Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Штундюк О.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Брусилівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, відповідно до рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2024 року [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку та надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Власником іншої частини будинку на підставі договору купівлі-продажу від 16 березня 2000 року являється [PERSON] . Починаючи з 2001 року, а саме з дня свого народження [PERSON] проживала разом із своїми батьками, [PERSON] та [PERSON] , та користувалася будинком по [ADDRESS] . Про те, що співвласником будинку являється [PERSON] , [PERSON] не було відомо до того часу, як після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , вона звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок. Лише при оформленні своїх спадкових прав [PERSON] стало відомо про те, що [PERSON] був одружений з [PERSON] та власником частини майна являється [PERSON] . Зважаючи на те, що [PERSON] добросовісно заволоділа спірним будинком в 2001 році і до даного часу відкрито та безперервно ним володіє більше десяти років, то представник позивачки вважає, що вона має право набути право власності на частину спірного будинку за набувальною давністю. Просив суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.02.2025 р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.04.2025 р. за клопотанням представника позивача було витребувано з Баштанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) копію актового запису про шлюб [PERSON] з [PERSON] № 38, складеного 29 квітня 1989 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області, із зазначенням дати народження [PERSON] . Також ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 16.05.2025 р. за клопотанням представника позивача було витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіву копію нотаріальної справи щодо укладення договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , посвідченого нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Отрищенком О.І. 16 березня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі під № 857. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 06.06.2025 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та справу було призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Штундюк О.А. позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується оголошеннями про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву, інших заяв або клопотань до суду не надсилала, у зв`язку з чим зі згоди представника позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник співвідповідача Брусилівської селищної ради Житомирської області в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши подані ним письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 09 лютого 2024 року за [PERSON] визнано право власності на частину житлового будинку та надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , що помер [INFO] (а.с. 7-8). Власником іншої частини будинку розташованого за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Отрищенком О.І. 16 березня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі під № 857, являється [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження та про шлюб (а.с. 5-6). З довідки, виданої виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області № 176 від 30.06.2023 року, вбачається, що [PERSON] дійсно проживала разом з померлим [INFO] [PERSON] , [INFO] , до його смерті без реєстрації, при цьому [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12 зворот). При цьому згідно відомостей начальника відділу ЦНАП від 12.09.2023 року № 1322 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрована (а.с. 12). З довідки, виданої Брусилівською селищною радою Житомирської області 28.09.2018 року, вбачається що [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав в [ADDRESS] . На день смерті разом з ним проживали без реєстрації [PERSON] , співмешканка, [PERSON] - дочка (а.с. 13). Тобто з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 2001 року відкрито та безперервно володіє частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1, 4 статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та Верховного Суду у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. Відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі у справі № 132/3566/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення. Оскільки судом\~встановлено,\~що [PERSON] \~з 2001\~року відкрито\~та безперервно\~володіє \~частинною житлового\~будинку,\~розташованого за\~адресою:[ADDRESS] , добросовісно ним заволоділа, при цьому\~власниця \~частини зазначеного\~будинку [PERSON] \~фактично відмовилась\~від права\~власності на\~належне їй\~нерухоме майно,\~долею якого\~вона не\~цікавиться більше\~15\~років, наявні підстави для визнання за позивачкою за набувальною давністю права власності на частину спірного будинку та припинення такого права власника вказаного будинку. На підставі викладеного, ст. 13, 317, 328, 344 ЦК України та

Outcome: approved