Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт того, що він самостійно, без участі матері виховує та здійснює догляд за неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. на кожного щомісячно, посилаючись на те, що відповідач у справі мати дітей, його колишня дружина на початку лютого 2024 року виїхала за межі України і до теперішнього часу йому не відомо її місце знаходження, жодних речей, продуктів харчування чи коштів вона для дітей не залишила, діти знаходяться повністю на утриманні позивача, мати дітей ухиляється від обов`язку щодо їх утримання, не надає у добровільному порядку достатньої та необхідної матеріальної допомоги. Встановлення факту позивачу необхідно з метою оформлення документів на дітей без отримання згоди матері. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справи призначено до розгляду по суті. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Ковальової Л.В. про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача із зазначенням щодо підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Від третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до суду надійшли пояснення щодо відсутності заперечень по заявленим позовним вимогам [PERSON] та заява про розгляд справи за відсутності їх представника. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2011 року. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.03.2023 у справі № 641/527/23 за позовом дружини [PERSON] даний шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 555, складений 12.07.2012 Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ), та [PERSON] , [INFO] (актовий запис № 279, складений 17.05.2017 Комінтернівським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Згідно довідки Управління соціального захисту населення Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради від 19.11.2024 за № 1531 позивача [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні та йому з 03.10.2024 по 10.05.2035 призначено державну соціальну допомогу на дитину - [PERSON] , 2017 р.н., з інвалідністю з надбавкою на догляд. За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Харкова малолітні [PERSON] , 2012 р.н., та [PERSON] , 2017 р.н., зареєстровані та фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] ; за даною адресою зареєстрований та фактично мешкає позивач у справі батько дітей [PERSON] , мати дітей [PERSON] також зареєстрована в даному житловому приміщенні з 10.01.2012. Згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України станом на 16 квітня 2025 року відповідач у справі громадянка України [PERSON] , [INFO] , перетнула кордон України на виїзд в пункту пропуску Рава-Руська 10 лютого 2024 року о 09-05 годині потягом № 767 Львів-Варшава, даних щодо інших перетинів кордону України, в тому числі і на в`їзд, не має. Відповідно до статей\~1,\~3 ЦК України, статей\~2,\~4-5,\~12,\~13,\~19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому\~Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 121 СК України, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до\~статті 15 СК України\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в\~СК України\~чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України\~не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~«невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~«невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22. Позивач, звертаючись в суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання ним малолітніх синів, зазначив, що встановлення факту самостійного виховання та перебування дітей на утриманні батька має для нього виключне юридичне значення для подальшого оформлення документів для допомоги на дітей та документів для дітей, зокрема, перереєстрацію місця проживання, оформлення паспорту для виїзду за кордон для дітей без отримання на те нотаріальної/письмової згоди матері дитини, з якою вони спільно не проживають, матеріального забезпечення дітей, отримання ними медичних або освітніх послуг, тощо. При цьому, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З урахуванням положень щодо рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, а також визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне визначити розмір належних до стягнення з відповідача аліментів на утримання на кожну дитини в розмірі 2500,00 грн. Враховуючи\~викладене,\~суд доходить\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~ підлягають\~частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів. Стаття 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial