Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

До Верховинського районного суду Івано-Франківської області на підставі ухвали судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.07.2023 року поступили матеріали позовної заяви голови політичної партії «Громада і закон» [PERSON] до [PERSON] , як кореспондента газети "Голос ІФ" про визнання недостовірною інформацію, розповсюджену 29.04.2021 року, та такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації як публічної особи, зобов`язання відповідача спростувати поширену відносно позивача інформацію у всіх інтернет-ресурсах, де вона подавалася, та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що він є головою політичної партії «Громада і закон» і згідно зі Законом України «Про запобігання і протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» його посада відноситься до посади національного публічного діяча. Зазначив, що декілька років тому по [ADDRESS] ним придбано приміщення незавершеного будівництва та прилегла до нього земельна ділянка, на що є відповідні дозвільні документи. В середині квітня 2021 року він разом із найманими працівниками почали проводити ремонтні оздоблювальні роботи по впорядкуванню самого приміщення та прилеглої до нього території. Було залито фундамент під паркан та проведено ще деякі будівельні роботи. Під час проведення будівельних робіт 29.04.2021 року до його працівників звернувся незнайомий їм чоловік, який представився кореспондентом газети «Голос ІФ» та наполегливо вимагав надати інтерв`ю з приводу ведення будівельних робіт. Почувши відмову, останній підходив до перехожих для того, щоб вони прокоментували дану подію та висловили своє обурення. При цьому жодних документів з приводу законного зайняття журналістською діяльністю дана особа не подала. Як вияснилось пізніше, цим чоловіком виявився кореспондент газети «Голос-ІФ» [PERSON] , який не провівши відповідної перевірки щодо законності будівельних робіт по [ADDRESS] , в тому числі не звернувшись безпосередньо до нього, тобто позивача, того самого дня в різних інтернет-виданнях розмістив відеоролики та публікації, які містять неправдиву інформацію щодо нього. Також він, тобто відповідач, звернувся до міського голови Марцінківа Р. із закликом демонтажу вищевказаної будови та притягнення до відповідальності позивача. Крім того, в своїх публікаціях відповідач із незрозумілих причин, почав нагадувати читачам «хто такий [PERSON] », при цьому знову подав неправдиву інформацію, що нібито він неодноразово потрапляв у гучні скандали, зокрема керував транспортним засобом у нетверезому стані, в зв`язку з чим відносно нього складено відповідний протокол в м.Івано-Франківську та притягнуто судом до відповідальності. Однак, зазначена відповідачем інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності. Всі будівельні роботи на вищевказаному об`єкті він, тобто позивач, проводить відповідно до норм чинного законодавства, справа про адміністративне правопорушення щодо нього закрита Івано-Франківським апеляційним судом за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення і відповідач не міг не знати даної інформації, так як вона є загальнодоступною. Враховуючи вищевказане, дії відповідача не можна залишити поза увагою і він, тобто позивач, розцінює їх, як приниження честі, гідності та ділової репутації його, тобто позивача, як публічної особи. Неправдива інформація, яку поширив відповідач, стала доступною для всіх, хто відвідує інтернет-сторінки таких соціальних мереж як «golos.if.ua», стаття під назвою «Скандальний екс-міліціонер [PERSON] у Івано-Франківську звів незаконну будову. Люди обурені і готові до протестів (відео+фото) Голос ІФ» та на «You Tube» за посиланням [INFO] , тому вважає, що поширена відповідачем недостовірна інформація повинна бути спростована ним шляхом подачі відповідних публікацій в усіх інтернет-ресурсах, де вона була поширена. Крім того, позивач зазначив, що все це призвело до втрати його ділової репутації як громадянина України та публічної політичної особи, як серед членів політичної партії «Громада і закон», так і серед його родичів, колег, товаришів, знайомих та друзів. Після публікацій йому телефонували різні люди та виясняли, чи правда те, що вони переглянули в мережі Інтернет, інші запитували, чому порушує закони. Як результат знизився його політичний рейтинг, а можливо і довіра серед населення України. Вважає, що внаслідок поширення відповідачем неправдивої інформації йому, тобто позивачу, завдано моральної шкоди, яка полягає в постійних переживаннях з приводу думки та ставлення до нього як громадянина та публічної особи, його політичного рейтингу як в Україні, так і за кордоном. Також ці переживання призвели до негативних змін у його сімейному житті та професійній роботі як викладача ряду вищих навчальних закладів України, а також змін звичного нормального ритму та способу життя. Він відчуває прояви негативних психологічних та психоемоційних змін. Ці наслідки призвели до нервозності, порушення сну, швидкої втомлювальності, пасивності, зниження настрою, пригніченості, дратівливості, відчуття тривоги з приводу свого майбутнього. А тому вважає, що сума в 1000000 гривень є достатньою для відшкодування завданих йому моральних та душевних страждань та є розумною, справедливою. Ухвалою суду від 09.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Така позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в її постанові від 07.08.2019 року в справі №757/43793/18-ц, провадження №14-311 цс19, відповідно до якої справи про захист ділової репутації слід розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком справ між юридичними особами й іншими суб`єктами підприємницької діяльності у зв`язку зі здійсненням ними господарської діяльності, які належать до юрисдикції господарського суду. Участь у таких справах позивачем або відповідачем фізичної особи, яка не є підприємцем, виключає юрисдикцію господарського суду. Ухвалою суду від 04.01.2024 року продовжено строк підготовчого провадження. Від відповідача [PERSON] до суду поступив відзив на позовну заяву (а.с.80-84 т.1), в якому він просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю. Вказав, що наведені в позові обставини щодо того, що він 29.04.2021 року звертався до робочих з приводу надання інтерв`ю щодо проведення будівельних робіт та перехожих, щоб ті прокоментували дані обставини та висловили своє обурення, не відповідають дійсності. Так, відповідно до редакційного завдання газети «Голос ІФ» 307 від 26.04.2021 року, яке складене за зверненням [PERSON] та інших мешканців будинків по [ADDRESS] , 29.04.2021 року ним, тобто відповідачем, спільно з головною редакторкою газети «Голос ІФ» [PERSON] здійснено вихід на місце будови по [ADDRESS] . У цей час у дворі будинку зібралися мешканці, які розповіли кореспондентам газети «Голос ІФ» про незаконну, на їхню думку, будову та інші порушення щодо факту зрізання дерев, порушення благоустрою та забруднення території будівельним сміттям, яку за їх словами проводив голова політичної партії «Громада і закон» [PERSON] та найняті ним робітники. Представниками газети представлено мешканцям свої посвідчення кореспондентів, що може підтвердити свідок [PERSON] . При цьому 29.04.2021 року ніяких робіт на будівельному майданчику біля будови позивача не проводилось, робітників не було, оскільки було релігійне свято «Чистий четвер перед Великоднем», а тому підходити до робітників, як про це зазначає позивач у позовній заяві, вони ніяк не могли. Твердження позивача, що нібито відповідач «почав підходити до перехожих, для того щоб останні прокоментували дану подію та висловили своє обурення» теж є неправдивими і наклепницькими. Люди, з якими спілкувався відповідач та головна редакторка газети «Голос ІФ» [PERSON] не були «перехожими», а мешканцями будинку [ADDRESS] , які зібралися на громадські слухання та зустріч із журналістами, висловлювали думки, які вважали за потрібне, у тому числі й обурливі. Також не відповідають дійсності твердження позивача про те, що відповідач не звертався до позивача з проханням прокоментувати ситуацію, але звернувся до міського голови Марцінківа Р. із закликом демонтажу вищевказаної будови та притягнення позивача до відповідальності. Він, тобто відповідач, неодноразово намагався зв`язатися за номерами телефонів [NUMBER] , [NUMBER] із [PERSON] , щоб останній або його представники прокоментували ситуацію, який кинув слухавку і в майбутньому на дзвінки не відповідав. Підтвердити, що відповідач телефонував позивачу може свідок [PERSON] та інші люди, які зібралися на громадські слухання, а також головна редакторка газети [PERSON] . При цьому у відеоролику та в статті на сайті газети «Голос ІФ» було озвучено та надруковано слова, які були оціночними судженнями мешканців будинку [ADDRESS] . Також зазначена відповідачем у позові інформація про те, що «В своїх публікаціях відповідач із незрозумілих причин, почав нагадувати читачам «хто такий [PERSON] », при цьому знову подав неправдиву інформацію, що ніби то я неодноразово потрапляв у гучні скандали, зокрема керував транспортним засобом в нетверезому стані і з даного приводу відносно мене складено відповідний протокол в м. Івано-Франківську та притягнуто судом, до відповідальності» є недостовірною та не відповідає дійсності. Як і попередньо, звинувачення пана [PERSON] є неправдивими і зведені та перекручені свідомо. У сюжеті на відео було сказано наступні слова: «Нагадаємо, що М.Ільницький уродженець Долинського району Івано-Франківської області, екс полковник міліції та голова партії «Громада і закон» не раз потрапляв у гучні скандали. Зокрема у 2017 році поліція затримала пана [PERSON] за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, у свою чергу екс-міліціонер звинуватив полісменів у незаконному затриманні та нанесенні тілесних ушкоджень». З наведеного вбачається, що [PERSON] вирвав слова із контексту свідомо перекручуючи їх зміст. Від представника позивача адвоката Камінського І. до суду поступила відповідь на відзив на позовну заяву (а.с.108-111 т.1), в якому він зазначає, що викладені відповідачем у відзиві на позов обгрунтування жодним чином не спростовують вимог позивача, а містять лише оціночні судження про перекручування позивачем змісту статті та сюжету. Однак сюжет та стаття уже опубліковані і громадськість з ними ознайомлена, що в результаті призвело до порушення немайнових прав на честь, гідність та ділову репутацію публічної особи та громадянина України в особі позивача. Також зазначив, що інформація, яка поширюється офіційним виданням повинна бути перевіреною. Ухвалою суду від 13.09.2024 року витребувано від Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:24:001:0100, площею 0,0212 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] та копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 2610100000:24:001:0073, площею 0,0027 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] . Від Головного управління Держгеокадастру в Івано - Франківській області 25.09.2024 року до суду поступили витребувані документи. Ухвалою суду від 28.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник адвокат Камінський І.П. у судовому засіданні просили позов задоволити з підстав зазначених у ньому, відповіді на відзив. Відповідач та його представник адвокат Винник Ю.Г. у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він є колишнім сусідом позивача, знайомий, як позивачем, так і з відповідачем, оскільки всі троє є колишніми працівниками МВС України. З 2005 року по даний час проживає по [ADDRESS] . Позивач по [ADDRESS] та [ADDRESS] купив дві земельні ділянки, внаслідок чого в нього утворилася суцільна одна земельна ділянка, на якій він побудував гараж, а над ним звів другий поверх. У 2021 році позивач у сторону (у двір) будинку [ADDRESS] почав заливати опалубку, перекрив під`їзд до цього будинку, забрав лавочку. Жителі цього будинку почали обурюватися, на яких підставах [PERSON] захоплює територію двору, тому викликати поліцію, пресу, зверталися також до Держгеокадастру та міської ради. Особисто він, тобто свідок, звертався з усною заявою по телефону до [PERSON] , як журналіста засобу масової інформації, назву якого не пам`ятає. Також телефонував і до інших засобів масової інформації, наприклад, « [PERSON] ». Однак, 29.04.2021 року прибув тільки [PERSON] , з яким була жінка-оператор приблизно через 40 хв. після дзвінка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона є головним редактором медійного ресурсу «Голос ІФ», до якого 29.04.2021 року в телефонному режимі звернулися мешканці будинку [ADDRESS] . Телефонний дзвінок від цих жителів прийняв [PERSON] . Вона, тобто свідок, підписала редакційне завдання від 26.04.2021 року. Чому саме редакційне завдання від 26.04.2021 року, а не від 29.04.2021 року, пояснює людським фактором, оскільки кожен може помилитися. Вона та [PERSON] 29.04.2021 року прибули до мешканців будинку [ADDRESS] , де вона знімала на камеру, а [PERSON] спілкувався з жителями вказаного будинку. Після зйомки змонтовано відео, яке розміщено на вебсайті «Голос ІФ», який використовує вебсайт та ютуб. [PERSON] може самостійно (одноособово) опублікувати та спростувати будь-яку інформацію від імені «Голос ІФ», оскільки він є одним із засновників громадської організації, яка є засновником медійного ресурсу «Голос ІФ». Свідок є головною редакторкою «Голос ІФ», [PERSON] журналіст-редактор. Штамп «Голос ІФ» зберігається у сейфі, до якого мають доступ, як свідок, так і [PERSON] , який її, тобто свідка, призначив головною редакторкою. Оглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які посилаються сторони, суд ухвалює таке судове рішення. Судом встановлено, що [PERSON] є головою правління Всеукраїнської громадської організації «Громада і закон» та з 2016 року обраний головою політичної партії «Громада і Закон» (довідка ВГО «Громада і Закон» від 18.07.2023 №22/14) (а.с.10 т.1). 29 квітня 2021 року в щоденній онлайн-газеті «Голос ІФ» за посиланням на сторінку в Інтернеті: https://www.golos.if.ua опубліковано статтю, а також на Ютуб каналі «Голос ІФ» за посиланням [INFO] розміщено відео-сюжет під назвою «Скандальний екс-міліціонер [PERSON] у Франківську звів незаконну будову. Люди обурені», автором яких є [INFO] , із таким змістом: «У чистий четвер в [ADDRESS] зібралися незадоволені мешканці. Напередодні скандально відомий екс-міліціонер [PERSON] зі слів мешканців незаконно захопив частину прибудинкової території, без будь-якого дозволу залив фундамент для зведення паркану та брами. Мешканець будинку [PERSON] розповів, що 2009 році [PERSON] отримав у приватну власність земельну ділянку 0,0212 га. для зведення та обслуговування гаражу. [PERSON] добудував гараж, а в 2021 році захопив прибудинкову територію під обслуговування будинку [ADDRESS] де без буть-яких дозволів залив фундамент під паркан та браму. Люди зверталися до різних державних інстанцій однак поки реальної допомоги не отримали. Збурені такою зухвалістю та самоуправством пана [PERSON] люди готові відстоювати свої права та будуть домагатися знесення незаконної будови та приведення прибудинкової території до попереднього стану. Люди надіються на підтримку та рішучість міського голови [PERSON] у демонтажі незаконної будови та притягненню винної особи до відповідальності згідно Закону. Нагадаємо, що [PERSON] уродженець Долинського району Івано-Франківської області, екс-полковник міліції та голова партії «Громада і закон» не раз потрапляв у гучні скандали. Зокрема в 2017 році поліція затримала пана [PERSON] за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, у свою чергу екс-міліціонер звинувачував полісменів у незаконному затриманні та нанесені тілесних ушкоджень. Зв`язатися із [PERSON] щоб прояснити його позицію не вдалося. Редакції Голос ІФ залюбки надасть можливість пану [PERSON] висловити свою позицію стосовно будівельного скандалу у любий зручний для нього час» (а.с.12,13 т.1). Таким чином, із дослідженого в судовому засіданні вищевказаних статті та відеосюжету доцільно виокремити дві складові: 1) інформацію щодо будови у дворі будинку [ADDRESS] , в тому числі вислів щодо вчинення відповідачем самоуправства; 2) інформацію щодо затримання позивача-екс-міліціонера за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до\~ст. 32 Конституції України\~кожному\~гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації За змістом ст.ст.\~277,\~299 ЦК України,\~ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. У п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (постанова Великою Палатою Верховного Суду від 07.12.2021 року в справі № 905/902/20 (провадження № 12-52гс21). Згідно зі ч. ч.. 1, 2\~ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06.10.2015 року). Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Крім того, у п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28.03.2013 року в справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. У справі «Бразільє проти Франції» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що для розрізняння тверджень щодо фактів та оціночних суджень необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань. Так, оціночними судженнями є інформація, яка, з урахуванням характеру вжитих висловлювань, відображає особисте ставлення автора до змісту висловленої ним думки. Отже, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) під час тлумачення положень статті 10 Конвенції. Крім того, у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати, зокрема рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, оскільки [PERSON] є публічною особою, то він повинен усвідомлювати, що його слова та вчинки, в тому числі й щодо здійснення будівництва по сусідству з двором будинку [ADDRESS] , можуть бути об`єктом прискіпливого висвітлення засобів масової інформації. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що оспорювана інформація в частині здійснення позивачем [PERSON] будови у дворі будинку [ADDRESS] є оціночним судженням. Судом вертається\~увага,\~що застосування\~у спірних\~статті та\~відеозаписі слова\~«самоуправство» не\~можна розцінювати\~як звинувачення\~позивача у\~кримінальному правопорушенні,\~оскільки таке\~слово може\~носити склад\~провокативного забарвлення\~і може\~мати різні\~поняття щодо\~діяльності особи.\~Зокрема,\~з тлумачного\~словника вбачається,\~що самопрамвство,\~свавімлля -\~це\~самовільне порушення\~законних норм\~і правил\~при вирішенні\~яких-небудь\~справ;\~вчинення особою\~дій,\~правомірність яких\~оспорюється іншою\~особою або\~організацією. Оспорювана інформація не містить будь-яких фактичних відомостей, тверджень чи звинувачень у вчиненні позивачем конкретного кримінального правопорушення. Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання інформації щодо будови у дворі будинку [ADDRESS] , такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності, ділової репутації. З приводу поширення у вищевказаних статті та відеосюжеті під назвою «Скандальний екс-міліціонер [PERSON] у Івано-Франківську звів незаконну будову. Люди обурені і готові до протестів» інформації\~щодо затримання\~позивача-ексміліціонера\~за керування\~транспортним засобом\~в стані\~алкогольного сп`яніння\~суд вважає\~за необхідне\~вказати,\~що врішенні\~від 22.10.2007\~року в\~справі «Ліндон,\~Очаковський-Лоуренс\~і Жулі\~проти Франції»\~Європейський суд\~з прав\~людини зазначив,\~що згідно\~з пунктом\~2\~статті 10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~свобода вираження\~поглядів пов`язана\~з «обов`язками\~та відповідальністю»,\~які застосовуються\~до засобів\~масової інформації\~навіть щодо\~питань великого\~суспільного значення.\~Більше того,\~ці «обов`язки\~та відповідальність»\~мають особливе\~значення,\~коли йдеться\~про посягання\~на репутацію\~названої особи\~та порушення\~«прав інших\~осіб». Незалежно від запеклості політичної боротьби, законним є намагання забезпечити дотримання мінімального рівня поміркованості та доречності, особливо, коли репутація політика, навіть контроверсійного, повинна користуватися захистом, який надається Конвенцією. Європейський суд з прав людини 07.11.2017 року ухвалив рішення в справі\~EGILL EINARSSON v. ICELAND, яке набуло статусу остаточного 07.02.2018 року, ключові висновки у якій сформульовані в контексті з`ясування того, чим за своєю суттю є звинувачення у вчиненні злочину: оціночним судженням чи твердженням про факт, схиляючись до того, що навіть припустивши теоретичну можливість визначення звинувачення у вчиненні злочину як оціночного судження, воно має мати фактологічну підставу, накшталт вироку, яким засуджено особу. Також у цьому рішенні Європейський суд з прав людини\~зазначив, що навіть спірні публічні особи, які викликали гарячі дебати своєю поведінкою та публічними коментарями, не повинні терпіти, коли їх публічно звинувачують у насильницьких злочинних діяннях, якщо такі заяви не підтверджуються фактами. Результат аналізу наведеного свідчить про те, що навіть ті особи, які залучені до політичних баталій, повинні виявляти принаймні мінімальний рівень стриманості та пристойності. Незважаючи на градус критики, вона є допустимою, допоки базується на фактах, а не на безпідставних обвинуваченнях. Отже, у випадку, коли щодо особи публічно висловлено заяву, яка містить пряме або опосередковане звинувачення у вчиненні злочину, що не підтверджено перевіреними фактами, це тягне за собою порушення статті 8 Конвенції. Також згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( справи «Надточій проти України» та «Гурепка проти України»). Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у\~КУпАП\~передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа «Гурепка проти України»). При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом, яке передбачене санкцією ст.130 КУпАП, також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності». Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що в оспорюваному вищевказаному відеосюжеті, саме ним проголошено текст: «Нагадаємо, що [PERSON] уродженець Долинського району Івано-Франківської області, екс-полковник міліції та голова партії «Громада і закон» не раз потрапляв у гучні скандали. Зокрема в 2017 році поліція затримала пана [PERSON] за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, у свою чергу екс-міліціонер звинувачував полісменів у незаконному затриманні та нанесені тілесних ушкоджень». Також саме [PERSON] є автором вищевказаних статті та відеосюжету. \~ \~ \~ \~Однак, судом встановлено, що впродовж періоду з 2017 року по 29.04.2021 року, тобто по дату поширення вищевказаних оспорюваних статті та відеосюжету, щодо [PERSON] в судах України розглядалася тільки одна справа № 344/8160/17 за ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (а.с.186-216 т.1). За результатами розгляду цієї справи постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.10.2017\~року (а.с.196-206 т.1) закрито провадження про притягнення [PERSON] за ч.1 ст.130, с.185 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративних правопорушень. Із змісту даної постанови апеляційного суду вбачається, що не доведено, що саме [PERSON] 18.06.2017 року керував транспортним засобом. \~ \~ \~ \~Таким чином, станом на 29.04.2021 року, тобто на період поширення вищевказаних оспорюваних статті та відеосюжету, вже апеляційним судом Івано-Франківської області постановлено постанову 27.10.2017 року, якою [PERSON] визнано не винуватим у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. \~ \~ \~ \~Законом України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» встановлено, що журналіст та/або суб`єкт у сфері медіа звільняються від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, якщо суд встановить, що журналіст діяв добросовісно та здійснював її перевірку (ч.6 ст.17 Закону). Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр), автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру включаються усі судові рішення судів загальної юрисдикції. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Будь-які обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України не допускаються, крім випадків, визначених цим Законом. Опублікована в Реєстрі для загального доступу постанова Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.10.2017\~року в справі № 344/8160/17, незважаючи на знеособлення імені особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дозволяла ідентифікувати особу [PERSON] , перевірити і встановити дійсність поширеної [PERSON] інформації щодо затримання в 2017 році поліцією пана [PERSON] за керування транспортним засобом в стані сп`яніння. \~ \~ \~ \~Таким чином, у вищевказаних оспорюваних статті та відеосюжеті, автором яких є [PERSON] , публічно висловлено заяву, яка містить звинувачення у вчиненні [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке за своєю суттю має кримінальний характер та повністю підпадає під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач [PERSON] , порушуючи ч.6 ст.17 Закону Законом України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», не здійснював перевірку щодо правдивості такої заяви. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевказане, суд вважає, що оспорювана інформація в частині затримання позивача в 2017 році поліцією за керування транспортним засобом в стані сп`яніння такою, що порушує його права на повагу до честі, гідності, ділової репутації, в зв`язку з чим її слід визнати недостовірною. З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 1000000 гривень слід зазначити, що зі змісту ст.17 Закону України «Про державну підтримку медіа, гарантії професійної діяльності та соціальний захист журналіста» вбачається, що моральна шкода, заподіяна в сфері діяльності медіа та журналістів, відшкодовується відповідно до\~Цивільного кодексу України\~журналістом і суб`єктом у сфері медіа солідарно з урахуванням міри вини кожного. Тому, відповідно до висновків Верховного Суду та роз`яснень наданих Верховним Судом України у постанові Пленуму від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» є обов`язковою участь автора поширеної інформації та власників веб-сайтів, які є суб`єктом у сфері медіа які створили технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації в мережі Інтернет, оскільки таким чином вирішується питання про права та обов`язки останніх. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів, та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв`язку із характером спірних правовідносин. Верховний Суд при огляді судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації в частині визначення суб`єктного складу сторін у даній категорії справ зазначив, що правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. Водночас пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи. При пред`явленні позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, який пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. При цьому за клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин (наприклад під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації за участю засобів масової інформації) суд залучає його чи їх до участі у справі. Клопотань про залучення до участі в справі як співвідповідачів власників веб-сайтів щоденної онлайн-газети «Голос ІФ» та Ютуб каналу «Голос ІФ», які створили технологічну можливість та умови для поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, позивач в ході розгляду справи, не заявляв. Оскільки власники веб-сайтів щоденної онлайн газети «Голос ІФ» та Ютуб-каналу «Голос ІФ», які створили технологічну можливість та умови для поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, не залучені позивачем у справі як співвідповідачі, клопотання про їх залучення до суду не подавалися, позивачем не доведено, що власником таких веб-сайтів є відповідач [PERSON] , а також, враховуючи, що вирішення позову про стягнення моральної шкоди є неможливим без участі усіх співвідповідачів, то в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача [PERSON] спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію шляхом подачі відповідних публікацій в усіх Інтернет-ресурсах, суд звертає увагу, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способу захисту свого права. Вимога спростувати недостовірну інформацію в усіх Інтернет ресурсах, де вона подавалася, не є конкретним способом захисту свого права. Крім того, у ч.4 ст.277 ЦК України передбачено, що поширювачем інформації,\~яку подає\~посадова чи\~службова особа\~при виконанні\~своїх посадових\~(службових)\~обов`язків,\~вважається юридична\~особа,\~у якій\~вона працює. Однак, позивачем не залучено юридичну особу - суб`єкт у сфері медіа, яку представляє журналіст [PERSON] , до цієї справи, як співвідповідача. Враховуючи вищевказане, суд прийшов до переконання про відмову з задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача [PERSON] спростувати поширену відносно позивача недостовірну інформацію шляхом подачі відповідних публікацій в усіх Інтернет-ресурсах, де вона подавалася. У ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст.141 ЦПК України. Так, згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору в сумі 12147,20 гривень, з яких 2147,20 гривень за дві вимоги немайнового характеру, тобто по 1072,10 гривень за кожну, та 10000,00 гривень за одну вимогу майнового характеру. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що судом задовольняється одна позовна вимога немайнового характеру частково, то з відповідача на користь позивача слід стягнути половину розміру судового збору за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 536,05 гривень (1072,10 гривень:2=536,05). Крім того, в матеріалах справи наявне клопотання позивача [PERSON] від 02.11.2023 про повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 2852,80 грн. Судом встановлено, що ухвалою судді Верховинського районного суду від 16.10.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали. Вказана позовна заява була залишена без руху з тих підстав, що у позовній заяві не зрозуміло зазначено її сторони, зокрема чи її подано позивачем, як фізичною чи юридичною особою, та до відповідача, як фізичної чи юридичної особи. Також і сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 15000 гривень за 2 немайнові та 1 майнову позовні вимоги унеможливлює ідентифікувати позивача, як фізичну чи юридичну особу. При цьому в ухвалі суд роз`яснив позивачу про необхідність зазначення, в якості кого він звертається до суду, як юридична, чи як фізична особа та відповідно до цього розрахувати судовий збір, який підлягає сплаті при поданні позовної заяви, зокрема за 2 позовні вимоги немайнового характеру (1) про визнання недостовірною інформацію розповсюджену 29.04.2021 року та такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації як публічної особи, 2) зобов`язання відповідача спростувати поширену відносно позивача інформацію у всіх інтернет-ресурсах, де вона подавалася) та 1 позовну вимогу майнового характеру (стягнення моральної шкоди за розповсюджену інформацію в розмірі 1000000 гривень). 07.11.2023 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та повернення надміру сплаченого судового збору, в якій роз`яснено, що позивач звертається до суду як фізична особа та до відповідача, як фізичної особи. Також, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір» правильним є розрахунок судового збору за позовною заявою, а саме 2147,20 гривень за дві вимоги немайнового характеру та 10000,00 гривень за одну вимогу майнового характеру. А тому, судовий збір в розмірі 2852,80 гривень просить повернути як зайво сплачений. Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Законом України «Про судовий збір» встановлюється ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно вимог позовної заяви, позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме: про визнання недостовірною інформацію розповсюджену 29.04.2021 року та такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації як публічної особи; зобов`язання відповідача спростувати поширену відносно позивача інформацію у всіх інтернет-ресурсах, де вона подавалася, та одну позовну вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди за розповсюджену інформацію в розмірі 1000000 гривень. Таким чином, позивачу за подання в 2023 році позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір в сумі 12147,20 гривень , що складає 2147,20 гривень за дві позовні вимоги немайнового характеру (1073,60*2 =2147,20) та 10000 гривень за позовну вимогу майнового характеру. Як вбачається із доданої до позовної заяви квитанції до платіжного доручення на переказ готівки №83 від 21.07.2023 року, позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 15000,00 гривень (а.с.1 т.1). Згідно зі ч.1 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи вищевказане, оскільки позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивач подав заяву про повернення зайво сплаченої суми судового збору, а тому йому слід повернути зайво сплачений ним судовий збір у розмірі 2852,80 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved