Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

18 квітня 2025 року до суду через підсистему ЄСТС «Електронний суд» надійшла позовна заява ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 22332,87 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 22 листопада 2021 року відповідачка уклала з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 2245740507, за яким кредитодавець надав їй у безготівковій формі грошові кошти в сумі 15908 грн строком на 12 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів відповідно до графіку платежів, проте відповідачка належним чином свої кредитні зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 17 грудня 2021 року за договором факторингу № 171221 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» право вимоги до відповідачки за кредитним зобов`язанням від 22 листопада 2021 року. У свою чергу 21 грудня 2023 року АТ «Таскомбанк» відступив право вимоги до відповідачки ТОВ «Коллект Центр» на підставі договору № Н1/11/14-Ф. Оскільки відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, за нею утворилася заборгованість у розмірі 22332,87 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 11862,61 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 0,87 грн та заборгованість за комісіями 10469,39 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості разом із понесеними судовими витратами, в тому числі і професійну правову допомогу у розмірі 13000 грн. 07 травня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. У матеріалах справи є клопотання позивача про розгляд справи у відсутності його представника та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату з довідкою АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями до суду не зверталася. Відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд зі згоди позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 22 листопада 2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» кредитний договір № 2245740507. Кредитний договір підписаний [PERSON] власноручно. Усі основні умови кредитування відображені у паспорті споживчого кредиту № 5740507, з яким [PERSON] ознайомилася і підписала до укладення кредитного договору. За умовами\~договору кредитодавець\~надав [PERSON] \~у безготівковій\~формі кредит на суму 15908 грн строком на 12 місяців зі сплатою 10 % від суми кредиту при наданні кредиту, 0,01 % річних від суми боргу за договором та 6 % щомісячно від суми кредиту, а позичальниця зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти за його користування відповідно до графіку платежів. Відповідачка використала кредитні кошти за призначенням, але свої зобов`язання щодо погашення основної суми боргу за кредитним договором та сплати процентів за користування кредитом відповідно до графіку платежів належним чином не виконувала. 17 грудня 2021 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» уклали договір факторингу № 171221, за умовами якого АТ «Таскомбанк» відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2245740507 від 22 листопада 2021 року відповідно до витягу з Реєстру боржників, що є невід`ємною частиною договору, за плату та на умовах, визначених договором. У свою чергу 21 грудня 2023 року на підставі договору № Н1/11/14-Ф АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2245740507 від 22 листопада 2021 року на суму 22332,87 грн. За розрахунками позивача станом на 03 квітня 2025 року за кредитними зобов`язаннями [PERSON] існує заборгованість у розмірі 22332,87 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 11862,61 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 0,87 грн та заборгованість за комісіями 10469,39 грн. Отже, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вищевказаним кредитним зобов`язанням на суму 22332,87 грн. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Як встановлено судом, [PERSON] , уклавши кредитний договір, прийняла на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів та сплати процентів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі\~викладеного,\~оцінюючи зібрані\~у справі\~докази в\~їх сукупності,\~приймаючи до\~уваги недопустимість\~односторонньої відмови\~від виконання\~договірних зобов`язань,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги щодо\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~зобов`язанням в\~загальному розмірі\~11863,48\~грн,\~з яких заборгованість за тілом кредиту 11862,61 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 0,87 грн, підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані [PERSON] кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. З боку відповідачки суду не наданого жодного належного та допустимого доказу на спростовування доводів, викладених позивачем щодо розміру заборгованості . Разом з тим, у частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 10469,39 грн слід відмовити, оскільки зобов`язання щодо сплати позичальницею комісії, її розмір та порядок нарахування умовами договору не передбачено, тому така вимога є безпідставною. За нормами ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат правничої допомоги позивачем надано договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024, укладений між ТОВ «Коллект Центр» і Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 15 від 01 березня 2025 року стосовно боржниці [PERSON] , в якій надання усної консультації та вивчення документів 2 години - 4000 грн, складання позовної заяви 3 години 9000 грн, а також платіжну інструкцію № 0510920004 від 04 квітня 2025 року на загальну суму 117000 грн за договором про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01-07/2024. При вирішенні питання про стягнення правничої допомоги судом враховано правові висновки Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 922/445/19. Як закріплено нормами частин 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, враховуючи вказані норми, часткове задоволення вимог, судові витрати які складаються з судового збору (2422,40 грн) та витрат на правничу допомогу (13000 грн)підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам, тому розмір судових витрат які необхідно стягнути з відповідачки складає - 8192,56 грн . (1286,80 грн-судовий збір,6905,75 -правнича допомога).

Outcome: partial