Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , в особі представника адвоката Мироненка О.О., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором про відступлення права вимоги. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 23.03.2023 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.1.1 договору та на умовах, визначеним договором, первісний кредитор [PERSON] відступає (передає), а новий кредитор - [PERSON] набуває (приймає) право грошової вимоги за договором позики №1 від 07.10.2019, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги передбачено, що під відступленими правами розуміється право грошової вимоги на отримання грошових коштів (заборгованості) за договором позики на грошову суму в розмірі, еквівалентному 6300,00 дол США, за курсом продажу долара США, встановленому ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на дату укладення договору позики (1 дол США = 25,20 грн.), що становить 158\~760,00 грн. Залишок загальної заборгованості за договором позики становить суму в розмірі, еквівалентному 6300,00 дол США, за курсом продажу долара США, встановленому ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на дату укладення договору про відступлення права вимоги (1 дол США = 38,80 грн.), що становить 244\~440,00 грн. Відповідно до п. 1.3. договору про відступлення права вимоги в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики було укладено іпотечний договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. 08.10.2019, зареєстровано в реєстрі за №4962. Пунктом 3.1. договору про відступлення права вимоги передбачено, що ціна договору складає суму грошових коштів у розмірі 244\~440,00 грн., що еквівалентна 6300,00 дол. США. А відповідно до п. 1.2. договору про відступлення права вимоги сторони домовились про порядок здійснення розрахунків, відповідно до якого новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору в день укладення цього договору. Сплата ціни договору здійснюється в гривневому еквіваленті до комерційного курсу придбання долару США по ТА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на день здійснення платежу. Однак, відповідач оплату, визначену договором про відступлення права вимоги не здійснив, а тому позивач вимушений звертатись до суду та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 6300,00 дол США, що на 10.06.2024 року становить 252\~945,00 грн (40,15 грн. за 1 дол США по курсу встановленому ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»), а також 3% річних в розмірі 230,20 дол. США, що станом на 10.06.2024 року становить 9242,53 грн (40,15 грн. за 1 дол США по курсу встановленому ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК») та стягнути на рахунок позивача понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2024 відкрито позовне провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24 липня 2024 року до суду надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує там, що відповідно до п. 2.1. договору про відступлення права вимоги права за цим договором вважаються переданими з моменту сплати ціни договору в строк та у обсязі, передбачені цим договором, сплата ціни підтверджується підписанням сторонами цього договору. Таким чином, отримавши грошові кошти в повному обсязі [PERSON] підписав договір. При цьому, наголошує на тому, що договором не визначена форма, спосіб та необхідність відповідача мати підтверджуючий документ щодо сплати грошових коштів, оскільки сторонами вже було погоджено, що саме підписання договору засвідчує сплату за ним. Крім цього, між позивачем та відповідачем був укладений договір відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №845, відповідно до п. 2.6. якого вартість відступлених прав вимоги за договором іпотеки, що є предметом цього договору, була сплачена новим іпотекодержателем ( [PERSON] ) первісному іпотекодержателю ( [PERSON] ) в повному обсязі. Зазначає, що цей договір підписано [PERSON] добровільно та посвідчено нотаріально. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 15 серпня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач звертає увагу на те, що він не отримував кошти, про які зазначено у п. 2.1. договору про відступлення права вимоги ні в готівковій, ні в безготівковій формі, ані до підписання договору, ані після. Враховуючи наявність довірительних відносин між позивачем та батьком відповідача, беручи до уваги значний розмір грошових коштів та з метою спрощення процедури укладення договору про відступлення права вимоги позивач погодився підписати договір де було зазначено про здійснення повного розрахунку між сторонами, хоча фактично дана обставина не відповідає дійсності. Крім цього, твердження відповідача суперечать п.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, відповідно до якого платежі на суму, яка перевищує 50\~000,00 грн, здійснюється шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки. На момент укладення договору про відступлення права вимоги сума, що підлягала сплаті становила 244\~440,00 грн., тобто вище граничної суми, дозволеної для готівкових розрахунків. Крім цього, звертає увагу суду, що відповідач не надав доказів проведення готівкового розрахунку, а тому просить позовні вимоги задоволити. 09 вересня 2024 року від відповідача надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, в яких відповідач ставить під сумнів наявність довірительних відносин між позивачем та батьком відповідача, заперечує про існування домовленості щодо відстрочення оплати. Наполягає на тому, що в договорі про відступлення права вимоги від 23.03.2023 чітко зазначені та передбачені умови договору та порядку розрахунків. Крім іншого, також, звертає увагу, що договір про відступлення права вимоги укладався між фізичними особами та не вимагає нотаріального посвідчення, а відтак норма п. 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні до даних правовідносин не підлягає до застосування. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просив їх задоволити. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновків про наступне. З матеріалів справи та з пояснень сторін судом було встановлено, що 23.03.2023 між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.1.1 договору та на умовах, визначеним договором, первісний кредитор [PERSON] відступає (передає), а новий кредитор - [PERSON] набуває (приймає) право грошової вимоги за договором позики №1 від 07.10.2019, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги передбачено, що під відступленими правами розуміється право грошової вимоги на отримання грошових коштів (заборгованості) за договором позики на грошову суму в розмірі, еквівалентному 6300,00 дол США, за курсом продажу долара США, встановленому ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на дату укладення договору позики (1 дол США = 25,20 грн.), що становить 158\~760,00 грн. Залишок загальної заборгованості за договором позики становить суму в розмірі, еквівалентному 6300,00 дол США, за курсом продажу долара США, встановленому ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на дату укладення договору про відступлення права вимоги (1 дол США = 38,80 грн.), що становить 244\~440,00 грн. Відповідно до п. 1.3. договору про відступлення права вимоги в забезпечення виконання зобов`язань за договором позики було укладено іпотечний договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. 08.10.2019, зареєстровано в реєстрі за №4962. Пунктом 3.1. договору про відступлення права вимоги ціна договору складає суму грошових коштів в національній валюті України у розмірі 244\~440,00 грн., що еквівалентна 6300,00 дол. США. Відповідно до п. 3.2. договору про відступлення права вимоги сторони домовились про наступний порядок здійснення розрахунків: новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору в день укладення цього договору. Згідно п. 3.3. договору сплата ціни договору здійснюється в гривневому еквіваленті до комерційного курсу придбання долару США по ТА «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на день здійснення платежу. Пунктом 4.1 договору про відступлення права вимоги визначено, що права вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором за умови повної сплати ціни цього договору, укладання у нотаріальній формі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. А також, у п. 4.2. договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що первісний кредитор на підтвердження дійсності відступлених прав зобов`язується у день укладення договору, передати новому кредитору оригінали документів, які підтверджують зобов`язання боржника перед ним за договором позики. Відповідно до п. 5.3.1. сторони погодили, що новий кредитор після сплати ціни договору набуває права вимагати від первісного кредитора відступлення (передачі) йому відступлених прав, а також надання всіх необхідних документів, що підтверджують права вимоги до Боржника. 23.03.2023 між позивачем та відповідачем був укладений договір відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №845, відповідно п. 1.1. якого у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем ( [PERSON] ) та новим іпотекодержателем ( [PERSON] ) договору про відступлення права вимоги від 23.03.2023 первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає права іпотечний договір, який посвідчено 08.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4962, укладений між [PERSON] та [PERSON] , як забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] щодо повернення грошей, переданих за договором позики №1 від 07.10.2019, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно п. 2.1. договору відступлення прав за договором іпотеки моментом переходу права вимоги за договором іпотеки від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя є момент підписання уповноваженими представниками сторін та його нотаріальне посвідчення. Відповідно до п. 2.6. якого вартість відступлених прав вимоги за договором іпотеки, що є предметом цього договору, була сплачена новим іпотекодержателем ( [PERSON] ) первісному іпотекодержателю ( [PERSON] ) в повному обсязі. Також, судом встановлено, що на виконання п. 4.2., 4.3. договору про відступлення права вимоги 23.03.2023 [PERSON] передав [PERSON] оригінал іпотечного договору, який посвідчено 08.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №4962, а також оригінал договору позики № 1 від 07.10.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 3 ст. 659 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Таким чином, відступлення права вимоги є одним з випадків заміни кредитора у зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину, який в даних правовідносинах носить форму договору купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, яка встановлена у договорі купівлі-продажу або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 ЦК України, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару. Положеннями\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається з договору про відступлення права вимоги, сторони в договорі погодили порядок здійснення розрахунків до моменту підписання договору, а факт здійснення розрахунку погодили підтвердити підписом на договорі про відступлення договору позики. Крім цього, в договорі про відступлення прав за договором іпотеки від 23.03.2023 сторони своїми підписами підтвердили факт здійснення розрахунків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Позивачем не було доведено факту нездійснення розрахунку за договором про відступлення права вимоги, при цьому, ним було вчинено ряд дій, які свідчать про двостороннє виконання договору, а саме: укладення та нотаріальне посвідчення договору про відступлення прав за договором іпотеки, факт передачі оригіналів боргових документів. При цьому, такі дії, відповідно до умов, погоджених сторонами у договорі про відступлення права вимоги, такі дії позивача свідчать саме про підтвердження виконання відповідачем своїх зобов`язань. При цьому, суд не може взяти до уваги посилання позивача на п.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки в даному випадку, договір було укладено між фізичними особами і він не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, а тому обов`язок застосування його не поширюється на спірні правовідносини. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, через що суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed