Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Богородчанського районного суду Івано-Франківського району Івано-Франківської області, відповідно до якої просить визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,3 м. кв., та автомобіль марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , спільним сумісним майном подружжя. Поділити вищевказане майно, виділивши йому [PERSON] у власність: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,3 м. кв., а відповідачці [PERSON] залишити у власності автомобіль марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. Визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,3 м. кв.. В позові позивач вказує на те, що добровільно розділити спільне майно, а саме щодо зазначених вище квартири та автомобіля, вони не можуть. Незважаючи на те, що квартира та автомобіль зареєстровані за відповідачкою, вони придбані під час шлюбу та належать подружжю на праві спільної сумісної власності подружжя. Просить майно поділити, а судові витрати просив віднести на його рахунок. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою від 20 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено у ній підготовче засідання. Ухвалою від 24 червня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до суду надав заяву про слухання справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В заяві також зазначено що позивачу відомо про наявність земельних ділянок та житлового будинку, зареєстрованого на відповідачку, разом з тим на дане майно у нього відсутні претензії, і тому збільшувати розмір позовних вимог у нього не має наміру. Судові витрати просить віднести на його рахунок. Відповідачка [PERSON] в судове засідання надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, позов визнає повністю не заперечує, щодо поділу майна подружжя, як зазначено позивачем у позовній заяві. Також, у заяві зазначила, що зареєстровані на її ім`я земельні ділянки та житловий будинок, вона отримала у спадок, що являється її особистою приватною власністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, враховуючи позицію позивача та відповідача, щодо підтримання позову та визнання позову повністю, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як встановлено судом, сторони з 15 травня 1998 року до 24 квітня 2025 року перебували в зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу 18 березня 2024 року та 21 серпня 2018 року придбали нерухоме та рухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,3 м. кв., та автомобіль марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується копією рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області (а.с.6-8), копією витягу з державного реєстру речових прав №370878381 від 21.03.2024р. (а.с.9), технічним паспортом на квартиру (а.с. 10-11) та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.12). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Спірна квартира та спірний автомобіль, відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу. Враховуючи, що сторони добровільно домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає можливе відступити від засад рівності часток подружжя при поділі майна, відповідно до частини третьої статті 70 СК України, та поділити два об`єкти спільного майна подружжя не рівними частинами, зокрема виділити [PERSON] у власність квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , загальною площею 80,3 м. кв., а відповідачці [PERSON] залишити у власності автомобіль марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. Визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 80,3 м. кв. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, право спільної сумісної власності подружжя підлягає припиненню, оскільки, поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно.

Outcome: approved