Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до Радивилівського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.06.2024 р. між [PERSON] та ТОВ "Споживчий центр" укладений кредитний договір N 07.06.2024-100002709, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 5000 грн. строком на 124 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% за один день користування Кредитом протягом перших двох чергових періодів, 1% за кожен день користування протягом чергових періодів. Умовами договору сторони узгодили сплату комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в сумі 450 грн. у кожному 2 з чергових періодів. Позивач зобов`язання по кредитному договору виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі 5000 грн. Однак, відповідач порушив умови договору в частині своєчасної погашення заборгованості по тілу кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 16600 грн., з яких: 5000 грн. тіло кредиту, 7750 грн. заборговансті по процентам, 1650 грн. комісії та 2500 грн. неустойки. Ухвалою від 19.05.2025 р. позовну заяву прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Разом з тим, в прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи без участі його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення про виклик до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявки у судове засідання відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2024 р. між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 07.06.2024-100002709, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Умовами договору передбачено, що ТОВ "Споживчий центр" надає відповідачу кредитні кошти в сумі 5000,00 грн., строком на 124 дні, дата повернення кредиту 09.10.2024 р. Період користування кредитом - кожні наступні 31 днів з дня надання кредиту (черговий період) (п. 5). Процентна ставка "стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших двох чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "стандарт". Розмір процентної ставки не можу бути збільшено в одностороньому порядку (п. 7, 8). Відповідно до п. 11 Договору, комісія, пов`язана з наданням кредиту 450 грн., нараховується та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 450 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, нараховується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступним за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія встановлюється за організацію та забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості (п. 12). Пунктом 17 Договору узгоджено, що неустойка: 50 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання зобов`язання. На підставі кредитного договору, ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачеві кредит у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 08.06.2024 р. (а.с. 19). Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Згідно наданого позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 16600 грн., з яких: 5000 грн. тіло кредиту, 7750 грн. заборгованості по процентам, 1650 грн. комісії та 2500 грн. неустойки. Аналізуючи встановлені обставини справи, суд враховує наступні положення чинного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 вказаного Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Положеннями\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Отже, із змісту вищенаведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти). Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , у тому числі заявку на укладення кредитного договору від 08.06.2024 року, підтвердження укладення кредитного договору, підписано шляхом накладення електронного підпису одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк. На виконання умов договору, товариство перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується квитанцією від 08.06.2024 р. Будь-яких заперечень щодо факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідач суду не надав. Відповідач не виконав умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем по тілу кредиту в сумі 5000 грн.. Вказана заборгованість не спростовна відповідачем. А відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в сумі 5000 грн. ТОВ "Споживчий центр" пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Сторони узгодили, що процентна ставка "стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших двох чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "стандарт". Розмір процентної ставки не можу бути збільшено в одностороньому порядку (п. 7, 8). Пунктом 10 Договору передбачено, що проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту на кількість днів користування кредитом/залишку кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Здійснивши розрахунок відсотків, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7750 грн. відсотків за період з 08.06.2024 р. по 09.10.2024 р. (1,5% х 62 дні = 4650 грн.; 1% х 62 дні = 3100 грн.). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Умовами кредитного договору передбачено, що неустойка: 50 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання зобов`язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована відповідачу неустойку в сумі 2500 грн. починаючи з 10.10.2024 р. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2500 грн. неустойки. Щодо позовних вимог в частині стягнення 1350 грн. комісії, суд враховує наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до п. 11 Договору, комісія, пов`язана з наданням кредиту 450 грн., нараховується та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 450 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, нараховується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступним за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. Комісія встанолюється за організацію та забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості (п. 12). Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинною на час укладення договору) передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Суд зауважує, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону № 1023-XII у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Саме такий правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17. 21 вересня 2022 року. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним. (Постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 р. справа № 622/1148/13). Оскільки, умови договору щодо комісії, в порядку ст. 215 ЦК України недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення 1350 грн. комісії. А відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору слід задоволити частково в сумі 14100 грн., що становить 85 % від заявлених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд позовної заяви покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved