Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

07 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» про захист прав споживачів. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 14 вересня 2018 року позивача було призвано для проходження військової служби у військову частину [NUMBER] , де він перебуває до сьогоднішнього дня. У період проходження військової служби позивач уклав кредитний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» та отримав кредити, за користування якими нараховувались відсотки. Однак, відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами, внесеними Законом України від 20.05.2014 року), військовослужбовці, які проходять службу в умовах особливого періоду, звільняються від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитами. Враховуючи те, що позивач є військовослужбовцем та перебуває на службі в умовах особливого періоду, зазначене законодавство дає йому право на звільнення від нарахування відсотків за користування кредитом на весь період служби. За наявними у позивача даними, Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» продовжувало нараховувати та стягувати відсотки за користування кредитом на період його служби. Позивач вказує, що це порушує його законні права, передбачені ст. 14 зазначеного закону, та інші положення законодавства України. 11 березня 2025 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» із заявою про списання процентів, але раніше сплачені відсотки йому не повернули. Враховуючи викладене, позивач просить визнати неправомірними нараховані Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» відсотки за користування кредитом з моменту його призову на військову службу, а також зобов`язати відповідача припинити нарахування відсотків на весь період його військової служби; Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП» повернути йому суми, які були сплачені позивачем, як відсотки за користування кредитом за весь період проходження ним військової служби, починаючи з 14 вересня 2018 року і до дня ухвалення рішення судом. Ухвалою судді від 12 травня 2025 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відзив від відповідача до суду не надходив. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано суду в якості письмових доказів копії: паспорту та РНОКПП, довідки форма 5, довідки про безпосередню участь у бойових діях, посвідчення учасника бойових дій та заяви від 11 березня 2025 року. Клопотань про витребування доказів, а саме кредитного договору та розрахунку заборгованості за договором кредитними договорами від позивача до суду не надходило. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, оскільки позивачем не надано доказів укладення кредитних договорів з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТРУМ ГРУП», а також нарахування відсотків за вказаними договорами та стягнення їх з відповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed