Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

25 грудня 2024 року представник ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 17 січня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір №23961-01/2024, а 29.05.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №29052024, відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги та приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 29.05.2024 до Договору факторингу №29052024 від 29.05.2024, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 37587,50 грн, з яких: 9700,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту); 27887,50 грн сума заборгованості за відсотками. Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» суму заборгованості за кредитним договором №23961-01/2024 від 17.01.2024 в розмірі 37587,50 грн. Також, з [PERSON] стягнуто судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 13000 гривень 00 копійок. 12 березня 2025 року представник відповідача адвокат Кірюшин\~А.А. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року. У подальшому, 19.03.2025 [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. В заяві вказував, що відповідач вважає, що жодним доказом, який надано позивачем разом із позовною заявою, не доведено фактів укладення кредитного договору, надання (перерахування) позивачем відповідачу коштів у кредит за кредитним договором, наявності будь-якої заборгованості відповідача перед позивачем. Розрахунок заборгованості, який міститься у справі не можна вважати належним, достовірним та достатнім, оскільки останній не містить в собі розрахунків заборгованості з дати укладення кредитного договору по дату відступлення права вимоги за ними на підставі договорів факторингу. Також слід зазначити, що [PERSON] засобами поштового зв`язку позовну заяву та додатки, повідомлення про виклик до суду до неї не отримувала і дізналася про існування заочного рішення суду в Електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд». Таким чином, [PERSON] просила скасувати заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2025 та призначити справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 03.04.2025 представник позивача направив на адресу суду заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Зазначив, що судом вжито всіх необхідних дій для повідомлення відповідача про відкриття судового провадження по справі. Натомість, [PERSON] не надала жодних належних доказів на підтвердження поважних причин неявки в судове засідання. Також позивач просив суд врахувати той факт, що адреса, яка зазначена у позовній заяві, ідентична адресі, яку відповідачка зазначила в заяві про перегляд заочного рішення, а саме: [ADDRESS] , і саме на цю адресу направлялись матеріали по справі. Слід звернути увагу суду, що на сьогодні користувач мобільного застосунку «Дія» як учасник судового процесу отримує повідомлення з інформацією про назву та адресу суду, номер зали судового засідання, єдиний унікальний номер справи, суть спору та сторони у справі, судові рішення. Тому, [PERSON] могла та мала можливість і нічим не була обмежена щодо набуття інформації по даній справі. Також представник позивача звертає увагу суду на те, що [PERSON] тривалий час здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником та підтвердження факту отримання грошових коштів. Таким чином, просив залишити заяву представника відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.02.2025 без задоволення, а саме заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області залишити без змін. Суд зазначено, що повістки про виклик до суду та копії судових рішень надсилалися [PERSON] за неповною адресою, а саме: [ADDRESS] . В свою чергу, в поданій заяві про перегляд заочного рішення, відповідач вказала свою точну адресу ( [ADDRESS] ). Таким чином, судові відправлення поверталися з відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження. У судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Відповідно до ст.\~272 ЦПК учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі: - в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси; - рекомендованим листом із повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня. Однак, Велика Палата Верховного Суду в рішенні від 10.04.2024 у справі №454/1883/22 вказала, що на суд покладається обов`язок направлення копії судового рішення рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Днем вручення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси. Направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем вручення якого є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонена, та може здійснюватися як додаткова, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення відповідно до статті 272 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 квітня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Миргородського міськрайонного суду від 07 лютого 2025 року задоволено. Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду від 07 лютого 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. 23 квітня 2025 року на адресу суду від представника відповідача Кірюшина А.А. надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що усі твердження позивача є надуманими, бездоказовими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, суб`єктивних міркуваннях позивача, та не доведені документально. Вказав, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між відповідачем та позивачем кредитного договору та виникнення між ними будь-яких правовідносин. Окрім того, ТОВ «Факторинг Партнерс» не вказує, яким чином [PERSON] була надана (надіслана) пропозиція (оферта) укласти електронний договір, і які істотні умови вона містила. Також, відповідно до положень кредитного договору обов`язок надання грошових коштів в кредит покладено саме на ТОВ «Аванс кредит», а не будь-який інший суб`єкт господарювання. Як на доказ передання грошових коштів від кредитодавця віідповідач посилається на лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.07.2024 №3466_240704145127, який містить інформацію про те, що вказаним ТОВ на підставі укладеного договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 01.12.2022 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме 17.01.2024 09:15:03 на суму 9700 грн, маска картки [NUMBER] , призначення платежу: Зачисление 9700 грн на карту [NUMBER] . Таким чином з наведеної інформації жодним чином не вбачається, що картка з маскою [NUMBER] належить саме відповідачу, а вказану суму було перераховано саме на виконання кредитного договору. Також із вказаного листа не можливо встановити предмет договору на переказ коштів, який нібито укладено між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Аванс кредит», права і обов`язки його сторін тощо. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 118-123 зворот). У свою чергу, 30.04.2025, на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача Сердійчук Я.Я. Зазначила, що між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та Відповідачем укладено електронний кредитний договір, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цих договорів сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Оскільки згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З договору про споживчий кредит вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписав його одноразовим ідентифікатором, отриманим у SMS-повідомленні, тому без отримання SMS-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства договір між відповідачем та товариством не був би укладений. Окрім того, відповідач помилково ототожнює процес підписання документів в електронному вигляді шляхом накладення електронного цифрового підпису за допомогою кваліфікованого сертифіката та підписання документів за допомогою одноразового ідентифікатора. Проте, це поняття, які передбачають абсолютно різний механізм підписання. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» договір було підписано не кваліфікованим цифровим підписом, а електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Разом з тим, твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів, тощо не заслуговують на увагу. Вбачається, що відповідач, отримавши кредитні кошти та уклавши кредитний договір в електронній формі, намагається уникнути обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих у кредит. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. Просив суд поновити строк на подачу та долучити до матеріалів справи дану відповідь на відзив та задовольнити в повному обсязі позовну заяву (а.с. 134-139). У подальшому, ТОВ «Факторинг Партнерс» подано до суду клопотання про витребування доказів у Акціонерного товариства «Універсал Банк» по кредитній картці № [NUMBER] , що видавалась [PERSON] (а.с. 142-144 зворот). Ухвалою суду від 06.05.2025 клопотання представника ТОВ «Факторинг Партнерс» задоволено (а.с. 148). Представник позивача Морозова В.В. з`явилася в судове засідання, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, на підставі наданих до суду матеріалів. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи належно повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасника справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 січня 2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний Договір №23961-01/2024 (а.с. 10-15). Відповідно до п. 1.2, 1.4.1 строк кредиту 120 днів та процентною ставкою 2,5% в день. Строк повернення кредиту 15.05.2024. Відповідачу на підставі Кредитного Договору ТОВ «Аванс кредит», як кредитодавець, надав суму кредиту в розмірі 9700,00 грн. Сторонами було узгоджено всі умови укладеного Кредитного Договору, що підтверджується електронними підписами у самому Договорі та паспорті споживчого кредиту (а.с. 10-20). ТОВ «Аванс кредит» перерахувало кошти в розмірі 9700,00 грн на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою від 04.07.2024 (а.с. 23). Таким чином, ТОВ «Аванс кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а остання отримала грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, паспортом споживчого кредиту, згідно яких сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 06.12.2024, внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість у розмірі 37587,50 грн, з яких: 9700,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 27887,50 грн заборгованість за відсотками (а.с. 25-27). 29.05.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №29052024 відповідно до якого ТОВ «Аванс кредит» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги та приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників), що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним Договором факторингу (а.с. 28-30). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №29052024 від 29.05.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 37587,50 грн, з яких: 9700,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту); 27887,50 грн сума заборгованості за відсотками. Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.\~509, 526, 530, 527, 610, 611, 1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.\~133, 141 ЦПК України. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, з врахуванням наступного. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який діяв на момент укладення договору, перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Згідно зі ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Інформація, наведена у паспорті споживчого кредиту, викладається шрифтом одного розміру і типу та в одному форматі друку. За бажанням споживача зазначена інформація може бути надана йому на належному йому електронному носії інформації або електронною поштою. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги №29052024 від 29.05.2024 в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «Аванс кредит» передало (відступило) ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «Факторинг Партнерс» замінює ТОВ «Аванс кредит» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов`язанням відповідача [PERSON] , з правом вимоги повного належного виконання обов`язків нею за Кредитним Договором №23961-01/2024 від 17 січня 2024 року. Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за Кредитним Договором №23961-01/2024 від 17 січня 2024 року новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів. Судом встановлено, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договорів в електронній формі, на погоджених умовах шляхом підписання кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Нарахування відсотків здійснювалось у відповідності до умов Договору про надання фінансового кредиту №23961-01/2024 від 17 січня 2024 року та паспорту споживчого кредиту відповідно до Розділу 3 кредитного договору. Графіком платежів встановлена кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Судом досліджено інформацію надану Акціонерним товариством «Універсал Банк» на ухвалу суду від 06.05.2025. З`ясовано, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Окрім того, АТ «Універсал Банк» додано інформацію по картці, а саме рух коштів за період з 17.01.2024 по 17.02.2024 року. З наданої інформації вбачається, що відповідач користувалася банківською карткою № [NUMBER] та грошовими коштами, наданими їй на підставі кредитного договору №23961-01/2024 від 17.01.2024 (а.с. 154-157). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним Договором №23961-01/2024 від 17 січня 2024 року, оскільки матеріалами справи встановлено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші заперечення представника відповідача щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення. Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат. Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 16.12.2024 на суму 2422,40 грн (а.с. 5). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із повним задоволенням позову, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню документально підтверджених витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору, у розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс лист з переліком опису робіт (наданих послуг) та вартістю послуг, заявку про надання юридичної допомоги від 01.11.2024 з описом наданих послуг, витягом з акту №2 про надання юридичної допомоги від 29.11.2024 (а.с. 43-47). Вищенаведені документи суд оцінює, як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки вони підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «Факториг Партнерс» витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не заявлялося клопотань про зменшення витрат на правову допомогу. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Outcome: approved