Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач через свого представника адвоката Замніус А.Ю. звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою, про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування зазначив, що 01.09.2021 року між [PERSON] та Дочірним підприємством «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області після зміни найменування Комунальним підприємством «Лозоваводосервіс» Лозівської міської ради Харківської області укладено Договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 17.09.2021 року між сторонами підписано протокол розбіжностей до Договору, з яких вбачається, що Договір буде вважатися укладеним з редакцією Споживача пунктів 20,36-8,65,66,67-8 цього Договору. 18.06.2024 [PERSON] від відповідача надійшов лист, в якому останній повідомив, що Наказом Міністерства розвитку громад на території України 09.11.2021 року №286 внесено зміни до Порядку визначення плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення. Разом з листом відповідач направив для підписання позивачем Додаткову угоду №1 про внесення з 01.07.2024 року змін до Договору №161. З даної Додаткової угоди №1 вбачається, що відповідачем змінено сторону договору з фізичної особи- [PERSON] на фізичну особу-підприємця [PERSON] , та підписантом цієї угоди є фізична особа-підприємець [PERSON] . Однак позивач листом повідомив відповідача, що фізична особа-підприємець [PERSON] не є стороною Договору, а тому у ФОП [PERSON] немає прав розглядати запропоновані до вказаного Договору Додаткову угоду. На вищевказаний лист, відповідач у своєму листі від 08.07.2024 року зазначив, що у зв`язку з тим, що 03.08.2022 року [PERSON] зареєстрував своє право на підприємницьку діяльність, враховуючи умови Договору та зміни в законодавстві повідомив його про розторгнення Договору №161 від 01.09.2021. А також запропонував позивачу вжити заходи і бути присутнім 02.09.2024 року у нежитловому приміщенні, з метою припинення надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 02.09.2024 року представниками відповідача, за участю представників ОСББ було проведено обстеження технічного стану водопровідних (каналізаційних) мереж нежитлового прибудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] , та у зв`язку з розірванням договору №161 від 01.09.2021 у односторонньому порядку між КП «Лозоваводосервіс» та фізичною особою [PERSON] припинено послугу з централізованого водопостачання, про що було складено Акт перевірки технічного стану водопровідних (каналізаційних) мереж. 20.12.2024 року позивач звернувся до відповідача з листом, в якому запропонував укласти з ним Типовий договір від 01.12.2024 на умовах, визначених типовою формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України за №85 від 02.02.2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690». Однак, відповідач, посилаючись на Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визнання розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.217 року №316, та у зв`язку з тим, що фізична особа [PERSON] з 03.08.2022 року є фізичною особоюпідприємцем, відмовив фізичній особі [PERSON] в укладанні Договору. Вважає дії відповідача щодо відключення нежитлове приміщення власником якого є фізична особа [PERSON] та у відмові в укладанні Договору по надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , безпідставними та необґрунтованими. Зазначив, що фізична особа [PERSON] , який є власником вказаного нежитлового приміщення, як споживач не мав заборгованості щодо оплати за водовідведення та водопостачання. Нежитлове приміщення належить на праві приватної власності фізичній особі [PERSON] , а не фізичній особі-підприємець. Крім того ФОП [PERSON] підприємницьку діяльність за адресою нежитлового прибудованого приміщення не здійснює як і не виробляє товари, так і не надає послуги. На підставі викладеного представник позивача просить визнати неправомірними дії Комунального підприємства «Лозоваводосервіс» Лозівської міської ради Харківської області щодо припинення водопостачання у нежитловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , власником якого є фізична особа [PERSON] з 02.09.2024 року; зобов`язати Комунальне підприємство «Лозоваводосервіс» Лозівської міської ради Харківської області укласти з фізичною особою [PERSON] Договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , на умовах типового договору; стягнути з позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 червня 2025 року відповідачем надано пояснення на позовну заяву, в яких останній просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] про захист прав споживача відмовити в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що КП «Лозоваводосервіс» є суб`єктом господарювання та надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання», «Про водовідведення та очищення стічних вод», «Про житлово комунальні послуги» та «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та інших. Договірні відносини між виконавцем послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення та споживачем здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Закону України «Про житлово комунальні послуги». Так, між фізичною особою [PERSON] та Дочірним підприємством «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області був укладений договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.01.2021 року. Окремими пунктами договору було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходить до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних опадів (дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги. В свою чергу фізична особа [PERSON] повернув підприємству підписаний зі свого боку договір з протоколом розбіжностей. Протоколом було виключено з договору усі пункти, якими було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 09.11.2021 року №286 внесено зміни до «Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення» затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316 та до «Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення» затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 року №316. Зміни до законодавства передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод. Нарахування додаткової кількості стічних вод передбачено також Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м.Лозова, затверджених рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 27.08.2019 року №768. Крім того, для укладання іншого договору про надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за іншою адресою ФОП [PERSON] було надано копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Надана копія виписки підтверджує той факт, що [PERSON] з 03.08.2022 року зареєстрований як фізична особа підприємець з веденням відповідних видів економічної діяльності. Пунктом 14) пункту 35 договору передбачений обов`язок споживача інформувати виконавця послуг в письмовій формі протягом 10 календарних днів з дня настання змін в діяльності споживача, але позивачем цього не було зроблено. На виконання рішення ХLVIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області від 29.02.2024 року №1751 «Про вхід до складу засновників, зміну найменування та затвердження статуту КП «Лозоваводосервіс» Лозівської міської ради Харківської області в новій редакції здійснено зміну назви дочірного підприємства «Лозоваводосервіс» комунального підприємства «Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області на КП «Лозоваводосервіс». У зв`язку з чим, 28.05.2024 КП «Лозоваводосервіс» на підставі п.58 договору звернулося до ФОП [PERSON] з пропозицією внести зміни до договору шляхом підписання додаткової угоди №1 до договору №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.09.2021. Однак ФОП [PERSON] відмовився від підписання додаткової угоди мотивуючи тим, що ФОП [PERSON] немає ніякого відношення до договору, а договір укладено з фізичною особою [PERSON] . Оскільки договір містив велику кількість невідповідностей та враховуючи, що при укладанні договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення виконавці послуг та споживачі мають використовувати типову форму договору, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року №690, КП «Лозоваводосервіс» було прийнято рішення розірвати в односторонньому порядку договір, на підставі п.57,59 договору, якими передбачено здійснення технічного припинення надання послуг. Оскільки зі сторони [PERSON] до КП «Лозоваводосервіс» не надходило жодних заперечень щодо розірвання договору, він вважається розірваним в односторонньому порядку. У зв`язку з розірванням договору надання послуг з централізованого водопостачання за адресою розташування нежитлового приміщення: [ADDRESS] , було припинено 02.09.2024 року. 20.12.2024 року [PERSON] було надано до КП «Лозоваводосервіс» для укладання два примірника Типового договору з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Однак, [PERSON] було надано роз`яснення, що типовий договір може бути укладений лише з фізичною особою-підприємець [PERSON] . При цьому підприємство посилалось на те, що Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 року №316 поширюються на суб`єкти господарювання, що проводять господарську діяльність з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які проводять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які використовують воду (у тому числі питну) для виробництва товарів та надання послуг та скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у очисні споруди системи централізованого водовідведення виконавця. Щодо стягнення відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що стороною позивача не ненадано жодного обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем, як і жодного обґрунтування заявленого розміру відшкодування моральної шкоди, а тому відсутні підстави для задоволення цієї вимоги позивача. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то зазначив, що в порушення вимог ч.3 ст.137 ЦПК України, позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача-адвокат Замніус А.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що 01.09.2021 року між фізичною особою [PERSON] та відповідачем було укладено договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Укладався на строк до 01.09.2024 року. Але в подальшому відповідачем на адресу фізичної особи [PERSON] були направлені листи, якими водоканал повідомив фізичну особу-підприємця [PERSON] про те, що відбулися зміни в законодавстві у зв`язку з чим надіслали додаткову угоду на підписання з фізичною особою-підприємцем [PERSON] . На що фізична особа-підприємець [PERSON] відповів, що договір укладено з фізичною особою, тому він не має повноважень щодо укладення саме .як фізичною особою-підприємцем даної додаткової угоди. В подальшому відповідач звернувся до [PERSON] посилаючись на умови договору і вказав, що цей договір розірвано в односторонньому порядку і з 02.09.2024 року відключив нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] від водопостачання. Це і стало підставою для звернення з даним позовом. Позивач, як фізична особа неодноразово звертався з листами, в яких просив укласти з ним договір як з фізичною особою на підставі Типового договору, який зазначений в позовній заяві, але кожного разу отримував відмову з посиланням на те, що фізична особа [PERSON] зареєстрований як ФОП, а тому пропонували укласти з ним договір як фізична особа-підприємець. На сьогоднішній день водопостачання за вказаним приміщенням, яке належить саме фізичній особі [PERSON] не здійснюється, а тому просимо зобов`язати відповідача укласти договір на умовах зазначених в позовній заяві за рішенням суду. Також позивач вважає, що у зв`язку з припиненням водопостачання йому була нанесена моральна шкода яку він оцінює в 10000 грн. та просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати. Зазначив, що [PERSON] здійснює свою підприємницьку діяльність з 2016 року. На сьогоднішній день надає послуги з обслуговування багатоквартирних будинків. Підприємницьку діяльність за адресою [ADDRESS] , [PERSON] не здійснює, не надає будь-які послуги та не виробляє товари. Представник відповідача Погодіна І.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] є власником нежитлового прибудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Так, між Костюком та підприємством було укладено договір, в окремих пунктах якого було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять від атмосферних опадів. В свою чергу фізична особа [PERSON] повернув підприємству договір з протоколом розбіжностей. Протоколом було виключено з договору всі пункти, якими було передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод. Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 09.11.2021 року №286 внесено зміни до Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, якими передбачено нарахування додаткової кількості стічних вод. Крім того, [PERSON] було надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по іншій справі, де він з підприємством укладав договір, тому підприємству стало відомо, що з 03.08.2022 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з ведення відповідних видів економічної діяльності. Вказала, що підпунктом 14) пункту 35 договору передбачений обов`язок споживача протягом 10 календарних днів інформувати підприємство якщо змінилася діяльність споживача. Також в 2024 році дочірне підприємство реорганізувалось і стало комунальним підприємством. У зв`язку з тим, що в договорі була велика кількість невідповідностей, а також змінилася назва підприємства підприємство звернулося до [PERSON] з пропозицією укласти додаткову угоду, яка йому була направлена на його адресу для підписання. Внести зміни до Типового договору неможливо. 27.06.2024 року підприємством отримано листа від Управителя житлової нерухомістю ФОП [PERSON] , в якому останній відмовився від підписання додаткової угоди, мотивуючи тим, що він не має жодного відношення до договору, який укладений з фізичною особою [PERSON] . Вказала, що додатковою угодою вносилися зміни щодо зміни споживача з фізичної особи на фізична особа-підприємець. Про розірвання договору [PERSON] було повідомлено листом від 08.07.2024. Оскільки зі сторони [PERSON] не надійшло жодних заперечень щодо розірвання договору, договір вважається розірваним в односторонньому порядку. У зв`язку з чим 02.09.2024 року представниками підприємства було здійснено виїзд, припинено водопостачання, та складено відповідний акт. Крім того, 20.12.2024 року [PERSON] було надано до КП «Лозоваводосервіс» лист з двома примірниками Типового договору з власником будівлі про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, тобто [PERSON] направив договір який був йому прийнятний для виплат. 10.01.2025 року підприємство направило [PERSON] листа, в якому надано роз`яснення щодо укладання запропонованого ним Типового договору, та вказав, що Типовий договір може бути укладений лише з фізичною особою-підприємцем [PERSON] відповідно до п.14.1.226 ст.14 Податкового кодексу України, в якому зазначено, що самозайнята особа-платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Щодо відшкодування моральної шкоди, то зазначила, що представник позивача не навів жодного обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди відповідачем. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то зазначив, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З приводу запропонованого позивачем у позові укладання між сторонами договору про надання послуг з централізованого воопостачання та централізованого водовідведення, то зазначила, що заперечують, оскільки в даному договорі не все зазначено як в договорі з індивідуальним споживачем, затвердженого Кабінетом Міністрів Україн, в якому зазначено предмет договору, ромір плати за послугу, де підприємство встановлює ціну, яка повинна нараховуватися як за послугу з централізованого водопостачання так і за послугу з централізованого водовідведення. Також зазначаєтся про стягнення коштів за стічні води, про що не зазначено у запропованому позивачем договорі. Суд розглядає справу в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Ознаками господарського спору є, зокрема:\~участь у спорі суб`єкта\~господарювання; наявність між сторонами\~господарських відносин, урегульованих\~ЦК України,\~ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і\~спору про право, що виникає\~з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Як встановлено судом спір у справі виник з правочинів, однією із стороною яких є фізична особа - [PERSON] , як громадянин, а не як ФОП. Доказів того, що спірні правочини порушують права позивача, як фізичної особи - підприємця, тобто суб`єкта господарювання, матеріали справи не містять. Позовні вимоги, спрямовані на захист порушеного права фізичної особи, що є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Отже даний спір підлягає розглядом судом цивільної юрисдикції. Суд, дослідивши надані докази, вислухавши доводи сторін, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01.09.2021 року між Дочірним підприємством "Лозоваводоканал" комунального підприємтсва "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та фізичною особою [PERSON] з урахуванням протоколу розбіжностей до Договору від 17.09.2021 року було укладено Договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого воопостачання та централізованого водовідвдення. Адреса надання послуг: [ADDRESS] . (а.с.20-25, 26-27) КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області є правонаступником Дочірного підприємства "Лозоваводосервіс" комунального підприєства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області. (а.с.84-87) Згідно договору купівлі-продажу нежитлового прибудованого приміщення від 16.12.2017 року, посвідченого привтаним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Степанчук Н.О., зареєстрованого в реєстрі за №3095, [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове прибудоване приміщення за адресою: [ADDRESS] . (а.с.41-42,43) Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юриичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованої 05.08.2022 року, [PERSON] є фізична особа-підприємець. (а.с.44) 18.06.2024 року КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області на аресу [PERSON] було направлено лист з пропозицією укласти додаткову угоду №1 до договору №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення від 01.09.2021 року. Зазначено, що підставою укладання додаткової угоди є зміна найменування підприємтсва з Дочірного підприємства "Лозоваводосервіс" комунального підприєства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на Комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області, а також внесення змін до Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до системи централізованого водовідведення від 09.11.2021 року №286 Наказом Міністертсва розвитку громад та територій України, які передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних оспадів(дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги. Споживачем у Додатковій угоді вказано ФОП [PERSON] (а.с.28-29) В листі від 27.06.2024 року адресованого КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради, [PERSON] вказав, що ФОП [PERSON] не є стороною договору №161 від 01.09.2021 року про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, тому ФОП [PERSON] не має підстав розглядати запропоновані до вказаного договоду Додаткову угоду. (а.с.32) 08.07.2024 року КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області на адресу [PERSON] направило листа з роз`ясненнями щодо укладання Додаткової угоди, в якому зазначив, що у зв`язку з ти, що з 03.08.2022 року [PERSON] зареєстрував своє право на піприємницьку діяльність,враховуючи умови договору та зміни в законодавстві, що передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних оспадів(дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги, КП "Лозоваводосервіс" запропонував внести зміни до окремих пунктів договору шляхом підписання Додаткової угоди №1 від 01.07.2024 року. Також було повідомлено про розторгнення договору №161 від 01.09.2021 року, та необхідність бути присутнім 02.09.2024 року о 09-00 год. за адресою: [ADDRESS] , нежитлове прибудоване приміщення з метою припинення надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення. (а.с.33) 06.08.2024 року [PERSON] звернувся до КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради з листом в якому зазначив, що Додаткову угоду до договору №161 від 01.09.2021 року повинен розглядати на підписувати саме фізична особа [PERSON] , оскільки власником будівлі за адресою: [ADDRESS] , є фізична особа [PERSON] і спірний договір було укладено саме з ним. При цьому зазначив, якщо буде надана йому як фізичній особі додаткова угода, то він її розгляне. (а.с.34). 02.09.2024 року у нежитловому прибудованому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , було припинено послугу централізованого водопостачання у зв`язку з розірванням договору №161 від 01.09.2021 року в одностронньому порядку між КП "Лозоваводосервіс" та ФО [PERSON] , про що було складено акт перевірки технічного стану водопровідних (каналізаційних) мереж від 02.09.2024 року (а.с.35) 03.09.2024 року на електронне звернення [PERSON] до КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради щодо припинення послуги з централізованого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , підприємство зазначило, оскільки зі сторони [PERSON] до КП "Лозоваводосервіс" не надходило заперечень щодо розірвання договору №161 від 01.09.2021 року, тому на підставі п.57 договору він вважається розірваним в односторонньому порядку. (а.с.36). 20.12.2024 рку [PERSON] на адресу КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради було направлено для укладання примірники типового договору з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення за адресою: [ADDRESS] . (а.с.37) В листі КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради від 10.01.2025 року адресоване [PERSON] вказав, щоТиповий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення за адресою: [ADDRESS] може бути укладений лише з фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с.38). Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до пунктів 1 та 2 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою та належну якість продукції та обслуговування. За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. КП «Лозоваводосервіс» є виконавцем послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як централізованого водопостачання так і централізованого водовідведення. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцем та споживачами комунальних послуг регулюються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та іншими діючими нормативно-правовими актами. За вимогами статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 року № 2189-VIII надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 7 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі статтею 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Відповідно до статтей 23,24 Закону, послуги з централізованого водопостачаннята та водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Як було встановено судом, між Дочірним підприємством "Лозоваводоканал" комунального підприємтсва "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області правонаступником якого є Комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради та фізичною особою [PERSON] , як власником майна ( нежитлового прибудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] ) з урахуванням протоколу розбіжностей до Договору від 17.09.2021 року було укладено Договір №161 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідвдення. 02.09.2024 року послугу з надання централізованого водопостачання до нежитлового прибудованого приміщення за адресою: [ADDRESS] було припинено у зв`язку з розірванням договору №161 від 01.09.2021 року в односторонньому порядку. Як пояснив представник відповідача підставами для розірвання вказаного договору є те, що позивачем не була підписана додаткова угода № 1 від 01.07.2024 року до вищевказаного договору №161 від 01.09.2021 року, умовами якої перебачалося внесення змін до певних пунктів договору, а саме: з урахуванням зміни назви виконавця послуг з Дочірного підприємства "Лозоваводоканал" комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на Комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради; зміни статусу сторони договору з фізичної особи [PERSON] на фізична особа-підприємець [PERSON] ; внесених Наказом Міністертсва розвитку громад та територій України 09.11.2021 року №286 змін до Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скидів стічних вод до систем централізованого водовідведення, які передбачають нарахування додаткової кількості стічних вод, що надходять до систем централізованого водовідведення внаслідок випадання атмосферних опадів та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги. Так, відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господаську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує і має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також визначеною власником (співвласниками) особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, регулюються Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.002.2022 року №85). Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-кмунального господарства України від 01.12.2017 року №316, який зареєстровано в Міністерства юстиції України 15.01.2018 року за № 56/31508 (зі змінами) затверджено Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення. Правила поширюються на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність з централізованого водовідведення (віведення та/або очищення стічни вод), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які використовують воду (у тому числі питну) для виробництва товарів та надання послуг та скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у очисні споруди системи централізованого водовідведення виконавця. В матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач як ФОП фактично здійснює підриємницьку діяльність за адресою розташування нежитлового прибудованого приміщення [ADDRESS] , не встановлено фактичного використання приміщення для комерційних або виробничих цілей, такі докази не надані стороною відповідача, тому відсутні правові підстави для застосування до позивача положень Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод в частині, що регуляє порядок нарахування додаткової кількості стічних вод для споживачів - суб`єктів господарювання. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що споживачем може бути як фізична, так і юридична особа, незалежно від правового статусу. Реєстрація особи як ФОП не змінює її права на отримання послуг як фізичної особи, якщо діяльність фактично не здійснюється в цьому приміщенні. Згідно з ст.42 Конституції України, кожен має право на підприємницьку діяльність не забоонену законом. Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Отже, наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19). Крім того,\~суд зазначає,\~що умови\~договору №161\~від 01.09.2021\~року,\~а саме\~п.66\~Договору передбачали\~ сплату\~додаткової кількості\~стічних вод. Однак, вказаний пункт договору виключено згідно протоколу розбіжностей від 17.09.2021 року до Договору №161 від 01.09.2021 року. З погодженими споживачем умовами виконавець послуг погодився і підписав договір. Жодних претензій щодо умов виконання договору підприємство [PERSON] як споживачу послуг не пред`являло і попозицій щодо внесення змін до договору№161 від 01.09.2021 не пропонувало. Чому саме з договору були виключені умови щодо сплати додаткової кількості стічних вод, представник відповідача пояснити не зміг. Згідно статтями 16,20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Позивач, як власник (користувач) нежитлового приміщення, має право на безперешкодне отримання житлово-комунальних послуг, у тому числі з централізованого водопостачання. Аналізуючи зазначене суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо припинення послуг з водопостачання у нежитловому приміщенні, власником якого є фізична особа [PERSON] є неправомірними та такими, що порушують право особи на безперервне користування комунальними послугами. Крім того, суд зауважує, що Закон не передбачає право виконавця послуги, яка надається з підстав, що виникли раніше, припинити надання послуги лише з причини не укладення додаткової угоди, і тим більше яка містить у собі невідповідності в частині покладення на споживача додаткової відповідальності, не передбаченої законом, що регулює правовідносини у даній сфері послуг. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначений статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 09.11.2017 року №2189-VIII . Відповідно до п.14. постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» (зі змінами), послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону №2189-VIII, виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище наринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року №690 (зі змінами від 02.02.2022 року №85) було затверджено Правила надання послуги з централізованоговодопостачання і централізованого водовідведення, а також Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом. Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною. Як вбачається з матеріалів справи та даний факт не заперечується стороною відповідача, 20.12.2024 року [PERSON] звернувся до відповідача з листом, в якому запропонував укласти з ним, як виконавцем послуг, Типовий договір від 01.12.2024 року, як з власником ( користувачем) будівлі (приміщення будівлі) про надання послуг з централізованого воопостачання і водовідвення. Однак відповідач посилаючись на Правила приймання стічних вод до систем центраілозваного водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем ценралізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 року №316, та у зв`язку з тим, що фізична особа [PERSON] 03.08.2022 року є фізичною особою-підприємцем, відмовив позивачу в укладанні договору. Як встановлено судом нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] [PERSON] є фізичною особою-підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність з 31.03.2016 року. Як зазначалось вище наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах. Частиною першою статті 649 Цивільного кодексу України передбачено, що розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Вимогу позивача про зобов`язання укласти договір у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним пунктом 1 частини 2 ст. 16 ЦКУ та відповідає способам захисту, встановленим ст. 20 ГКУ. Вказане узгоджується з правовою позицією ОП ВС від 18.09.2020, з огляду на що, суд відхилив твердження відповідача про неправильно обраний позивачем спосіб захисту. Дослідивши запропонований позивачем як споживачем послуг з централізовнаного водопостачання та водовідведення договір, суд приходить до висновку, що він фактично відповідає типовому договору, форма та зміст (умови) якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85 про Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Однак, суд не може погодитися з запропонованою позивачем редакцією Договору, оскільки в судовому засіданні сторони не дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору (відповідачем не визнається зазначені тарифи на послугу з централізованого водопостачання та центраілзованого водовідведення), тому вимога позивача в частині зобов`язання КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області укласти Договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з центраілзованого водопостачання та централізованого водовідвелення у запропонованій позивачем редакції не підлягає задоволенню. Разом з тим, судом встановлено порушення права споживача на укладення з ним договору на надання послуг у відповідності до типового договору. Дане право споживача порушене безпосередньо виконавцем послуг - відповідачем, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зобов`язати КП "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області укласти з фізичною особою [PERSON] договір про надання послуг з центраілзованого водопостачання та централізованого водовідвелення, який відповідає типовому договору, форма та зміст (умови) якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 року № 85 (зі змінами) про Типовий договір з власником (користувачем) будівлі (приміщення у будівлі) про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з урахуванням тарифів затверджених органом місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Таким чином дане право споживача (на укладення договору безпосередньо з ним та виконавцем послуг на основі типового) підлягає визнанню, а його порушення підлягає усуненню шляхом покладення на відповідача обов`язку укласти з споживачем договір, що відповідає змісту ст.16 ЦК України, та Закону України «Про житлово- комунальні послуги».\~\~ З приводу позовних вимог позивача про відшкодування йому завданої неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23\~ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У свою чергу, Закон України\~«Про захист\~прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Тобто у сфері дії вказаного Закону перебувають у тому числі відносини між споживачами та надавачами будь-яких послуг. Статті 4\~та 22\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). 01 вересня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей 16 і 23\~ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23\~ЦК України і\~статей 4\~та 22 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 210/4735/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 275/1052/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц та від 30 вересня 2020 року у справі № 727/12721/17-ц. Під час розгляду даної справи, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність припинення водопостачання у приміщенні, власником якого є позивач, що завдало позивачу, як споживачу послуг, моральну шкоду. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. При вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 10000 гривень є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити до 3000 гривень, як такий, що відповідає характеру правопорушення, глибині душевних страждань. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне. Так, положеннями ст.\~59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п.1,2 ч.2 ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано: ксерокопію договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23.01.2025, укладеного між [PERSON] та адвокатом Замніус А.Ю., ксерокопію квитанції про сплату за надання юдичиних послуг згідно договору від 23.01.2025 у сумі 10000 грн, ксерокопію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому суд звертає увагу на те, що справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною, тому суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 363,36 грн. за вимогу про відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимоги, від сплати яких позивач звільнений у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав сподивачів».

Outcome: partial