинського округу № 8 Зачепилівської селищної ради Берестинського району Харківської області (на той час Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області). На виконання умов вищевказаного договору покупець передав продавцю грошові кошти у розмірі 300\~000 грн., що підтверджується розпискою від 08.12.2020, власноручно написаною [PERSON] . Відповідно до вказаної розписки [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 300 000 грн. в якості оплати за продаж належної йому земельної ділянки площею 7,0775 га з кадастровим номером: 6322283500:04:000:0106. Крім того, [PERSON] передав [PERSON] правовстановлюючі документи на землю, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯН № 251109, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069400108 від 17.05.2010 року та виданий 26.05.2010 року ЗВРХРДПЦДЗК. В свою чергу [PERSON] 08.12.2020 написав розписку про отримання вищевказаних документів. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯН № 251109, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069400108 земельна ділянка площею 7,0775 га з кадастровим номером: 6322283500:04:000:0106, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму. Згідно з\~ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з\~ст. 655 ЦК України, істотними умовами договору купівлі-продажу є найменування майна, що продається, та його ціна. Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме: позивач сплатив кошти за об`єкт нерухомості\~земельну ділянку, а продавець передала позивачу документи, що підтверджують право власності на вказане майно. У відповідності з ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до статті 1 протоколу 1\~Європейської Конвенції з прав людини\~кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 06 вересня 2017 року в цивільній справі № 6-1288цс17, однією з умов застосування ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року в справі № 142/119/20 зазначив, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина друга статті 220 ЦК України). З урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання договору дійсним на підставі ч.2 ст.\~220\~ЦК\~України є способом захисту цивільних прав та інтересів учасників приватних відносин. Рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору «зцілює» тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. При цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається в силу прямої вказівки в частині другій статті 220 ЦК України. Судом встановлено, що сторони договору, починаючи з моменту передачі та прийняття вказаного майна, мали бажання переоформити вказане майно у нотаріуса після зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, через ухилення відповідача від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на майно, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання договору дійсним, визнання права власності, що є похідним одне від одного та поєднано спільною метою. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулося передання майна та його оплата, тобто їхні дії абсолютно кореспондуються з виконанням умов договору та наявним на той момент бажанням сторін досягти вказаної мети, майно було правомірно придбано позивачем, беручи до уваги, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання свого зобов`язання за цим договором, а також враховуючи те, що позивач має непорушне право на законне володіння своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved