Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Дорош Ірина Іванівна звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 31.07.2021 року між [PERSON] ,\~ [INFO] ,та [PERSON] ,\~ [INFO] ,укладено шлюб, який зареєстрований Берегівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено актовий запис №95. За час перебування у шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що через постійні конфлікти та суперечки спільне життя між подружжям стало неможливим. Кожен має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв`язку з чим шлюбні стосунки фактично припинені, подружжя проживає окремо. Вказує, що подальше збереження шлюбу неможливе. [PERSON] зазначає, що її матеріальний стан не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Зокрема, орієнтована сума місячних витрат на утримання дитини становить 4000 грн., що складається з витрат на харчування, одяг, медичне обстеження, транспортні витрати та інше. Вказує, що не має можливості самостійно утримувати сина та потребує гарантії в тому, що в майбутньому відповідач не припинить надавати грошову допомогу на дитину. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] ,зареєстрований 31.07.2021 року Берегівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 95, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 4000 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 14.05.2025 позовну заяву залишено без руху. 16.05.2025 представником позивача усунуто зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та за участю сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просять провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 31 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] , уклали шлюб, який був зареєстрований Берегівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис № 95, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 31 липня 2021 року. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . У позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим в м. Нове Замки, Словацької Республіки, [INFO] . Подружнє життя між сторонами не склалося. Згідно з позовною заявою сімейні відносини між подружжям припинені, сторони проживають окремо, мають різні погляди на життя, втратили всі фізичні та духовні зв`язки. Подальше їхнє спільне життя як подружжя неможливе. Щодо вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. На даний час сторони по справі не підтримують шлюбне життя, проживають окремо, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Суд констатує, що відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою\~ [PERSON] та перебуває на її утриманні. Статтею 8\~ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено у ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до\~ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Положеннями ч.3 ст.12\~та ч.1 ст.81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи подану відповідачем заяву про визнання позовних вимог, суд доходить висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню,

Outcome: approved