Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась позивач [PERSON] , через представника - адвоката Строєва О.В., з позовом до Київської міської державної адміністрації, третя особа - Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності. Згідно заявлених вимог позивач просить суд визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (загальною площею - 42,1 кв.м., житловою площею - 24,9 кв.м., кількість житлових кімнат - 2 шт.). Вимоги позову обґрунтовані тим, що 25 грудня 1991 року між Виконкомом Харківської районної ради народних депутатів м. Києва, в особі заступника начальника УЖКХ виконавчої райради народних депутатів Шиліна Л.Д. та позивачем, проживаючою в [ADDRESS] укладено договір про придбання квартири за вищевказаною адресою, посвідчений державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори. Позивачем була сплачена вартість зазначеної квартири. Право власності позивача було зареєстроване КП КМР «Киїське міське бюро технічної інвентаризації. Проте, позивач виявила відсутність оригіналу договору купівлі-продажу, посвідченого 16-ю Київською державною нотаріальною конторою 25 грудня 1991 року, №2-у-1097, згідно отриманих позивачем відповідей, у Шістнадцятій київській державній нотаріальній конторі, Київському державному нотаріальному архіві та Дніпровській районній в місті Києві державній адміністрації примірники договору відсутні, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном, в тому числі зареєструвати квартиру у Державному реєстрі нерухомого майна, зареєструвати місце проживання родичів та інших осіб у себе в квартирі, оскільки для цього вимагається подання оригіналу правовстановлюючого документа. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Київську міську раду. (а.с.71-72) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про залучення співвідповідача, залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, треті особи: Шістнадцята київська державна нотаріальна контора, Київська міська рада, про визнання права власності, - співвідповідача Київську міську раду. (а.с.171-172) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, представник позивача - адвокат Строєв О.В. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги задовольнити, всі судові витрати залишити за позивачем. Відповідачі Київська міська державна адміністрація та Київська міська рада були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, своїх представників до суду не направили, заяв чи клопотань до суду не подали. Представник Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, завідувач нотаріальної контори направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 25 грудня 1991 року між Виконкомом Харківської районної ради народних депутатів м. Києва, в особі заступника начальника УЖГ виконавчої райради народних депутатів Шиліна Л.Д. (продавець) та [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] (покупець) укладено договір, за яким продавець подав а покупець купив квартиру, що ним займана, загальною площею 40,5 кв.м, в тому числі житлової площі 24,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за ціною 6 542,55 грн. Договір зареєстровано в реєстрі за № 2у-1097 та посвідчено державним нотаріусом Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори. (а.с.117-119). Покупцем при укладанні договору сплачено 6 542,55 грн, що відображено в самому договорі та підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (а.с.11-13). Згідно інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» КВ-2023 №35183 від 08.11.2023 а також відповіді КП КМР «КМ БТІ» №962/14-8169 від 12.08.2024, до якої долучено копію вказаного вище договору, за даними реєстрових книг бюро об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстровано 10 березня 1992 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 25.12.1991, р.н. 2у-1097. (а.с.22, 116) В Технічному паспорті на квартиру та довідці ТОВ «БТІ» від 08.04.2024 вказана загальна площа 42,1 кв.м (з урахуванням балкону) (а.с.47-53). В Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 391577401 від 19.08.2024, відомості щодо об`єкта за адресою: [ADDRESS] відсутні (а.с.105) Позивачем в позовній заяві зазначається про втрату нею правовстановлюючого документу на квартиру - вказано вище договору купівлі-продажу, а також про неможливість отримання дублікату цього договору. Так, згідно архівної довідки Київського державного нотаріального архіву від 19.03.2024 вих№1013/01-17 щодо отримання дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою 25.12.1991 за реєстровим номером 2у-1097, повідомлено, що у зв`язку із тим, що 27 червня 2020 року в приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок якої відбулось пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори з 1988 по 1991 роки, повідомлено про неможливість видачі дублікату вказаного вище договору. (а.с.23) Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією на адвокатський запит листом №101-3425 від 12.04.2024 щодо надання інформації по вказаному вище договору купівлі-продажу повідомлено, що документи (рішення з основної діяльності) виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів м.Києва по березень 1992 року знаходяться на зберіганні в Державному архіві м.Києва (а.с.57-58). Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою на адвокатський запит листом від 12.04.2024 №927/01-16 щодо надання інформації про зберігання посвідченого цією нотаріальною конторою договору купівлі-продажу повідомлено, що договори купівлі-продажу квартир, які були посвідчені державними нотаріусами цієї нотаріальної контори у 1991 році, були передані до Київського державного нотаріального архіву 09 листопада 2018 року. (а.с.64) Державним архівом м.Києва на адвокатський запит листом від 14.03.2025 №068/05-14/465 повідомлено, що до Державного архіву м.Києва на постійне державне зберігання передані документи фонду №Р-1597 «Виконавчий комітет Харківської районної ради народних депутатів м.Києва» за 1988-1992 роки, за документами фонду №Р-1597 за 1991 рік виявлено рішення Виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів м.Києва від 09.09.91 №493 «Про розгляд матеріалів управління житлового господарства по заявам та зверненням громадян», де у додатку №1, що має назву «Про продаж квартир в особисту власність» містяться відомості про [PERSON] , проте окремих справ з договорами купівлі-продажу квартир не виявлено. (а.с.156) До наведеної вище відповіді Державного архіву м.Києва долучено архівний витяг із додатку до рішення Харківської районної ради народних депутатів м.Києва від 09.09.91 №493, згідно якого виконком Харківської районної ради народних депутатів м.Києва вирішив продати [PERSON] в особисту власність квартиру [ADDRESS] , шляхом купівлі-продажу. (а.с.157-158) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач об`єктивно позбавлена можливості отримати дублікат договору купівлі-продажу від 25 грудня 1991 року, за яким вона набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , що позбавляє її можливості в повній мірі здійснювати та реалізувати визначене законодавством України право власності на належне їй майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Згідно роз`яснень, викладених у п.37 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 224 ЦК Української РСР, що діяв на час укладання договору купівлі-продажу, за договором купівлі-продажу продавець обов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР, в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За змістом ст. 86 ЦК Української РСР, в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власнику належить право володіння, користування та розпорядження майном в межах, установлених законом. Наведені положення кореспондуються з ч. 1 ст. 317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, судом установлено, що позивач правомірно набула у власність квартиру - на підставі договору купівлі-продажу, отже стала власником цього майна, однак вказаний правовстановлюючий документ втрачено, а отримання його дублікату виявилось неможливим. В той же час обставин, які б вказували, що позивач набула або володіла вищевказаним нерухомим майном неправомірно, або на цю квартиру, окрім позивача претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу, оригінал якого втрачений, отримання його дублікату виявилось неможливим внаслідок втрати частини нотаріального фонду, право власності було зареєстровано за позивачем відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу заважає позивачу повною мірою реалізувати права власника, а пред`явлений позов не суперечить вимогам ст. 392 ЦК України. Позивач не ставить вимоги про стягнення з належного відповідача, яким є Київська міська рада, сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved