Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 18.03.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 359. Спільне життя сторін не склалося, взаємні непорозуміння і різні погляди на життя призвели до припинення шлюбних відносин, на ґрунті сімейно-побутових проблем між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного. На даний час сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть, у зв`язку з чим позивач вважає неможливим збереження шлюбу з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач, який має достатній заробіток, у добровільному порядку не виконує належним чином свої обов`язки щодо матеріального забезпечення позивача та дитини, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 15\~000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання позивача у розмірі 5\~000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня пред`явлення позову до суду; судові витрати просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 11.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 21.04.2025 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, згідно з яким відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та стягнення з нього аліментів на утримання позивача та дитини. При цьому, відповідач не погоджується із розміром аліментів, які позивач просить стягнути, який є непомірним для нього, вважає за необхідне визначити їх розмір у частці від його доходу. Зазначає, що він є військовослужбовцем, з грудня 2024 року перебуває на лікуванні та реабілітації, у зв`язку із отриманим захворюванням хребта, крім того має ряд інших хронічних захворювань. Середній розмір його доходу становить 23\~590 гривень, із якого він не зможе забезпечувати щомісячну сплату аліментів у заявленому позивачем розмірі. Тому просить визначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від його доходу та на утримання позивача - у розмірі 1/6 частки. Інших заяв по суті справи сторонами не подавалося. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Суду пояснила, що з відповідачем припинені шлюбні відносини з 11.02.2025 року, сімейне життя не склалося, з його боку мало місце насилля і знущання. Коли проживали разом, відповідач їй надавав грошові кошти у розмірі 20\~000 гривень, у грудні, коли повернувся з бойових позицій, перестав забезпечувати. Вона самостійно не може забезпечувати себе і дитину, її дохід становить 850 гривень, які вона отримує від Держави, у зв`язку із народженням дитини. Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову частково заперечувала в частині розміру аліментів, які мають бути стягнуті з відповідача, посилаючись на те, що розмір його доходу згідно із долученою до відзиву довідкою, який складається тільки із заробітної плати військовослужбовця, не здатен забезпечувати сплату аліментів у заявленому позивачем розмірі. Крім того, відповідач несе витрати на лікування і реабілітацію, пов`язані із отриманим захворюванням під час бойових завдань. Інших осіб на утриманні відповідач не має. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.03.2023 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 359, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.03.2023 року (а.с.12). Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим. В ході розгляду справи встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя являється втрата взаєморозуміння та спільних інтересів, різні погляди на життя, спільне проживання сторін однією сім`єю є неможливим. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, що свідчить про втрату почуття любові та взаєморозуміння між сторонами, що призвело до фактичного розпаду сім`ї, подальше збереження їх шлюбу суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін у справі і не матиме як наслідок порушення особистих та майнових прав сторін, у зв`язку з цим, приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.08.2024 року, виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 616 (а.с. 15). Дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що не оспорюється відповідачем. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 84 СК України, право на утримання дружина, разом з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі аналізу наявних в матеріалах справи і досліджених судом доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини та її матері позивача у справі, що не оспорюється відповідачем. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з положень ч. 2 ст. 182 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно роз`яснень у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. Згідно з\~ч. 1 ст. 182 СК України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, є військовослужбовцем, має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Даних щодо наявності на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб не встановлено. При цьому, з наданих відповідачем медичних документів, які досліджені судом, встановлено, що відповідач у період з 14.02.2025 року по 07.03.2025 року проходив курс лікування, має рекомендації щодо повторного лікування у реабілітаційному відділенні з наступним вирішенням питання щодо оперативного лікування в плановому порядку, а також має обмеження щодо фізичних навантажень (а.с. 35-38). З дослідженої судом виписки АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку відповідача, долученої ним в ході розгляду справи, вбачається, що джерелом його доходу є заробітна плата військовослужбовця, розмір якої, починаючи з часу, з якого відповідач проходить лікування, не перевищує 23\~590 гривень, що не спростовано позивачем (а.с. 33-34). Даних щодо наявності у відповідача інших джерел доходу, а також будь-якого майна у власності, вартість якого можливо було б враховувати при визначенні розміру аліментів, позивачем не наведено і в ході розгляду справи не встановлено. Відповідно до положень статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач визначилася зі способом стягнення аліментів та просила стягувати їх з відповідача у твердій грошовій сумі. При вирішенні питання про їх розмір важливою є та сума, яка об`єктивно необхідна для повноцінного розвитку дитини. Проте, оцінивши обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням матеріального стану відповідача і стану його здоров`я, який вливає на його працездатність, суд вважає заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів необґрунтованим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд виходить з інтересів дитини та її потреб на достатній рівень життя та розвитку. Аліменти мають становити не менше ніж необхідно для повного покриття витрат на достойні умови життя, фізичний, інтелектуальний та емоційний розвиток дитини, харчування, навчання, лікування та відпочинок. За встановлених обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що достатнім для забезпечення потреб дитини буде розмір аліментів у сумі 6\~000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, який не суперечить вимогам ст. 182 СК України та інтересам дитини, та підлягає стягненню з відповідача. Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, суд приходить до наступного висновку. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Таким чином, позивач, яка є матір`ю малолітньої дитини, яка проживає з нею, має право на утримання від відповідача - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Розмір аліментів має забезпечувати достатній рівень утримання позивача. При вирішенні цього питання не може бути головною метою зрівняння її матеріального становища з платником аліментів і стягнення аліментів не повинно погіршувати становище платника порівняно із становищем одержувача аліментів. Аліменти мають призначатися для покриття основних потреб одержувача, бути достатніми й співрозмірними, мати справедливий розмір. При визначенні їх розміру суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я обох сторін. Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також з урахуванням потреб дружини, яка, здійснюючи догляд за малолітньою дитиною, не в змозі самостійно забезпечувати себе матеріально, враховуючи визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, часткове визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на її утримання підлягають стягненню аліменти у розмірі 4\~000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Такий розмір аліментів забезпечить баланс між потребами позивача та реальними можливостями відповідача щодо сплати аліментів на її утримання. На підставі ст.ст. 79, 191 СК України, суд присуджує стягнення аліментів з відповідача на користь позивача як на утримання дитини та і на її утримання з дня подачі позову з 07.04.2025 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, сплаченого нею за звернення до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 1\~211,20 гривень. Відповідно до абзацу другого ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем заявлено дві позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, від сплати судового збору за які позивач звільнена на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Розмір судового збору, згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за кожну вимогу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1 211,20 гривень. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2\~422,40 гривень.

Outcome: partial