Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

I. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третіх осіб. Представник позивача [PERSON] - адвокат Медведєва Л.В. звернулась до Заводського районного суду міста Кам`янського з позовною заявою до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровськгаз» в особі Дніпродзержинського управління по експлуатації газового господарства, Друга кам`янська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.12.1974 року. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке він успадкував від свого батька на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.1990 року. 13.03.2013 року у Першій кам`янській державній нотаріальній конторі Дудка Р.М. оформила спадкову справу. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту від 25.11.2024 року, номер інформаційної довідки 405206727, у розділі «відомості з державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» мається запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1467976 від 13.11.2004 року, зареєстрованого реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора на підставі постанови, АА 905748, 28.10.2004, ДВС Заводського РУЮ м.Дніпродзержинська, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП невідомий. [PERSON] , 23.07.2024 було подано заяву до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області щодо зняття арешту з майна за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборон його відчуження від 28.10.2004 року сер. АА №905748. У листі-відповіді №77738 від 24.07.2024 року Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомив щодо відсутності в системі виконавчого провадження стосовно боржника [PERSON] та рекомендовано звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна. Ці дії відповідача унеможливлюють право позивачки на спадкування майна померлого чоловіка. У зв`язку з вищевикладеним внаслідок накладення арешту на нерухоме майно, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої права спадкоємця. Також, внаслідок цього, позивачка не може реалізувати своє право на вільне здійснення користування та розпорядження майном, яке має успадкувати після померлого чоловіка, оскільки на це майно накладений арешт, який не можливо зняти в позасудовому порядку. Тому, позивач просить суд: зняти арешт з всього нерухомого майна, яке належало померлому [INFO] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на яке має право в порядку спадкування за законом [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), зареєстрованого реєстратором Другою кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, АА 905748, 28.10.2004, винесена ДВС Заводського РУЮ м.Дніпродзержинська, державний виконавець Марєєва М.А., винесена на підставі виконавчого листа №2-3116 від 18.11.2003 року, виданого Заводським районним судом м.Дніпродзержинська, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . II. Заяви, клопотання позивача, відповідача та третіх осіб. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Медведєва Л.В. не з`явились, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання представник Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічного акціонерного\~товариства «Дніпропетровськгаз»\~в особі\~Дніпродзержинського управління\~по експлуатації\~газового господарства не з`явився, надав суду пояснення, в яких зазначив, що в задоволенні позовних вимог не заперечують, розгляд справи просить здійснювати за відсутності представника. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет Другої кам`янської\~державної нотаріальної\~контори Дніпропетровської\~області не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. III. Процесуальні дії по справі. 13 січня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. 29 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Зі згоди\~позивача суд\~ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 грудня 1974 року, запис №617, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] , актовий запис №1304 (а.с.10). Після смерті чоловіка [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке він успадкував від свого батька на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та домовою книгою (а.с.18-21). 13.03.2013 року у Першій дніпродзержинській державній нотаріальній конторі позивачка оформила спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №33476430 від 13.03.2013 року (а.с.9). Державним виконавцем М.А.Марєєвою постановою про відкриття виконавчого провадження від 16 лютого 2004 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3116 від 18.11.03р. про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 4\~605,45 грн. на користь Дніпродзержинського УЕГГ (а.с.14). Згідно постанови державного виконавця М.А.Марєєвої про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.10.2004 року (серія АА №905748) накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме: жилий будинок за адресою: [ADDRESS] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] , а саме: жилий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Постановою державного виконавця М.А.Марєєвої від 03 листопада 2004 року зупинено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-3116 від 18.11.03р. про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 4\~605,45 грн. на користь Дніпродзержинського УЕГГ, а також держмито в сумі 51,00 грн. на користь держави до отримання експертизи (а.с.16). Відповідно до інформації №405206727 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.11.2024 року, вбачається, що у розділі «відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» мається запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1467976 від 13.11.2004 року, зареєстрованого реєстратором: Друга кам`янська державна нотаріальна контора на підставі постанови, АА 905748, 28.10.2004, ДВС Заводського РУЮ м.Дніпродзержинська, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , РНОКПП невідомий. Відповідно до листа №77738 від 24.07.2024 року Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вбачається, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що у системі відсутні виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] (а.с.7). В матеріалах справи міститься довідка Газопостачальної компанії «Нафтогаз» про відсутність заборгованості №3595890-В від 09.10.2024, відповідно до якої вбачається, що за о/р [NUMBER] (клієнт: [PERSON] ; адреса: [ADDRESS] ) немає заборгованості за користування природним газом (а.с.8). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Пунктом 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій. Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Встановивши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка як спадкоємець після смерті свого чоловіка [PERSON] не має можливості реалізувати своє право спадкоємця та набути у процесі спадкування прав власності на нерухоме майно, належне померлому, тобто прийняти на себе права та обов`язки щодо даної спадщини, оскільки на це майно накладено арешт відповідачем, що призводить до порушення прав позивачки на набуття нею прав власності на дане майно. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що позивачка є спадкоємцем після смерті [PERSON] , наявність арешту, який накладений постановою про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, серія АА №905748 від 28.10.2004, перешкоджають спадкоємиці [PERSON] набути у процесі спадкування прав власності на нерухоме майно, належне її чоловіку, тобто прийняти на себе права та обов`язки щодо даної спадщини і як наслідок є перешкодою у вільному володінні, користуванні та розпорядженні спадковим майном. Таким чином, враховуючи характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, суд приходить до висновку, що накладене обтяження обмежує позивача у праві володіння, користування та розпорядження майном. Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, суд вбачає, що наявний арешт (обтяження) майна порушує речові права позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту, а заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив судові витрати у вигляді судового збору залишити за ним.

Outcome: approved