Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення майна з-під арешту. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] , [INFO] , який є дідусем Позивача [PERSON] , помер [INFO] , про що Печенізькою селищною радою Чугуївського району Харківської області 03.04.2023 року складено актовий запис №39 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Родинні відносини Позивача з померлим підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , видане 24.01.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Харкова, актовий запис №39 та свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , видане 21.09.1978 року Райбюро ЗАГС м.Няндома Архангельської області, актовий запис №384. Під час оформлення спадкового майна, Позивач дізнався, що на майно земельна ділянка по [ADDRESS] , яка залишилося після смерті дідуся - [PERSON] накладений арешт. Дане нерухоме майно належало за життя спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченому 21.12.2007 року Кормільцем .П., державним нотаріусом Печенізької держнотконтори, зареєстовано в реєстрі за №2093, Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №940806, зареєстррваний в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №632460007000800 Відділом Держкомзему у Печенізькому районі Харківської області. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №349222120 від 05.10.2023 року, міститься запис про обтяження (арешт нерухомого майна) за: - № 7610591 від 22.07.2008 року реєстратором: Чугуївська державна нотаріальна контора; підстава обтяження: Постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №8186322 від 09.07.2008 року; обтяжувач: ВДВС Печенізького районного управління юстиції, заборона 231/2008, виконавець Цвєрова Олена Анатоліївна, смт Печеніги; об`єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер: -. - № 7689092 від 05.08.2008 року реєстратором: Печенізька державна нотаріальна контора; підстава обтяження: Ухвала Печенізького райсуду, 2706, 04.07.2008; об`єкт обтяження: інше, земельна ділянка, площею 0,15 га виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0, 0403 га, виділена для ведення особистого селянського господарства, адреса: [ADDRESS] . Обтяження у вигляді арешту майна, яке належало гр.-ну [PERSON] на праві власності, створює перешкоди у прийнятті Позивачем спадщини. Також, відповідно до Ухвали Печенізького районного суду Харківської області від 02.08.2011 року за заявою [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову, застосованих судом при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Печенізької селищної ради, [PERSON] про скасування рішення Печенізької селищної ради, скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, третя особа Харківська регіональна філія ДП «Центр державного земельного кадастру», заяву [PERSON] було задоволено, зобов`язано відділ державної виконавчої служби Печенізького РУЮ Харківської області скасувати заходи забезпечення позову і зняти арешт на земельну ділянку по [ADDRESS] , накладений ухвалю Печенізького районного суду Харківської області від 03.07.2008 року. Однак, виходячи з даних, що містяться в інформаційній довідці з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта №349222120 від 05.10.2023 року, обтяження, накладене на земельну ділянку по [ADDRESS] не скасоване, що перешкоджає Позивачу у вільному користуванні, володінні та розпорядженні успадкованим майном. 20.10.2023 року позивач звернувся до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції з заявою про зняття арешту з майна, яке Позивач отримав у спадок після смерті [PERSON] . 26.10.2023 року за №32172 від Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції була отримана відповідь, яка полягала у тому, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень, надати інформацію, де боржником є [PERSON] немає законних підстав, оскільки заявник не є стороною виконавчого провадження. Відповідно до ч.1, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Таким чином, Чугуївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції було відмовлено Позивачу у знятті арешту з майна, у зв`язку із відсутністю у відділу законних на те підстав і рекомендовано звернутися до суду. В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 17 березня 2025 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, ухвалою суду від 08.12.2023 було встановлено строк на подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив було подано без дотримання строку, встановленого судом, клопотання про поновлення строку на подання відзиву не подано. Крім того, у порушення вимог ч.4 ст. 178 ЦПК України, представником відповідача не надано суду доказів надіслання відзиву позивачу. На підставі цього суд вирішує справу без урахування поданого представником відповідача відзиву. Позивач в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій розгляд справи просить проводити без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.08.2023. Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З копії Договору купівлі-продажу від 21.12.2007 вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці Печенізької селищної Ради, розміром 1953 кв.м. в [ADDRESS] . Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 02 серпня 2011 року постановлено скасувати заходи забезпечення позову і зняти арешт на земельну ділянку по [ADDRESS] , накладений ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 03 липня 2008 року. 26.10.2023 позивачем отримано відповідь від В.О. начальника Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Анастасії Корольової, у якій роз`яснено, що надати інформацію щодо виконавчого провадження де є боржником [PERSON] не має законних підстав, оскільки він не є стороною виконавчого провадження. Роз`яснено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Крім того, в обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, зокрема: «на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд…». Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень ч.1 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», \~сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. За змістом\~ст.328\~ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. За змістом положень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на описане майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право спадщину на таке майно. Як на\~підставу позову позивач посилається зокрема на статтю 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини першої вказаної норми, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто, відповідно до вказаної норми, з позовом до суду може звернутися особа відмінна від боржника і крім вимоги про зняття арешту повинна бути заявлена вимога про визнання за такою особою права власності на арештоване майно. Крім того, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до\~статті 19 ЦПК України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено\~Законом України "Про виконавче провадження". Аналогічні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), Верховного Суду від 01 лютого 2023 року № 206/2832/21 (провадження № 61-10757св22). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. На підставі аналізу вищезазначених норм суд дійшов висновку, що можливістю зняття арешту з майна, накладеного виконавцем у межах виконавчого провадження, за рішенням суду є доведеність факту, що майно належить особі, яка пред`являє такі вимоги, а не боржнику. Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження у нього права власності на майно, арешт з якого він просить зняти, доказів прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] суду не надано. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. На підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed