Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

адвокат Пархомчук С.В. в інтересах ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», 04.03.2025 звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 8 480 грн. 00 коп. боргу за договором № 98228 про надання фінансового кредиту від 13.12.2019. Позов обґрунтовує тим, що 13.12.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем укладено кредитний договір № 98228, згідно умов якого Товариство, строком на 30 днів, надало відповідачу 2000 грн. 00 коп. фінансового кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на день на залишок заборгованості, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за таким належним чином не виконував, через що у нього перед ТОВ «ЗАЙМЕР» виникла заборгованість, яка станом на 28.10.2021 склала 8 480 грн. 00 коп. з яких: 2 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 6 480 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за процентами, що 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 98228 від 13.12.2019 перейшло до позивача. Просив позов задовольнити. Ухвалою судді від 28.03.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. Представник ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» - адвокат Пархомчук С.В. у заяві від 06.05.2025 просив про задоволення позову та розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення у справі заочного рішення. [PERSON] , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву не подав, тому згідно ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив у заяві від 06.05.2025 представник позивача (а.с. 15-16, 25-26). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 означеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобв`язання клієнта перед фактором ( ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Із копії договору № 98228 про надання фінансового кредиту від 13.12.2019 та додатку № 1 до нього, виписки по особовому рахунку, інших матеріалів справи убачається, що 13.12.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого Товариство, строком на 30 днів (до 11.01.2020), надало відповідачу 2 000 грн. 00 коп. фінансового кредиту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % на день на залишок заборгованості. Виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 2 000 грн. 00 коп. відповідачу (позичальнику) підтверджується довідкою ТОВ "Платежі онлайн" від 13.01.2025. [PERSON] , не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання за договором № 98228 про надання фінансового кредиту від 13.12.2019, внаслідок чого у нього перед ТОВ «ЗАЙМЕР» виникла заборгованість, яка станом на 28.10.2021 склала 8 480 грн.\~00 коп., з яких: 2 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 6 480 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за процентами. 28.10.2021, ТОВ «ЗАЙМЕР» (далі - клієнт) та позивачем (далі - фактор) уклало договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило позивачу право вимоги до боржника [PERSON] , сума заборгованості останнього за договором № 98228 від 13.12.2019 склала 8 480 грн.\~00 коп. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманої у кредит від ТОВ «ЗАЙМЕР» за договором № 98228 від 13.12.2019 грошової суми у розмірі 2 000 грн. 00 коп., матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за сумою (тілом) кредиту 2 000 грн. 00 коп. є обґрунтованою. Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування коштами в розмірі 6 480 грн. 00 коп. як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 28.10.2021. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Договором № 98228 про надання фінансового кредиту від 13.12.2019 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку ТОВ «ЗАЙМЕР» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки\~тривалістю 30 днів, тому заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за процентами за означеним договором становить 1 200 грн. (за період з 13.12.2019 по 11.01.2020). Правильність такого висновку підтверджується й додатком №1 до договору № 98228 про надання фінансового кредиту від 13.12.2019. Доказів про те, що позичальник ініціював продовження строку надання кредиту відповідно до п. 3.3.3 договору, позивачем до матеріалів справи не долучено, як і не заявлено позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України, а суд не вправі виходити за межі предмету та підстав позову.\~ Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610,\~612\~ч.1\~ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. З огляду на вищенаведене, а також, що [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов укладеного 13.12.2019 кредитного договору допустив заборгованість перед Товариством, враховуючи строки кредитування за таким та укладений між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" договір факторингу, позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача\~3 200 грн. заборгованості за договором № 98228 про надання фінансового кредиту від 13.12.2019, з яких: 2 000 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 1 200 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за процентами. Відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь позивача 914 грн. 11 коп. судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім цього, адвокат Пархомчук С.В. у заяві від 06.05.2025 просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 10 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137\~ЦПК України убачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial