Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади, мотивуючи тим, що позов пред`явлений в зв`язку з незаконними рішеннями та діями командира взводу №2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Урядка А.О., діями інспекторів взводу № 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області Сивківа В.В., Човганюка О.І. Позивачем зазначається, що 25.11.2022 року, приблизно об 16-30 годині, за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Мазепи, 14, у відділенні «Ощадбанку», клієнтом якого він є, під час оформлення документів на зняття коштів, до нього безпідставно звернувся та почав пред`являти претензії, як виявилося пізніше, охоронець АТ «Ощадбанку» [PERSON] . Останньому не сподобалось, що він голосно розмовляв. Позивач повідомив йому, що він так завжди розмовляє, оскільки не дочуває. На ці слова останній почав вимагати, щоб він вийшов з відділення банку. Позивач відмовився виходити з приміщення відділення банку, оскільки є клієнтом банку, хотів завершити почату операцію. Позивач вже сидів за столом, працівник банку оформляв необхідні для зняття готівки документи. Через деякий час приїхали працівники УПП в Івано-Франківській області у складі трьох працівників. До позивача звернувся працівник поліції який не представився та почав вимагати, щоб [PERSON] негайно вийшов з відділення банку. На той час, працівник банку вже завершував оформляти касовий ордер на видачу грошей позивачу. [PERSON] відповів працівнику поліції, що після отримання грошей в банку вийде на його вимогу з відділення банку. Однак, поліцейські відразу безпідставно застосували до нього фізичну силу, силоміць заламали його обидві руки за його спину та застосували кайданки. Позивач просив поліцейських припинити свої неправомірні дії, зняти кайданки та відпустити його, надати можливість отримати гроші, а тоді вийти з ними з відділення банку. Не звертаючи уваги на\~ законні вимоги позивача, незаконно застосовуючи до нього фізичну силу поліцейські вивели позивача з відділення банку, з застосуванням сили посадили в службовий автомобіль від чого [PERSON] завдано фізичного болю і доставили до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області на вул. Бельведерську, 32 в м. Івано-Франківськ. В зв`язку з явно незаконними діями поліцейських, стресовою ситуацією в якій він опинився, у позивача піднявся артеріальний тиск, йому стало погано аж до блювоти. Це побачили навіть поліцейські, які продовжували утримувати [PERSON] в кайданках, лише попустили їх в нього за спиною і продовжували складати якісь документи. Приїхала карета Швидкої медичної допомоги. Лише тоді працівники поліції звільнили\~ руки позивача від кайданок. Медичні працівники виміряли тиск в нього, дали якісь ліки. Тиск не спадав, позивач вимагав доставили його до закладу охорони здоров`я для надання кваліфікованої медичної допомоги. [PERSON] також дали для підпису заповнений поліцейським Урядком А.О. протокол про адміністративне затримання від 25.11.2022 р., в якому написано, що гр. [PERSON] доставлений у службове приміщення Івано-Франківського РУП ГУНП о 17 год. 20 хв. у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП «для припинення адмін. правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення». Позивач не погодився з такою мотивацією протоколу про адміністративне затримання, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв. Тому відмовився підписувати складені поліцейськими документи. В зв`язку з необхідністю надання йому стаціонарної медичної допомоги позивача каретою Швидкої допомоги везли до закладу охорони здоров`я в м. Івано-Франківськ, однак він відмовився, оскільки вдома знаходилася хвора дружина. Постановою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 р. (справа №344/15274/22), яке набуло законної сили, вирішено провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП, щодо [PERSON] , за нібито вчинені хуліганські дії 25.11.2022 р. о 16 год. 30 хв., під час його перебування у відділенні «Ощадбанку» по [ADDRESS] , закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення. Станом на 25.11.2022 р. [PERSON] виповнилось 84 роки. Ця обставина підтверджується записом про його вік в протоколі про адміністративне затримання за ст.173 КУпАП, виконаного поліцейським Урядком А.О. Про те, що він є особою похилого віку було очевидно для оточуючих в приміщенні банку, окрім, звичайно, поліцейських, і без огляду його документів. Між тим, поліцейський, який виходив останнім, забрав у працівника банку паспорт позивача, в якому вказаний його вік. Таким чином, вже на час явно незаконного застосування до [PERSON] фізичної сили та спеціальних засобів поліцейським було відомо про його вік. Але це жодним чином не завадило поліцейським більше години утримувати позивача в кайданках в положенні руками за спиною, аж до приїзду карети Швидкої медичної допомоги. Виходячи з вимог Закону України «Про Національну поліцію» законних підстав для адміністративного затримання позивача, застосування до нього фізичної сили та кайданок, як особи з явними ознаками старості, про що поліцейським було відомо з його паспорта та і без нього, не існувало. Крім того, судовим рішенням судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в справі № 344/15274/2 про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпАП встановлена відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, провадження у справах закрите. Отже, дії поліцейського командира взводу № 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Урядка А.