Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог вказано, що сторони перебували у шлюбі та є батьками спільного сина [PERSON] . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2020 року у справі №296/11889/19, шлюб між сторонами розірвано, визначено місце проживання сина [PERSON] з батьком.Після розірвання шлюбу відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки, не бере участі у вихованні дитини, не надає фінансової допомоги і не підтримує жодних контактів з сином. Утриманням та вихованням сина займається позивач. Ухвалою від 11.03.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 38). Позивач та його представник подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі. За їх участі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовні заяві та просили задовольнити. 16.06.2025 представник третьої особи також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та постановити заочне рішення. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 6, 37). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30.09.2020 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, який був зареєстрований Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 06.06.2017, актовий запис №854, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком (а.с. 7-8). В судовому засіданні 30.04.2025 було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що є двоюрідним братом позивача, підвозить дитину - [PERSON] до школи, зі слів вчителів, відповідачка до школи не з`являлась. Відповідач як шкільним, так і особистим життям сина жодного разу не цікавилась, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Свідок [PERSON] повідомила, що є двоюрідною сестрою позивача та хрещеною матір`ю [PERSON] . Зазначила, що [PERSON] опікується батько, [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка зі слів вчительки [PERSON] , живе новою сім`єю, має двох дітей. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №778 від 04.06.2025 затверджено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до висновку, виходячи з інтересів дитини, позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина є доцільним. З викладеного вище в сукупності вбачається, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Не бере участі у вихованні дитини, не надає фінансової допомоги і не підтримує жодних контактів з сином. Утриманням та вихованням сина самостійно займається позивач. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК України). Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачка в судове засідання не з"являлась, на спростування доводів позивача заперечень не надала. На підставі викладеного, беручи до уваги, що з наявних у справі доказів підтверджуються ті обставини, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дитини, не турбується про фізичний, духовний та моральний розвиток сина [PERSON] , не проявляє материнської турботи та піклування про дитини, а отже свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками, суд дійшов висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Згідно частин 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст.291), який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Виходячи з положень статей, що регулюють порядок призначення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів її доходу. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved