Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до закінчення навчання 30 червня 2025 року. Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2012 року у справі №1715/10344/12 шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідач коштів на утримання дочки не дає, будь-якої участі у додаткових витратах не бере. На даний час дочка навчається у ВСП «Рівненський технічний фаховий коледж НУВГП» на денній формі навчання, термін навчання - до 30 червня 2025 року. Офіційних джерел доходу дочка не має, можливості працевлаштуватися не має, оскільки навчається на денній формі, що передбачає обов`язкове відвідування занять в університеті. У зв`язку з навчанням витрачається чимало коштів на оплату проїзду до місця навчання, на харчування, купівлю навчальних посібників, книг, методичної літератури, канцтоварів, зошитів, засобів першої необхідності, одягу, взуття. Відповідач - особа працездатного віку, інвалідності та інших вад немає. Працює та отримує заробітну плату, але в якому розмірі йому не відомо. Недієздатною чи обмежено дієздатною в судовому порядку не визнана. На утриманні у неї інших осіб немає. Оскільки дочка навчається на денній формі, та не може самостійно належним чином матеріально себе забезпечити, тому сума аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, повинна становити 1/4 частину всіх доходів відповідача щомісяця до закінчення навчання. Добровільна домовленість з відповідачем про належне матеріальне забезпечення дочки на період навчання відсутня, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. 29 квітня 2025 року відповідач подала відзив на позову заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити. У відзиві вказала, що перебувала у шлюбі з позивачем, їх шлюб було розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2012 року. Під час шлюбу у них народилась спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Від попереднього шлюбу у неї також є дочка [PERSON] . До 18 років дочка [PERSON] по черзі проживала то в неї, то у свого батька, адже у них з ним рівні права щодо участі у вихованні спільної дитини. На час перебування та проживання дочки разом з нею, вона повністю забезпечувала її всім необхідним. На час проживання дочки з батьком, він забезпечував її потреби, згідно їхньої домовленості. Попри вищевказані обставини вона довідалась, що за період до 18 років позивач стягнув з неї аліменти, не зважаючи на те, що вона добровільно до 18 років дочки приймала участь в її матеріальному утриманні. Про такий факт їй стало відомо лише нещодавно, так як у своїй поштовій скрині вона виявила лист з ДВС, згідно якого вбачався факт наявності за нею заборгованості по ВП стосовно аліментів на дочку [PERSON] до 18 років, на користь позивача, на грошову суму 120 377 грн 00 коп. Натомість предметом даного спору є аліменти на повнолітню дочку, а тому вона зауважує, що її дочка по досягненню повноліття, знову пішла проживати від неї до свого батька. Вступила на навчання до «Рівненського технічного фахового коледжу НУВГП». Навчання дочки є безкоштовним. Платних послуг по місцю навчання вона не отримує. Гуртожиток не оплачує. [PERSON] своє навчання поєднує з неофіційними підробітками в якості адміністратора на СТО. Доказів того, що дочка потребує матеріальної допомоги і позивач її надає останній суду не надав. До повноліття дочки вона добровільно надавала їй безпосередньо кошти для вирішення її потреб. Після її повноліття, у січні 2025 року вона надала особисто для дочки 100 доларів США, як свій внесок на її потреби, та пояснила, що в подальшому буде також напряму вирішувати її матеріальні потреби. Однак після цього сильно захворіла на КОВІД, мала значні грошові витрати на лікування, реабілітацію та відновлення здоров`я. Через погіршення здоров`я вона на даний час повністю втратила можливість мати дохід, натомість має одні витрати на медичні обстеження, лікування, реабілітацію. Роботи на даний час не має. Також просить взяти до уваги, що позивач подав на неї до суду виключно через те, що між ними наявні інші не вирішені спірні питання щодо їхнього майна набутого під час шлюбу. Тому, просить врахувати, що на даний час вона є непрацюючою особою через наявні ускладнення та проблеми зі здоров`ям, після перенесеного КОВІД, потребує витрат на медичні огляди та лікування, які не може забезпечити собі через відсутність доходу, не має жодного доходу чи підприємницької діяльності, а має боргові зобов`язання перед органами ДВС за двома виконавчими провадженнями (перше виконавче провадження по аліментам на користь позивача на грошову суму 120 377 грн, а друге - на грошову суму до 8 000 грн, за минулий період, перед податковою, за підприємницькою діяльністю, яка була нею припинена 2 роки назад). Вона наразі перебуває на утриманні у своєї старшої дочки [PERSON] , яка купує їй продукти харчування, оплачує комунальні послуги та оренду квартири, яку вона орендує в м. Рівне, так як позивач без її згоди продав належне їм у шлюбі майно, з приводу чого у Рівненському міському суді наявна відповідна цивільна справа. Відтак, вона не має можливості сплачувати аліменти на повнолітню дочку для позивача, так як сама потребує допомоги через важке матеріальне становище. 06 травня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, а заперечення відповідача, як викладені у відзиві, не приймати до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами. Так, відповідач вказує на факт спільного проживання дочки [PERSON] , [INFO] , разом з нею, хоча жодних належних доказів на підтвердження даного факту не надає. Жодних достовірних доказів щодо неофіційного працевлаштування дочки відповідач також не надає. Достатніх доказів добровільної участі у матеріальному утриманні дочки [PERSON] не має. При цьому, відповідач - особа працездатного віку, інвалідності та інших вад немає. Працює та отримує заробітну плату, але в якому розмірі йому не відомо. Недієздатною чи обмежено дієздатною в судовому порядку не визнана. На утриманні у неї інших осіб немає. А він є особою з інвалідністю другої групи, тому його можливості у працевлаштуванні є обмеженими. Розмір пенсії становить 2 725 грн 00 коп., що є меншим, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб і не дає можливості повноцінно утримувати повнолітню дочку. Дочка навчається на денній формі, що передбачає обов`язкове відвідування занять в університеті, та не може самостійно належним чином матеріально себе забезпечити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з підстав у ньому наведених. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву відповідач заявила клопотання про виклик та допит свідка, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 травня 2025 року, яка постановлена судом без оформлення окремого документа та зазначена у протоколі судового засідання, задоволено. Заслухавши представників сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували з 04 березня 2005 року в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 липня 2012 року в справі №1715/10344/12, яке набрало законної сили 06 серпня 2012 року. Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 22 грудня 2006 року. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2014 року в справі №569/1989/14-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/38542769), яке набрало законної сили 01 липня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2006 року народження, в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 07 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 квітня 2018 року в справі №569/1649/18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/73422603), яке набрало законної сили 17 травня 2018 року, змінено розмір\~стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2014 року і\~до досягнення дитиною повноліття, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 500,00 грн, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і\~ до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання, і згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №57957002, складеному головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного Міжрегіонального управління юстиції Гаврилюк О.Я., станом на 13 грудня 2024 року заборгованість становить суму 120\~377,00 грн. [INFO] [PERSON] досягнула повноліття. [PERSON] зареєстрована та проживає за однією адресою з позивачем, що підтверджується Довідкою про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 31 січня 2025 року №2330, яка видана Департаментом цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, та не заперечується відповідачем. [PERSON] навчається в ВСП «Рівненський технічний фаховий коледж НУВГП» за освітньо-професійним ступенем фаховий молодший бакалавр за спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок» з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2025 року на базі 9 класів. Форма навчання денна, бюджетне фінансування, що підтверджується Довідкою від 15 січня 2025 року №6994-М, яка видана ВСП «Рівненський технічний фаховий коледж НУВГП». Позивач [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи довічно, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №816836. [PERSON] також перебуває на обліку в Рівненському об`єднаному управління ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію за віком, яка за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2025 року складає 35\~015,00 грн, станом на січень 2025 року розмір пенсії щомісячно становить 2\~725,00 грн, що підтверджується Довідкою про доходи №0102 1516 2117 2161 від 01 травня 2025 року. Свідок [PERSON] , яка є дочкою відповідача, в судовому засіданні показала, що відповідач не здійснює підприємницьку діяльність, вона важко перенесла Covid, що вплинуло на серце і спину. За станом здоров`я відповідач не може працювати. Відновлення здоров`я відповідача відбувається тільки за її кошти. Крім того, відповідач живе в орендованій квартирі, яку вона також оплачує. Відповідно до частин першої та другої статті 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною третьою статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до частин першої та другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 182\~СК України\~при визначенні\~розміру аліментів,\~суд враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відтак, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Судом встановлено, що [PERSON] досягнула повноліття, продовжує навчання та потребує в зв`язку з цим матеріальної допомоги, відтак суд доходить висновку, що відповідач, яка є матір`ю [PERSON] , зобов`язана надавати дочці таку допомогу до завершення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років та може її надавати. Доказів відсутності у матері можливості надавати таку допомогу судом не встановлено. Зокрема, відповідач є працездатною особою, захворювань немає, а доказів неможливості працевлаштуватися нею не подано. При цьому, доводи відповідача та її представника [PERSON] про те, що відповідач важко перенесла Covid, через це має ускладнення та проблеми зі здоров`ям, потребує витрат на медичні огляди та лікування, окрім показань свідка [PERSON] , нічим не підтверджені. Достатніх доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про наявність таких обставин, зокрема довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я відповідача, свідчать про необхідність понесення витрат на лікування, на придбання ліків тощо, суду не надано. Наявність зобов`язань перед органами ДВС та необхідність оплачувати оренду квартири не свідчить про скрутний майновий стан відповідача, який унеможливлює сплату аліментів. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, стан здоров`я [PERSON] та [PERSON] , потреби повнолітньої дочки, яка навчається на денній формі навчання, що позбавляє її можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід,\~та обумовлює необхідність здійснення додаткових витрат у зв`язку з здобуттям освіти, а доказів наявності у неї заробітку відповідачем не надано, при цьому враховує, що [PERSON] навчається за кошти державного бюджету та навчається у м. Рівне, відповідно не потребує коштів на оплату гуртожитку, також враховує матеріальне становище відповідача, яка перебуває у працездатному віці, та відсутність даних про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до закінчення навчання. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову частково. На підставі частини першої статті 191 та статті 201 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити з дня пред`явлення позову, тобто з 19 лютого 2025 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial