Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , за участі заінтересованої особи [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявниця [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , та вона є власницею зазначеного майна. Разом з нею в будинку проживає її дочка [PERSON] та [PERSON] , які систематично вчиняють відносно неї домашнє насильство, що полягає в образах, фізичному насильстві. Поведінка [PERSON] по відношенню до заявниці є нестерпною та неприпустимою, вона зловживає алкольними напоями, влаштовує сварки, кричить, ображає, принижує, погрожує, виганяє з будинку, висловлюється в сторону заявниці нецензурною лайкою, порушує спокій та порядок проживання в будинку. За вказаних обставин заявниця просила суд видати обмежувальний припис терміном 6 (шість) місяців, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] та покласти на неї наступні обов?язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , РНОКПП, [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв?язку, особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 24.06.2025 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити. Вказала, що її дочка [PERSON] постійно її ображає, погрожує фізичною розправою, психологічно подавляє, виганяє з дому та лається. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні присила суд заяву задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви у повному обсязі. Вказала, що з матір`ю у неї складні відносини, вони постійно конфліктують, однак, обмеження перебувати за місцем проживання буде порушувати її право на житло, оскільки іншого житла вона не має. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.5). Відносно [PERSON] 27.08.2024 року було видано терміновий заборонний припис (а.с.6). Відповідно до Постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2024 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.7-8). Таким чином, необхідність видачі обмежувального припису [PERSON] обґрунтовувала тим, що її дочка [PERSON] неодноразово вчиняла щодо неї психологічне та фізичне насильство. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на ньогообов`язків:1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкоду у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання(перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За результатами дослідження фактичних обставин справи та наданих доказів, суд приходить до висновку, що перед судом доведено відповідні ризики, які обумовлюють безальтернативну необхідність застосування судом до [PERSON] запропонованих заявником спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Застосування таких заходів в повній мірі відповідає інтересам заявниці, яка не бажає бачитись та спілкуватись з [PERSON] , оскільки вона боїться повторення неправомірних дій зі сторони дочки. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved