Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

29.04.2025 до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 96679 від 06.12.2019, в розмірі 8200,00 грн, з яких: - 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 6200,00 грн - сума заборгованості за процентами. Також позивач прохає стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, а саме судовий збір \-- 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 96678. 28.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021. Відповідно до умов вищевказаного договору факторингу, право вимоги за зобов`язанням за договором про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 до [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Всупереч умовам договору про надання фінансового кредиту, відповідач не виконав зобов`язання. За таких обставин позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 29.04.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 05.05.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 07.05.2025. Ухвалою суду від 09.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.06.2025 через електронний кабінет Електронного суду, представником позивача подано заяву про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. У судові засідання, призначені на 05.06.2025 та 30.06.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивача, у судові засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету Електронного суду, які доставлені до електронного кабінету на 05.06.2025 - 12.05.2025 о 11:54:41 год (а.с. 44,45), на 30.06.2025 - 05.06.2025 о 11:54:40 (а.с. 64, 65). У позовній заяві представник позивача просить розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін (а.с. 6 зворотний бік листа). Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом направлення конверту з повісткою за встановленим місцем реєстрації особи. [PERSON] кореспонденцію отримав, про що свідчить підпис на рекомендованому поштовому повідомленню про вручення поштового відправлення (а.с. 49). 20.06.2025до суду повернувся конверт із судовою повісткою на 30.06.2025, який містить відмітку що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 66). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про розгляд справи 30.06.2025, здійснено шляхом оголошення про виклик [PERSON] на веб-сайті Судова влада України (а.с. 63). У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. [PERSON] не надав суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду представника позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 30.06.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 06.12.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір про надання фінансової допомоги № 96678 (далі по тексту - договір) (а.с. 15 - 16). Пункт 1.1 договору передбачає, що товариство надає [PERSON] кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платоспроможності, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 04.01.2020 (пункт 1.2. договору). За користування кредитом відповідач сплачує ТОВ «ЗАЙМЕР» 730% річних від суми кредиту в розмірі в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.3. договору). Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом (пункт 1.4. договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.1. договору). Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором (пункт 2.2. договору). Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та договору (пункт 4.1. договору). Цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» (пункт 6.1. договору). Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами договору (пункт 6.3. договору). Підписанням цього договору, [PERSON] підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (пункт 6.8. договору). Договір про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 містить електронний підпис KL 1529 [PERSON] (а.с. 15 - 16). Відповідно до графіку розрахунків та орієнтовну сукупність вартості кредиту: строк на який надано кредит - 30 днів, сума кредиту - 2000,00 грн, фіксована процентна ставка за день користування - 2%, сума нарахованих процентів за користування кредитом 1200 грн, сума нарахованої пені (у раза наявності прострочення), грн. (кількість днів прострочення*5%) - 5%, до оплати всього - 3200 грн (а.с. 17). Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість містить електронний підпис KL 1529 [PERSON] (а.с. 17). ТОВ «Платежі онлайн» надало інформаційну довідку № 1542/02 від 25.02.2025, згідно із якою за допомогою платіжного сервісу «Platon» було успішно проведено зарахування коштів в розмірі 2000,00, на платіжну картку [NUMBER] , емітент платіжної картки PRIVAT BANK, номер транзакції 27563-82836-62237 (а.с. 27). 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/201 відповідно до якого право вимоги за договором про надання фінансової допомоги № 96678 від 06.12.2019 перейшло до позивача (а.с. 18 - 21). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ЗАЙМЕР» передало ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги до [PERSON] за договором № 96678 від 06.12.2019, сума кредиту 2000,00 грн (а.с. 10). ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило ТОВ «ЗАЙМЕР» 702417,04 грн за відступлення права вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, згідно реєстру боржників додаток 1 від 28.10.2021, що підтверджується копією платіжного доручення № 1653 (#844932706911) від 02.11.2021 (а.с. 25). ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило ТОВ «ЗАЙМЕР» 722417,04 грн за відступлення права вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, згідно реєстру боржників додаток 1 від 28.10.2021, що підтверджується копією платіжного доручення № 1672 (#859690633011) від 23.11.2021 (а.с. 25 зворотний сторона). ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» сплатило ТОВ «ЗАЙМЕР» 20000,00 грн за відступлення права вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, згідно реєстру боржників додаток 1 від 28.10.2021, що підтверджується копією платіжного доручення № 432 від 02.11.2021 (а.с. 26). Відповідно до довідки ТОВ «ЗАЙМЕР», [PERSON] , дата народження [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір № 96678 від 06.12.2019 ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР» (а.с. 11). Акцепт договору позичальника (підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі http://www.cly.com.ua/, одноразовий ідентифікатор - KL1529, дата відправки ідентифікатора позичальнику - 06.12.2019, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор - [NUMBER] (а.с. 11). ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надіслало 13.1.2025, [PERSON] вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором, відповідно до якої заборгованість становить 8200,00 грн, з них: -заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн, -заборгованість за комісіями і відсотками 6200,00 грн (а.с. 8). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 96678 від 06.12.2019 станом на 13.01.2025, заборгованість складає 8200,00 грн: -прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн; -прострочена заборгованістю за процентами в розмірі становить 6200,00 грн (а.с.9). Спір у справі виник із кредитних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частина 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з пунктом 2 ч. 1ст. 208 ЦК України передбачено, що в письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України). Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 404/502/18 від 23.03.2020, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Окрім цього, до аналогічних висновків щодо правомірності використання електронного цифрового підпису при укладенні кредитного договору дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Можливість укладення договору вищезазначеним способом також підтверджується правовою позицією Верховного суду, яка записана у постанові від 23.03.2020 у справі № 404502/18. Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Також Верховний Суд у цій постанові, акцентував увагу на те, що не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. З досліджених матеріалів справи встановлено, що відповідачкою була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір (кредитної лінії), розміщений на веб-сайті ТОВ «Споживчий центр» та направлений позичальниці через особистий кабінет, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такі дії сторін свідчать про укладення договору позики з дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину. Згідно з пунктом 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом статтей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 (справа №910/1162/19) та від 19.01.2022 (справа №202/2965/21). Відповідно до вимог законодавства, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Договір про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 та графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, підписані [PERSON] шляхом накладення електронного підпису KL1529. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VIII). За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи позицію Верховного суду, яка закріплена у постанові ВС від 08.07.2020 у справі № 754/17518/15-ц, у ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому ґрунтується цивільне право - обов`язковість договору, тобто з укладення договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки, а не лише суб`єктивні права, які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у справі № 355/385/17 від 23.01.2019. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ТОВ «ЗАЙМЕР» надало [PERSON] кошти за договором про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 на умовах строковості і платності, однак такі кошти не були повернуті відповідачем. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, дані обставини не заперечуються відповідачем. Судом встановлено, що ТОВ «ЗАЙМЕР», зі своєї сторони належним чином виконало умови договору про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 та надало [PERSON] грошові кошти в сумі 2000,00 грн перерахувавши їх на картковий рахунок [NUMBER] (а.с. 27). Однак, взятих на себе зобов`язань за договору про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019, [PERSON] не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 13.01.2025, виникла заборгованість в розмірі 8200,00 грн: з них заборгованість: за тілом кредиту - 2000,00 грн, по процентах - 6200,00 грн. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками яка становить 6200,00 грн суд зважає наступне. Постановою від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 ВП ВС уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, мали на увазі сторони встановлення нарахування процентів як міри відповідальності в певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem», тобто «слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав»). Так, умовами договору про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 сплата процентів за прострочення виконання зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України не визначена. Натомість, в договорі визначено лише нарахування процентів за користування кредитом, що регламентується з нормами ст.1048 ЦК України. Як встановлено судом, згідно з умовами договору про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 укладеного між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , відповідачу надано кредит в розмірі 2000,00 грн (пункт 1.1. договору). Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 04.01.2020 (пункт 1.2. договору). За користування кредитом відповідач сплачує ТОВ «ЗАЙМЕР» 730% річних від суми кредиту в розмірі в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.3. договору). [PERSON] має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту (пункт 3.3.3. договору). Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора (пункт 6.3. договору). Для продовження дії договору про надання фінансового кредиту № 96678 від 06.12.2019 [PERSON] повинен вчинити ряд дій, зокрема: -оплатити не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту; -підписати додаткову угоду в електронному вигляді з використанням одноразового ідентифікатора. Таким чином, після продовження користування кредитними коштами ТОВ «ЗАЙМЕР» повинно було надати відповідачеві оновлений графік платежів. За таких обставин на підтвердження вчинених [PERSON] дій для пролонгації строку кредитування, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не надало суду доказів. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] дій щодо ініціювання пролонгації кредиту, на такі обставини також не посилається позивач. За таких обставин враховуючи погоджені умови договору, а саме пункту 3.3.3. та пункту 6.3. суд вважає, що пролонгація не відбулася, максимальний погоджений строк 30 днів, згідно пункту 1.2. Позивач не надав суду Правил надання грошових коштів у позику. Враховуючи зазначене суд прийшов до переконання, що строк кредиту становить 30 днів, тобто до 04.01.2020 включно, що є кінцевою датою строку погашення кредиту. Разом з цим, суд вважає неправомірним здійснення первісним кредитором нарахування відсотків по кредиту в розмірі 6200,00 грн. Таким чином, заборгованість по процентах становить 1200,00 грн (2000,00 грн (сума кредиту) х 2% (процентна ставка за користування кредитом) х 30 днів (строк кредитування) = 1200,00 грн (нараховані проценти за користування кредитом)). Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі -3200,00 грн, яка складається із: -заборгованості за тілом кредиту - 2000,00 грн; -заборгованість по процентах - 1200,00 грн. Підсумовуючи викладене суд вважає, що позивачем доведено позовні вимоги у загальному розмірі 3200,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2000,00 грн та заборгованості по процентах - 1200,00 грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 36311 від 14.03.2025 (а.с. 1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 36). Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 8200,00 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 39 % (3200х100:8200 = 39 %). Оскільки, вимоги позивача задоволено на 39%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 944,74 грн (2422,40 х 39%, = 944,74). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн, суд зазначає наступне. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем здійснено витрати на правову допомогу у сумі 10500,00 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 29.12.2023, додатковою угодою №1 від 27.12.2024, актом про отримання правової допомоги від 03.06.2025, платіжною інструкцією № 39145 від 03.06.2025 про оплату за правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн (а.с. 12 - 13, 14, 54, 59). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, провадження № 14-26цс21. Враховуючи вищевикладені норми процесуального права, обставини справи,

Outcome: partial