О. про складання протоколу про адміністративне затримання позивача за ст.173 КУпАП та протоколу про вчинення адміністративного правопорушення за ст.173 КУПАП та дії останнього та інспекторів взводу № 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області [PERSON] , [PERSON] по застосуванню до нього фізичної сили та спеціальних засобів - кайданок, були явно незаконними. Таким чином, вважає слід прийти до висновку про те, що за вищевказаних обставин справи є доведеним позивачем факт наявності заподіяння йому моральної шкоди, що завдана [PERSON] провадженням у справі про адміністративне правопорушення за ст.173 КУПАП, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуттях образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, зазначених у позовній заяві. Такі встановлені судом факти, як незаконне затримання його, як особи похилого віку, хворої людини працівниками поліції 25.11.2022 р. в приміщенні «Ощадбанку» в м. Івано-Франківськ, в присутності багатьох людей, його тривале перебування у кайданках, примусове транспортування в автомобілі поліції пристебнутим в кайданках за спиною, а потім необхідність вживати додаткові зусилля, щоб довести свою невинуватість у суді, переконливо і достатньо підтверджують те, що неправомірними діями поліцейських позивачу завдано моральну шкоду. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає поміркованою та достатньою компенсацією моральної шкоди буде грошова сума у розмірі 50 000,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України. Враховуючи наведене просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] кошти на відшкодування моральної шкоди розмірі 50 000,00 грн.\~ та витрати на правничу допомогу. 24.05.2024 року представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, відповідно до статті 170 ЦК України Державу Україна у справі № 344/8784/24 повинно представляти лише Департамент патрульної поліції Національної поліції України. Таким чином, позивач помилково визначив Казначейство відповідачем у цій справі. Казначейство вважає, що позивач обґрунтовує свої вимоги винятково оціночними судженнями та не надає ані доказів заподіювання йому шкоди, ані фактичного підтвердження цього факту у встановленому законодавством порядку. Натомість на позивача не накладено адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, також у позові відсутні докази сплати позивачем штрафу, що свідчить про неможливість поширення приписів статті 1176 ЦК України та Закону України Про відшкодування шкоди на відповідні правовідносини. Аналогічні висновки викладені у пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Судувід 12.03.2019у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Позивач знаходився у правовідносинах із працівником поліції саме внаслідок дій зазначеного державного органу виникла підстава для звернення позивача до суду для відновлення порушених його прав. Отже, за наявності правових підстав моральна шкода повинна відшкодовуватись органом держаної влади, діями якого її завдано позивачу, а саме Відповідачем 1. Зазначають, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. На сьогоднішній день не існує жодного судового рішення, яким би дії працівників поліції були визнані незаконними. При цьому сам факт закриття справи судом постанови про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів завдали позивачу моральної шкоди. Крім того, відповідно до статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними у статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національно поліції за статтею 183 КУпАП. Отже, вказане свідчить, що посадові особи органів Нацполіції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення діяли в межах повноважень, наданих їм Законом та КУпАП. Крім того, у відповідності до положень статі 221 КУпАП питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути вирішено лише судом. На підставі викладеного вважають, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина Відповідача 1 не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій поліції та його посадових осіб. В позовній заяві позивач зазначає, що зазнав «приниження честі, моральних переживань, почуттях образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань ...».На підтвердження своїх слів позивач не подає жодних доказів. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням Відповідача та вини останнього в її заподіянні. Також необґрунтовано пред`явлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в значному грошовому розмірі 50000,00 грн. Таким чином, у Позивача відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування шкоди. Казначейство вважає, що факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, яке вирішується тільки судом, відповідно до норм права та судової практики, зазначених у відзиві, тому відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету. На підставі наведеного, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за рахунок коштів Державного бюджету України в повному обсязі. 29.05.2024 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що 25.11.2022 о 16:50 год. на скорочений номер екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення від громадянина [PERSON] [INFO] (охоронець відділення АТ «Ощадбанк»), який повідомив про те, що в м. Івано-Франківську по вулиці Гетьмана Мазепи, 14 у відділенні АТ «Ощадбанк» перебуває чоловік в стані сп`яніння, поводиться неадекватно та кричить. Також хоче, щоб йому надали кошти, але жодних документів не пред`являє. На місце події було направлено наряд «Ясень-Т-21» в складі командира взводу № 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Урядка Артура Олеговича, інспектора взводу № 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Сивківа Василя Васильовича та інспектора взводу № 2 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області ДПП лейтенанта поліції Човганюка Олександра Івановича, які, після опрацювання звернення, в електронному рапорті вказали, що, прибувши на місце події, до них звернувся працівник охорони, громадянин [PERSON] [INFO] , та вказав на громадянина [PERSON] [INFO] , який поводив себе неадекватно, агресивно виражався нецензурною лайкою в сторону працівників банку та на неодноразові звернення на реагував, тому даного громадянина було затримано та доставлено до Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франкській області. Відносно громадянина [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 230332 від 22.11.2022, відповідальність за яке передбачена статтею 173 КУпАП. Також громадянин [PERSON] скаржився на самопочуття та високий тиск, тому було викликано бригаду швидкої медичної допомоги до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 у справі № 344/15274/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за статтею 173 КУПАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.Це свідчить про відсутність настання негативних наслідків у вигляді притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Водночас, не встановлений факт адміністративного правопорушення в діях позивача не дає підстав вважати, що в дії поліцейських були неправомірними. Посилання позивача на порушення поліцейськими частини п`ятої статті 43 Закону України «Про Національну поліцію» є нічим не обгрунтованими. До осіб з явними ознаками старості належать особи, які сприймаються поліцейським такими, що внаслідок вікових змін не в змозі створювати загрозу для життя і здоров`я громадян і поліцейських. Наведені критерії є оціночними і підлягають всебічній оцінці з боку поліцейського. Відтак, поведінка позивача, його зовнішній вигляд, мовлення не давали можливості встановити вік позивача, його фізичний стан, а навпаки дозволяли припускати ймовірність загрози для оточуючих. Також зазначають про відсутність висновків чи судових рішень про визнання дій поліцейських неправомірними чи злочинними, а проведеними перевірками, зокрема за зверненнями позивача, встановлено відсутність складу дисциплінарного, адміністративного чи кримінального правопорушення.\~\~ Позивач не може ґрунтувати свої позовні вимоги на фактах та обставинах, що не були встановлені у визначений законом спосіб. У позовній заяві жодним чином не обгрунтовано, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання позивачу будь-якої шкоди внаслідок складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, тим більше\~ причинно-наслідкових зв`язків між ними. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене вважають, що позовні вимоги є безпідставними і не підлягають задоволенню. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в судовому засіданні заперечив з приводу позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 25.11.2022 року командиром взводу №2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Урядко А.О. складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого [PERSON] 25.11.2022 року близько 16 годині 30 хвилин по [ADDRESS] , а саме у відділенні «Ощад Банку», поводив себе неадекватно, агресивно,\~ вчинив конфлікт та голосно виражався нецензурною лайкою у сторону працівників банку, на неодноразові зауваження не реагував, своїми діями ображав людську гідність та громадський порядок, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Від підписання та ознайомлення із протоколом відмовився (а.с.6). Також, 25.11.2022 року командиром взводу №2 роти ТОР Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції\~\~ Урядко А.О. складено протокол про адміністративне затримання [PERSON] Серія АЗ №187842, з якого встановлено, що [PERSON] доставлений у службове приміщення Івано-Франківський РУП ГУНП по вул.Бельведерська, 32 о 17 год.20 хв. 25.11.2022 року, у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, для припинення адміністративного правопорушення, складання протоколу про адміністративне\~ правопорушення. [PERSON] звільнений 25.11.2022 року о 18 год.20 хв. (а.с.7). Із карти виїзду швидкої медичної допомоги №302 А від\~ 25.11.2022 року встановлено, що бригадою швидкої медичної допомоги\~ 25.11.2022 року о 17 год. 28 хв. здійснено виїзд за адресою:\~ вул.Бельведерська, 32 , до [PERSON] та виклик закінчено о 18 год. 15 хв. Із зазначеної карти виїзду швидкої медичної допомоги вбачається, що у п.23 зазначено, що [PERSON] алкоголь не вживався. Були скарги на біль за грудиною, головний біль. Свідомість ясна, поведінка спокійна, артеріальний тиск 230/100 мм.рт.ст. (постійний 150/90 мм.рт.ст.). Попередній діагноз: неускладнений гіпертензивний криз (а.