Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси , шляхом формування в системі « Електронний суд» 25.10.2024 року, звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 40\~000 грн., а згідно заяви про зменшення позовних вимог від 09.12.2024 року , розмір вимог було змінено на 20\~000 гривень Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно усної угоди купівлі-продажу кошеня породи «Мейн-кун» позивач, придбав за 60\~000 гривень у відповідача кошеня , разом з ветеринарним паспортом , але у звязку із тим, що кошеня не відповідало стандартам , яки вписуються для відповідної породи, угода, за взаємною згодою було розірвано, кошеня повернуто відповідачу , але грошові кошти були повернуті лише у розмірі 40\~000 грн., з зазначенням що 20\~000 грн.. є завдатком, які не підлягають поверненню з чим позивач не згоден та наполягає, що перший платіж у розмірі 20\~000 гривень є авансом який підлягає повному поверненню а утримання вказаних грошей здійснюється відповідачем без достатньої правової підстави, що є підставою для стягнення вказаної суми на підставі вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами відповідач наполягає, що перший платіж у розмірі 20\~000 гривень є завдатком, про що свідчить наявна переписка у інтернет-мессенджері «Viber» між сторонами. Крім того, у звязку із зверненням позивача зі скаргами до фелінологічного клубу , членом якого є [PERSON] , що поставило під сумнів ї репутацію самої відповідачки і розплідника «Пальміраку» , який утримується [PERSON] та привело до душевних хвилювань, безсоння та дратівливого стану [PERSON] остання звернулась 03.02.2025 із зустрічними вимогами до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 150\~000 грн. Як встановлено судом , та не заперечується сторонами, у червні 2024 року між [PERSON] як покупцем та [PERSON] як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу кошеня на ім`я «Нео» породи «Мейн-кун» з розплідника [PERSON] , який утримується [PERSON] . Умови договору були визначені у листуванні через «Viber messenger», за змісту якого вбачається, що 20.06.2024 року покупцем було запитано умови придбання та порядок резервування , та у той ж день отримано відповідь з зазначенням вартості 1500 $ та завдатком о 500$, з перерахуванням грошей на банківську картку у гривневому еквіваленті по курсу, необхідністю сплати завдатку зразу а остаточного розрахунку протягом 2,5 місяців. Після перерахування покупцем 60\~000 гривень 25.09.2024 року через доставку кур`єром оговорене кошеня було передано покупцю разом із ветеринарним паспортом. Однак , на думку покупця кошеня а ні за своїми зовнішніми властивостями а ні за манерою поведінки не відповідала вимогам , що висовуються до котів вказаної породи , внаслідок чого покупець заявив продавцю про розірвання договору та повернення кота та грошей ,і після перемовин 14.10.2024 року кошеня було повернуто продавцю, а покупцю були повернуті спочатку 20\~000 грн. із зазначенням повернення інших грошей після продажу кошеня іншим покупцям а у подальшому було повернуто ще 20\~000 грн. із зазначенням що останні 20\~000 грн., повернуто не будуть так як це завдаток, яки не підлягає поверненню. [PERSON] 25.10.2024 року звернувся із скаргою до президента Фелінологічної Спилки України та Голові Громадської організації Одеський фелінологічний племінний клуб «ЛУКОМОР`Я» на зареєстрований в системі FIFE України у Громадський організації Одеський фелінологічний племінний клуб розплідник з розведення тварин під назвою «Palmiracoon» , який очолює [PERSON] , із зазначенням факту продажу кошеня який не відповідає вимогам до котів породи мейн-кун а ні зовнішні а ні за манерою поведінки. Згідно повідомлення про результати розгляду скарги від 22.11.2024 заявника було повідомлено, що відсутні відомості не відповідності кошеня, яке було придбано у [PERSON] племінної якості а визначена у скарзі поведінка кошеня відповідає поведінки яке притаманно його виду. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу, визначенню авансового платежу та завдатку та стягнення безпідставно отриманих коштів врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Відповідно до частини першої\~статті 16 \~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч.1 ст. 509 ЦК України). Частиною третьою вказаної статті визначено, що зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності ( ст. 546 ЦК України). Згідно зі\~статтею 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами\~статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм\~ЦК України\~завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Положеннями ст. 626,627 та 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, при цьому сторони є вільними в укладенні договору та визначні умов договору а укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір можу бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом ( ч.1 ст. 639 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Згідно з вимогами частини першої\~статті 640 ЦК України\~договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору ( ч.2 ст. 651 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені ч.1 ст. 1212 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. . Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Як зазначено Верховним Судом у п. постанови від 10 квітня 2024 року у справі № 466/2132/21 цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. У даному випадку суд проаналізувавши надані сторонами докази та пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи, вважає доведеним що позивач, як покупець, який вже раніше придбав собі кошеня породи Мейн-кун ( зазначено у скарзі ) та приймаючи до увагу що він самостійно здійснював пошук оголошень, був обізнаний про звичайні умови такого придбання необхідності бронювання обраного кошеня. Зі змісту наявної переписки між продавцем та покупцем щодо умов договору , можливо встановити що сторонами до укладення договору оговорювались необхідність оплати завдатку у розмірі , еквівалентному 500 $, та питання завдатку зазначено саме у письмову вигляді ( обміном письмових повідомлень ) , що відповідає формі , необхідної за для визначення форми виконання зобов`язання. Наявність письмової форми визначення сторонами застосування виконання зобов`язання, реальність зобов`язань яки виникли між сторонами щодо договору купівлі-продажу кошеня із визначенням істотних умов договору породи, полу, окрасу, категорії та ціни , та факт подальшого виконання зобов`язання сторонами здійснення оплати та передачу кошеня, свідчить що 20\~000 гривень як еквівалент 500$ було сплачено покупцем саме у вигляді забезпечення виконання існуючого зобов`язання - завдатку а не авансу. Що стосується встановлення підстав для розірвання договору купівлі-продажу , то суд вважає що з боку позивача ( покупця за договором ) не було надано а ні під час безпосереднього розірвання договору , а ні під час звернення зі скаргою до Одеський фелінологічний племінного клубу а ні під час розгляду цивільної справи жодного доказу на підтвердження того що придбане їм у [PERSON] кошеня породи мейн-кун не відповідає вимогам відповідної породи, тобто з боку [PERSON] були порушені істотні умови договору. Водночас відсутність доказів наявності порушень умов договору з боку продавця дозволяє суду прийти до висновку що розірвання договору сталось внаслідок дій покупця, що є підставою для визначення права продавця не повертати грошові кошти які були передані у якості завдатку, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] 20\~000 гривень як грошей яки без достатньої правової підстави утримуються продавцем після розірвання договору , не підлягають задоволенню. Заявлені [PERSON] вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди, на думку суду, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні а тому не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). У даному випадку стороною позивача по зустрічному позову не надано доказів що саме діями [PERSON] була заподіяна морально шкода [PERSON] доказів погіршення стану здоров`я, звернення до лікарів та/або встановлення причинного звязку між погіршенням здоров`я та діями [PERSON] до суду не надано. Сам факт звернення [PERSON] зі скаргою до установи яка має повноваження для перевірки обставин пов`язаних з продажем кошеня з розплідника, враховуючи що [PERSON] є членом громадської організації до якої звернувся [PERSON] , само по собі не можу визначатись як приниження особи або приниженням чести та гідності. Навпаки , згідно наявного повідомлення за результатами розгляду скарги, не було встановлено жодних порушень з боку [PERSON] а повідомлення про проведення бесіди з заводчиком з на гаданням необхідності передачі водночас з ветеринарним паспортом і документів що визначають породу, свідчить про дбайливе ставлення керівництва організації до своїх членів. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed