Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла позовна заява представника позивача, адвоката Шумської Наталії Іванівни, яка діє в інтересах [PERSON] (далі - позивач) до Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» (далі - відповідач), про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.07.2023 відповідачем видано наказ № 85-ВК «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким позивачу, який займав посаду заступника начальника Центру наукових досліджень комплексних транспортних проблем, оголошено догану. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 у справі № 760/19523/23, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.10.2024, визнано протиправним і скасовано наказ від 19.07.2023 № 85-ВК, стягнуто на користь позивача понесені судові витрати. Ухвалою Верховного Суду від 15.11.2024 у справі № 760/19523/23 касаційну скаргу відповідача повернуто особі, що її подала Позивач вважає, що діями відповідача по виданню скасованого наказу йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у тому, що позивач перебував у постійному стресі, що відбивалося на його здоров`ї, мав душевні страждання, погіршення психоемоційний стану. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди на його думку підтверджується вказаними судовими рішеннями у судовій справі № 760/19523/23 та медичними висновками долученими до позову. Розмір завданої йому моральної шкоди за протиправне притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивач оцінює у 10 000 гривень. Також позивач вважає, що він звернувся до суду у встановлений строк, який на думку позивача розпочався 03.10.2024, коли набрало законної сили рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 у справі № 760/19523/23. З огляду на викладене, позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено сторонам строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 23 січня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. У відзиві представником відповідача вказано, що судові рішення у справі № 760/19523/23 не встановлено факту порушення відповідачем трудових прав позивача, а в позовній заяві не наведено в чому саме полягає моральна шкода, не доведено причино-наслідковий зв`язок між справою № 760/19523/23 та заподіянням моральної шкоди. Відповідач вважає, що надані позивачем медичні документи не пов`язані з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності у липні 2023 року. Також відповідач вважає, що розмір відшкодування, яке вимагає позивача є необґрунтованим, а позивачем не наведено обов`язкових складових для відшкодування моральної шкоди (зокрема, факт заподіяння моральної шкоди, вина та протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між діями відповідача та моральною шкодою). 29 січня 2025 року надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якому підтримала правову позицію викладену у позові та вказала, що протиправність дій відповідача доводиться рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 у справі №760/19523/23. Медичні висновки, на думку представника позивача, доводять психоемоційний стрес у позивача та погіршення стану здоров`я позивача, а, отже, заподіяння моральної шкоди позивачу. Також 29.01.2025 представником позивача подано заяву, що докази про розмір понесених витрат на правничу допомогу позивачем буде надано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. 03 лютого 2025 року до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому підтримано правову позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 у справі № 760/19523/23 задоволено позов позивача до відповідача, визнано протиправним і скасовано наказ державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» від 19.07.2023 за №85-ВК про застосування відносно позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани. У вказаному рішенні суд прийшов до висновку, що спірний наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не містить чіткого формулювання суті і обставин проступків допущених позивачем, у тому числі коли вони мали місце, достатніх даних про конкретні винні дії позивача щодо порушення посадових обов`язків, які б могли бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності і оголошення догани. У спірному наказі не вказано час, день і за яких обставин позивач вчинив проступок і який саме проступок вчинив позивач. За таких обставин притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» від 19.07.2023 за № 85-ВК «Про застосування дисциплінарного стягнення», слід вважати безпідставним та протиправним. Постановою Київського апеляційного суду від 03.10.2024 у справі № 760/19523/23 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 залишено без змін. До позову долучено медичні висновки згідно яких встановлено, що позивач проходив медичне обстеження та лікування у період 2023-2024 роки: - консультативний висновок кардіолога від 21.12.2023, діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічний криз; - консультативний висновок невролога від 23.12.2023, діагноз: цефалгічний синдром, вестибулярнийсиндром, гострий лікворогіпертензивний синдром; призначене лікування; - медичний висновок про тимчасові непрацездатність від 26.12.2023; - довідка КНП «Брусилівська лікарня» від 31.12.2023 та інші дослідження у зв`язку із переломом лівої руки позивача; - виписка КПН «Київська міська лікарня №6» № 7527 з медичної карти стаціонарного хворого, що перебував у терапевтичному відділенні позивача у період з 21.05. по 24.05.2024, діагноз гіпертонічна хвороба ІІ стадія, гіпертонічний криз неускладнений. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). У ст. 23 Цивільного кодексу України вказано, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Вказана норма закону містить перелік юридичних фактів, що становлять підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так, підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (у цьому випадку поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не забезпечується самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (постанова Верховного Суду у справі № 640/14909/16-ц від 19.12.2018). У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.06.2021 у справі № 235/3191/19 зазначено, що моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом позову вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з притягненням його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на підставі наказу державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» від 19.07.2023 за №85-ВК. Протиправність вказаного наказу встановлена рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 у справі № 760/19523/23. Отже, рішенням суду, яке набрало законної сили встановлено протиправне порушення відповідачем трудових прав позивача у вигляді безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вказані обставини безумовно викликали у позивача переживання та вимушено призвело до того, що позивач доклав значні зусилля для поновлення свої прав, що доводить факт заподіяння позивачу душевних переживань, і як наслідок моральної шкоди. Одночасно суд не може встановив на підставі наданих позивачем доказів причинного зв`язку між видання відповідачем наказу у липні 2023 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та лікуванням позивача від гіпертонічної хвороби у грудні 2023 року і травні 2024 року, отримання ним травми руки у грудні 2023 року. З огляду на вказане суд вважає не доведеним твердження позивача, що протиправне притягнення його до відповідальності у липні 2023 року призвело до погіршення його стану здоров`я у грудні 2023 року та травні 2024 року, а також стало наслідком перелому руки у грудні 2023 року. Окремо суд вважає на необхідне звернути увагу на дотримання позивачем строку звернення до суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вже зазначалось вище позивач вважає, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду протиправним притягненням до дисциплінарної відповідальності у липні 2023 року. Отже, саме у липні 2023 року позивач дізнався про порушення його прав. До суду із цим позовом позивач звернувся у грудні 2024 року, тобто із пропуском трьохмісячного строку звернення до суду, який передбачений ст. 237-1 КЗпП України. Суд не погоджується із твердженням позивача, що строк звернення до суду із цим позовом розпочався 03.10.2024, коли набрало законної сили рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 у справі № 760/19523/23. День набрання законної сили вказаним рішенням суду не є днем, коли позивач дізнався про порушення своїх прав. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення (постанови Верховного Суду: від 12.12.2019 у справі № 243/9604/18, від 02.12.2020 у справі № 203/2276/19, від 29.06. 2021 у справі № 588/1672/18. У постанові Верховного Суду від 30.07.2021 у справі № 263/6538/18 зазначено, що у ст. 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Суд звертає увагу, що позивач звертався до суду у серпні 2023 року з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» від 19.07.2023 за №85-ВК. Отже, позивач не був позбавлений звернутись до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди протягом трьох місяців з моменту видання наказу від 19.07.2023 за №85-ВК. З огляду на вказане, судом не встановлено підстав для визнання строку звернення до суду пропущеним із поважних причин, тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском установленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на відмову у позові судові витрати залишаються за відповідачем.

Outcome: dismissed