с.8). Згідно постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 173 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Із зазначеної постанови встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ № 230332 [PERSON] 25.11.2022 року о 16 годині 30 хвилин перебуваючи у відділенні «Ощад Банку», що по [ADDRESS] порушив вчинив конфлікт та висловлювався нецензурною лайкою у сторону працівників банку, чим порушив громадський порядок та спокій громадян та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. У судовому засіданні [PERSON] щодо обставин, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення заперечив. Вказав, що у нього з працівниками вказаного банку виникло непорозуміння, однак не порушував громадський порядок та спокій громадян, а саме не висловлювався нецензурною лайкою. Звернув увагу суду на те, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення ним інкримінованого правопорушення, наявний у матеріалах справи диск з відеозаписом технічно несправний, а тому просить провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того згідно постанови суду, вбачається, що матеріали, які надійшли до суду не містять жодного доказу, в розумінні ст.251 КУпАП, які б підтверджували винуватість [PERSON] \~ у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме: відсутні будь-які які докази висловлювання [PERSON] нецензурною лайкою та порушення останнім громадського порядку та спокою громадян. На думку суду, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", а наявний у матеріалах рапорт працівника поліції не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки поліцейські є зацікавленими особами.\~ З огляду на викладене, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням та з точки зору належності, допустимості та достатності, суд вважає, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, а відтак справа підлягає закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП. (а.с.5). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України). Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у вигляді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду досліджувала питання, чи є факт складання протоколу про адміністративне правопорушення працівником патрульної поліції у разі подальшого закриття справи судом у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення підставою для відшкодування шкоди особі, стосовно якої складено протокол. За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про правильне застосування норм права: «Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди. Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення. У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу. При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначив, що у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, застосування фізичної сили, одягнення на нього кайданок, примусове транспортування в автомобілі поліції пристебнутим в кайданках за спиною, погіршенні самопочуття, на його користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн. Так, судом встановлено, що\~ постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.02.2023 року у справі № 344/15274/22 провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] \~ за статтею 173 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 43 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу. Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров`ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо. В\~ той же час, з наявних у справі доказів та безпосередньо відео події з нагрудної камери поліцейських, досліджених судом, не встановлено, що працівниками поліції у порядку, визначеному законом було заздалегідь попереджено позивача про застосування спеціальних засобів. Крім того, слід констатувати, що всупереч норми статті 43 Закону України «Про Національну поліцію» , поліцейські застосували фізичну силу та спеціальні засоби до особи з явними ознаками старості, оскільки на час їх застосування останні уже встановили особу позивача та усвідомлювали, що такий похилого віку. Вказане безумовно підтверджує завдання останньому моральних страждань та необхідність вчинення ним додаткових зусиль для відновлення своїх прав. При цьому, суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема відчуття несправедливості, викликане неправомірним затриманням, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. При цьому, суд вважає, що наявність моральної шкоди,\~ протиправність дій працівників поліції, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, які полягали у затриманні [PERSON] , як особи похилого віку, застосування фізичної сили, одягнення на нього кайданок, примусове транспортування в автомобілі поліції пристебнутим в кайданках за спиною, погіршенні самопочуття, що призвело до виклику бригади швидкої медичної допомоги, доведені дослідженими судом письмовими доказами. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Суд погоджується з доводами позивача, що останній зазнав душевних (моральних) страждань. Разом з тим,враховуючи засади розумності та справедливості, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та підлягає зменшенню. Так, на думку суду, зважаючи на характер спричиненої шкоди, тривалість застосованих заходів,обставини, за яких вони були застосовані та вимушені незручності для позивача,які виникли внаслідок неправомірних дій працівників поліції, наявні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 10000 грн., який є відповідною та достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду. При цьому зазначення позивачем у позовній заяві про стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України не може слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні позову та не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог,оскільки у даній категорії справ відшкодування здійснюється з Державного бюджету України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial