Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: Розірвати договір оренди землі від 25 квітня 2006 року № 4АА002128-040671500003, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (новий орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на підставі додаткової угоди від 01 квітня 2024 року, при цьому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно орендарем зазначено приватне підприємство «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС») та [PERSON] , номер запису про право 29678290, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6520686700:03:009:0025. В обґрунтування позову представник позивача зазначила такі доводи та обґрунтування. 25 квітня 2006 року між позивачем та ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» було укладено договір оренди землі № 4АА002128-040671500003. Відповідно до умов договору, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,0709 га, яка розташована на території Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Кадастровий номер земельної ділянки 6520686700:03:009:0025, площа 9,05 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 308 539,65 гривень. 11 квітня 2016 року було змінено сторону орендаря з ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» на ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС». У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно орендарем зазначено ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС». При цьому згідно з довідкою відмічено інформацію про укладення додаткової угоди. Відповідно до додаткової угоди від 11 квітня 2016 року, орендна плата встановлена у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за рік оренди та підлягає сплаті орендарем до 31 грудня кожного року. Строк дії договору встановлений до 31 грудня 2031 року. Згідно з викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22 (провадження № 12-80гс23) висновками, договір оренди землі є консенсуальним, укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо істотних умов та підписання, а речове право виникає з моменту державної реєстрації. Імперативними нормами Закону № 161-XIV встановлено, що дата укладення договору оренди є істотною умовою, з якої починається перебіг строку дії договору. У зв`язку з вищенаведеним, відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки. Вартість орендної плати за один рік складає 9 256,17 грн. Сума заборгованості за три роки становить 27 768,51 грн. Таким чином, відповідач був зобов`язаний сплатити орендну плату до 31 грудня кожного року, однак до теперішнього часу вказаних зобов`язань не виконав. Предметом позову є розірвання договору оренди землі у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати. Відповідно до Податкового кодексу України (пп. 164.2.5 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 167.1 ст. 167), у разі нарахування та виплати орендної плати відповідач повинен був утримати 18% податку на доходи фізичних осіб, а з 01 січня 2015 року також військовий збір у розмірі 1,5% (п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, належними сторонами, у спосіб, передбачений законом або договором. Стаття 96 ЗК України та стаття 24 Закону України «Про оренду землі» встановлюють обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Такі ж вимоги передбачено в пунктах 29 та 32 договору оренди землі. Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї зі сторін договір може бути достроково розірваний у разі невиконання зобов`язань, передбачених законом або умовами договору. Пункт 43 договору також передбачає можливість розірвання договору в таких випадках. Адвокатом Бєліковим А.А. було направлено відповідачу запит на надання інформації про нарахування і сплату орендної плати, однак відповідач його проігнорував. Запит до ДПС підтверджує відсутність виплат орендної плати за 2022, 2023, 2024 роки. Таким чином, має місце факт систематичної несплати орендної плати (два і більше років). Позивач також вказує, що огляд земельної ділянки на наявність вибухонебезпечних предметів не проводився, і відсутні будь-які підтвердження того, що ділянка є непридатною для використання. Відповідач не надавав жодної інформації про наявність обставин непереборної сили або форс-мажору, не звертався до Торгово-промислової палати для отримання відповідного сертифіката. У постановах Верховного Суду від 15 червня 2023 року (№ 910/8580/22), 29 червня 2023 року (№ 922/999/22), 02 серпня 2023 року (№ 916/1788/22) та 07 червня 2023 року (№ 906/540/22) роз`яснено, що форс-мажорні обставини мають підтверджуватись сертифікатом ТПП України, і не є підставою для звільнення від зобов`язань без належного підтвердження причинно-наслідкового зв`язку з конкретним зобов`язанням. Позивач вважає, що невиконання відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати є істотним порушенням умов договору. Така позиція підтверджується також постановами Верховного Суду від 12 грудня 2012 року (№ 6-146цс12), 28 вересня 2016 року (№ 6-977цс16), 11 жовтня 2017 року (№ 6-1449цс17), 14 листопада 2018 року (№ 484/301/18), 06 березня 2019 року (№ 183/262/17), 17 червня 2021 року (№ 485/784/20) та 10 вересня 2021 року (№ 650/628/19-ц). Позов пред`явлено відповідно до статей 4, 5 ЦПК України, статті 152 ЗК України, статей 31, 32 Закону України «Про оренду землі», статей 610, 611, 651 ЦК України, і обґрунтований правом на захист цивільних прав відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 4, 7 ЦПК України. У відзиві поданому представником відповідача 14 травня 2025 року [PERSON] останній зазначив, що позовна заява [PERSON] про розірвання договору оренди землі № 4АА002128-040671500003 від 25 квітня 2006 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наявність обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливили виконання відповідачем договірних зобов`язань. Як зазначено у відзиві, територія, на якій розташована земельна ділянка з кадастровим номером 6520686700:03:009:0025, площею 9,05 га, перебувала у тимчасовій окупації збройними силами російської федерації у період з 09 квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року, що підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376. Указується, що Новорайська селищна територіальна громада, до якої належить Степнянська сільська рада, була охоплена активними бойовими діями та окупована. Відповідно до відзиву, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було фактично позбавлене можливості здійснювати господарську діяльність на орендованій ділянці, оскільки майно підприємства було знищене або викрадене. Ці обставини, як зазначено, підтверджуються витягом з ЄРДР щодо реєстрації кримінального провадження № 42022232090000075 від 12 квітня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни), у якому зафіксовано факти заволодіння автомобілем КАМАЗ, трьома дронами, одинадцятьма мультикоптерами DJL Argas (CE) та іншим майном. Також у відзиві наведено приклади аналогічних судових рішень на користь інших суб`єктів господарювання, з майном яких також було вчинено протиправні дії на тій самій території. Крім того, представник відповідача зазначив, що територія орендованої земельної ділянки залишається потенційно замінованою, а будь-які роботи з її розмінування не проводилися. Відсутність розмінування, на думку відповідача, створює пряму загрозу життю та здоров`ю працівників підприємства та унеможливлює здійснення сільськогосподарської діяльності на ділянці за її цільовим призначенням. У правовому обґрунтуванні зазначено, що відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо це сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Також згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України, наймач (орендар) звільняється від плати за користування майном за час, коли воно не могло бути використане з причин, за які наймач не відповідає. З урахуванням наведених положень, у відзиві наголошується, що у період окупації, а також до завершення розмінування земельної ділянки, відповідач не мав можливості використовувати ділянку, а отже, і не зобов`язаний був сплачувати орендну плату за відповідний період. У зв`язку з цим представник відповідача звертає увагу суду на норми податкового законодавства, зокрема підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, відповідно до якого з 01 березня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих територіях. Це, на думку відповідача, підтверджує загальну неможливість використання землі у зазначений період і є додатковою підставою для звільнення від сплати орендної плати. У підсумку представник відповідача вказує, що товариство не відмовляється від виконання договірних зобов`язань, але їх своєчасне виконання було неможливим з об`єктивних причин у період окупації та дії воєнного стану, до моменту усунення наслідків воєнних дій, включаючи завершення розмінування. У зв`язку з цим у відзиві міститься прохання до суду відмовити у задоволенні позову про розірвання договору оренди землі та відмовити у стягненні з відповідача витрат по судовому збору та витрат на правничу допомогу. На вказаний відзив представник позивача 16 травня 2025 року надав відповідь, в якій зазначив, що заперечує проти доводів представника відповідача. Щодо доводів відповідача про недоведеність розміру орендної плати, представник позивача вказав, що згідно з положеннями статті 81 ЦПК України саме сторона, яка посилається на певні обставини, повинна доводити їх існування. Таким чином, обов`язок доведення зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки покладається на відповідача. Разом із цим у самому відзиві відповідач фактично визнав факт несплати орендної плати. Стосовно посилань відповідача на обставини, що нібито унеможливлювали використання земельної ділянки, представник позивача зауважив, що надані відповідачем докази не підтверджують повної фактичної неможливості володіння чи користування об`єктом оренди в розумінні частини шостої статті 762 ЦК України. Відомості про запровадження військових адміністрацій чи перебування території у переліку окупованих або забруднених вибухонебезпечними предметами самі по собі не є достатніми для висновку про об`єктивну неможливість користування земельною ділянкою. Позивач вказав, що у 20232024 роках на тій самій території інші суб`єкти господарювання здійснювали сільськогосподарську діяльність. Також відповідач жодного разу не повідомив орендодавця про виникнення обставин, які перешкоджають користуванню ділянкою, та не звертався з відповідними повідомленнями чи пропозиціями щодо перегляду умов договору або припинення його дії. Представник позивача послався на позицію Верховного Суду, зокрема у постанові у справі № 916/5400/23, де зазначено, що звільнення від сплати орендної плати відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України є винятковим і має застосовуватись лише у разі доведеної повної об`єктивної неможливості користування майном, а не просто у випадку ускладнення такого користування. Крім того, представник позивача вказав на правові підстави для розірвання договору оренди землі, зокрема, пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (систематична несплата орендної плати) та частину другу статті 651 ЦК України (істотне порушення умов договору). Наголошено, що саме систематична (два і більше випадки) повна несплата орендної плати є спеціальною, самостійною і достатньою підставою для розірвання договору. У підтвердження своїх доводів представник позивача послався на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 484/301/18, від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 12 квітня 2023 року у справі № 910/14244/20, а також на численні інші постанови, в яких підтверджується, що навіть подальша сплата заборгованості не спростовує факту її допущення та не усуває підставу для розірвання договору. Крім цього, представник позивача наголосив на тривалій бездіяльності відповідача: протягом останніх трьох років останній не комунікував із позивачем, не надавав інформації щодо розрахунків, при цьому зафіксовано факт продажу права оренди іншій особі за заниженою ціною (100 грн/га), що свідчить про відсутність наміру здійснювати господарську діяльність на орендованій ділянці. У зв`язку з цим позивач надав нові докази нотаріально посвідчені заяви колишніх працівників відповідача [PERSON] та [PERSON] , які підтверджують, що у 20232024 роках земельні ділянки, які перебувають у користуванні ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», фактично оброблялися із залученням сільськогосподарської техніки, у тому числі техніки підприємств з Миколаївської області. Представник позивача зазначив, що йому не було відомо про цих осіб і обставини, які вони можуть підтвердити, на момент подання позовної заяви, тому відповідні заяви надані лише 13 травня 2025 року. З урахуванням викладеного, позивач просить суд задовольнити позовну заяву та долучити нові докази до матеріалів справи. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, які належним чином були повідомлені про розгляд справи та висловили свою правову позицію з приводу обставин справи та предмету спору. Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 грудня 2018 року приватним нотаріусом Татарбунарського районного нотаріального округу Одеської області Монастирчуком О.П. у спадковій справі №384/2017, право власності на земельну ділянку площею 9,0500 га, розташовану на території Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонської області, кадастровий номер 6520686700:03:009:0025, належить позивачу [PERSON] як спадкоємцю за законом після смерті матері [PERSON] . У вказаному свідоцтві зазначено, що право власності на зазначену земельну ділянку виникло на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХС №061573, виданого 18 лютого 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів за №060400300031, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 25 квітня 2006 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» було укладено договір оренди земельної ділянки № 4АА002128-040671500003. Згідно з умовами договору, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне володіння та користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 9,0709 га, розташовану на території Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Кадастровий номер земельної ділянки 6520686700:03:009:0025, фактична площа 9,05 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 308 539,65 грн. 11 квітня 2016 року сторону орендаря було змінено з ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» на приватне підприємство «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС». У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно орендарем вказано саме ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС», що підтверджується відповідною довідкою, яка також містить інформацію про укладення додаткової угоди. Відповідно до додаткової угоди від 11 квітня 2016 року, орендна плата встановлена у грошовій формі в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік оренди. Згідно з умовами договору, орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату щороку до 31 грудня. Договір оренди укладено строком до 31 грудня 2031 року. Таким чином, відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки до 31 грудня кожного року. Розмір орендної плати, відповідно до договору, складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 9 256,17 грн на рік. Сума заборгованості за три роки (2022, 2023, 2024) становить 27 768,51 грн. Відповідно до листа-довідки № 01-12/868/25 від 10 квітня 2025 року, наданого Новорайською сільською військовою адміністрацією Бериславського району Херсонської області, на запит адвоката Бєлікова Андрія Андрійовича № 143 від 06 квітня 2025 року щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема земельних часток (паїв), які належать громадянам-власникам та перебувають в оренді ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», зазначено, що до таких ділянок, зокрема, належить земельна ділянка з кадастровим номером 6520686700:03:009:0025, право власності на яку належить [PERSON] . Новорайська сільська військова адміністрація повідомила таке: безпосередньо представниками Новорайської СВА огляд (обстеження) вищевказаних земельних ділянок не проводився; станом на 10 квітня 2025 року вищезазначені земельні ділянки, які перебувають в оренді ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», не використовуються, тобто їх обробіток не здійснюється; за наявною інформацією, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не брало участі у обстеженні та розмінуванні земельних ділянок, що перебувають у нього в оренді. Обстеження та очищення земель здійснювалось відповідними військовими групами із розмінування за ініціативою Херсонської обласної військової адміністрації в межах гуманітарного розмінування території громади; водночас повідомлено, що деякі інші користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення зверталися до військових груп із питань гуманітарного розмінування, допомагали їм у різний спосіб, зокрема здійснювали розмінування власними силами або за власний рахунок, у результаті чого земельні ділянки були обстежені, розміновані та повернуті до користування; зазначено також, що такі землекористувачі на нинішній час виконують свої обов`язки за договорами оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, наданої Головним управлінням ДПС у Миколаївській області на адвокатський запит №142 від 06 квітня 2025 року (вих. №1298/8 від 10 квітня 2025 року), за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2025 року за РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ) обліковано доходи, нараховані, зокрема, ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» за кодом 195 «надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, майнового паю в оренду». Разом з тим, за результатами вказаних відомостей, протягом 2022, 2023 та 2024 років на користь [PERSON] не обліковується жодного доходу від ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» або іншого суб`єкта за відповідним кодом доходу (195), що свідчить про відсутність нарахувань та виплат орендної плати за земельну ділянку, яка є предметом оренди, впродовж зазначених років. Відповідно до заяви [PERSON] від 13 травня 2025 року, посвідченої державним нотаріусом Березнегуватської районної державної нотаріальної контори, встановлено, що [PERSON] у період з 11 вересня 2023 року по 01 травня 2024 року працював у ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на посаді тракториста. Заявник зазначає, що ним здійснювалися роботи з обробітку земельних ділянок (боронування, культивація тощо) на території Бериславського району Херсонської області, а саме на землях, розташованих у межах Новорайської, Великоолександрівської, Борозенської сільських рад, Бериславської міської ради, Тягинської сільської ради. При цьому [PERSON] зазначив, що обробіток земель здійснювався відповідно до вказівок керівництва ТОВ «ЮТС-Агропродукт», а для його виконання залучалась сільськогосподарська техніка та працівники, зокрема, ті, що перебували у трудових відносинах з ТОВ «АГРОПРОДУКТ», зареєстрованим у Миколаївській області. Відповідно до заяви [PERSON] від 13 травня 2025 року, посвідченої державним нотаріусом Березнегуватської районної державної нотаріальної контори, встановлено, що [PERSON] у період з 25 вересня 2023 року по 10 березня 2024 року працював у ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на посаді тракториста. У заяві зазначено, що обов`язки заявника полягали у здійсненні обробітку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема боронування та культивації, на території Бериславського району Херсонської області. Для здійснення вказаних робіт підприємство залучало відповідну сільськогосподарську техніку та працівників, а також, як зазначено в заяві, техніку і працівників інших підприємств, зокрема ТОВ «АГРОПРОДУКТ». Також заявник підтвердив, що особисто здійснював роботи з обробітку земельних ділянок (боронування, культивація тощо) за вказівкою керівництва ТОВ «ЮТС-Агропродукт» на території Бериславського району Херсонської області, у тому числі у межах Великоолександрівської територіальної громади. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42022232090000075 від 12 квітня 2022 року, встановлено факт реєстрації двох епізодів можливих кримінальних правопорушень, кваліфікованих за частиною першою статті 438 КК України порушення законів та звичаїв війни. Перший епізод зареєстровано на підставі самостійного виявлення прокурором відповідної інформації. У ньому зазначено, що 09 квітня 2022 року приблизно об 12:00 годині невстановлені особи у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яка розташована в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області, вивезли три одиниці сільськогосподарської техніки зокрема автомобіль КАМАЗ державний номер [NUMBER] на загальну суму близько 1,5 мільйона гривень. Вказані дії здійснені в умовах воєнного стану, оголошеного президентом російської федерації [PERSON] , що становить порушення норм міжнародного гуманітарного права, зокрема Женевської конвенції. Другий епізод внесено до ЄРДР 17 червня 2022 року на підставі заяви ТОВ «ЮТС-Агропродукт». Згідно з викладеними в ній обставинами, у зв`язку з тимчасовою окупацією збройними силами російської федерації території Херсонської області, зокрема Бериславського району, 24 лютого 2022 року російські військові проникли на територію підприємства за адресою: селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, внаслідок чого працівники товариства були позбавлені доступу до свого майна. Крім того, 23 квітня 2022 року з території підприємства було захоплено 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE). Унаслідок цих дій підприємство також втратило можливість обробляти земельні ділянки загальною площею 60 532,9902 га, розташовані у Херсонській області. Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, офіційно засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, визнається форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). ТПП України підтвердила, що 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Вказана норма кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка надає орендодавцю право вимагати своєчасного внесення орендної плати. На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань, визначених статтями 24, 25 цього закону та умовами договору. Відповідно до статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення його умов однією зі сторін. Істотним вважається таке порушення, яке призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору). Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340- IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі». Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в укладеному Договорі оренди землі, а саме в п 29- «Орендодавець має право вимагати від орендаря в повному обсязі внесення орендної плати» та п.32 - «Орендар зобов`язаний розраховуватися з Орендодавцем по орендній платі». На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 12.3 Договору оренди землі (у редакції від 26.12.2023 року). У зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2022, 2023 та 2024 роках, є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору. Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельними ділянками, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, позивач розраховував на своєчасне отримання орендної плати за землю у відповідному розмірі. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, сторона орендодавців була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені Договору оренди землі. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Отже договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичного порушення строків сплати орендної плати, разове порушення умов договору не є підставою для його розірвання. Несплата орендної плати, а також невиконання обов`язку щодо нарахування та сплати щорічних інфляційних витрат відповідачем є підставою для розірвання Договору оренди землі. Із зазначеного питання є відповідна позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року №6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року №6-1449цс17 і яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна враховуватись судами при прийнятті рішення. Сам факт систематичного порушення Договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18, провадження №61-39488ск18. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди». Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18. Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року, справа № 485/784/20, провадження № 61-3760св21, та від 10 вересня 2021 року, справа № 650/628/19-ц, провадження № 61-21777св19. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на вищевказані обставини, згідно з Договором оренди землі, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки. Відповідно до Договору оренди землі (в редакції від 11 квітня 2016 року), орендна плата за земельну ділянку кадастровий номер 6520686700:03:009:0025 становить 3% від нормативної грошової оцінки (308 539,65 грн), що складає 9 256,17 гривень на рік. Загальна сума заборгованості за 2022, 2023 та 2024 роки складає 27 768,51 гривень. Отже, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки до 31 грудня кожного поточного року, однак цього не виконав. Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем, зокрема платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договором. Водночас, представник позивача послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2022-2024 роки, посилаючись на конкретні умови договору, розрахунок заборгованості, лист-довідку Новорайської сільської військової адміністрації від 10 квітня 2025 року №01-12/868/25, згідно з якою земельні ділянки, передані в оренду ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», станом на 10 квітня 2025 року не використовуються, обробіток не здійснюється, а сам відповідач не вживав заходів для обстеження або розмінування зазначених земельних ділянок, що перебувають у його оренді. Крім того, відповідно до Відомостейз Державного реєстру фізичних осіб платників податків про доходи та суми податкових нарахувань, наданої Головним управлінням ДПС у Миколаївській області на адвокатський запит №142 від 06 квітня 2025 року (вих. №1298/8 від 10 квітня 2025 року), за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2025 року за РНОКПП [NUMBER] ( [PERSON] ) у 2022, 2023 та 2024 роках відсутні будь-які нарахування або виплати доходу за кодом 195 (надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду). Крім того, у відзиві представник відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» не заперечує той факт, що орендна плата за договором оренди землі за 2022-2024 роки позивачу не сплачувалась, однак посилається при цьому на обставини непереборної сили (форс-мажор), зокрема: окупацію території, на якій розташована спірна земельна ділянка, неможливість її використання через потенційну загрозу мінування, втрату доступу до майна підприємства, які, на думку відповідача, звільняють його від обов`язку сплачувати орендну плату за вказані періоди. Суд не погоджується з наведеними у відзиві доводами представника відповідача, зважаючи на встановлені у справі обставини, умови укладеного договору оренди землі, положення чинного законодавства, а також відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність законних підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц). У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022). Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21». З початку 2014 року мала місце збройна агресія російської федерації, яка розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності. І на даний час російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації. […] Зазначений факт розглядається як загальновідомий для обох сторін. Факт військової агресії визнаний на національному рівні, в тому числі в Законах України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене в районі відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, проведення антитерористичної операції», Постановах Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій щодо засудження триваючої агресії російської федерації проти України», «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором», «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», Рішеннями Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» тощо ( постанова Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 липня 2019 року у справі № 911/1897/18). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2924/02.0-7.1. Так, в цьому листі, розміщеному на офіційному сайті, Торгово-промислова палата України на підставі статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Згідно з наведеними положеннями закону та висновками Верховного Суду у разі, якщо боржник (у даному випадку орендар ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ») посилається на причину невиконання зобов`язання на наявність обставин, які він вважає форс-мажорними, він має надати докази того, що саме ці обставини перешкодили йому у виконання зобов`язань. З матеріалів справи встановлено, що Товариство обмежилось лише посиланням на військові дії на території України та Херсонської області зокрема, але не надало доказів на підтвердження того, які саме обставини (окупація територій, де розташовані орендовані земельні ділянки; їх безпосередня близькість до зони бойових дій тощо) вплинули на господарську діяльність підприємства. Представник відповідача не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом. Також відсутні докази отримання відповідачем відповідного сертифікату Торгово-промислові палати в Україні із засвідченням таких обставин. Суд вважає, що факт перебування вказаної земельної ділянки на території України, яка в певний період часу в 2022 році входила до тимчасово окупованої російською федерацією території України, сам по собі також не може свідчити про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати. Адже самі по собі лише посилання на вказаний факт без надання належних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідних зобов`язань за договором оренди землі не можуть бути підставою для звільнення від вказаних зобов`язань. Суд вважає, що той факт, що ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не здійснювалася посівна кампанія в 2022 році, 2023 році та в 2024 році, що також не підтверджено належними та допустимими доказами, не може свідчити про те, що таке рішення уповноважених представників підприємства було обумовлене саме обставинами непереборної сили та його наслідком має бути фактично одностороння відмова від виконання своїх обов`язків за договором оренди. Крім того, з боку представників ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивачадоведені не були. Що стосується покликання представника відповідача на здійснення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42022232090000075 від 12 квітня 2022 року вбачається, що розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 438 КК України порушення законів і звичаїв війни. Зокрема, слідством встановлено два епізоди: перший стосувався незаконного вивезення невстановленими особами у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у селі Новорайськ трьох одиниць сільськогосподарської техніки (включаючи автомобіль КАМАЗ) 09 квітня 2022 року; другий стосувався захоплення 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE) 23 квітня 2022 року, що перебували на території підприємства, а також втрати підприємством можливості доступу до власного майна внаслідок окупації території. Разом із тим, вказане кримінальне провадження стосується саме фактів воєнних злочинів та пошкодження (або викрадення) майна підприємства, а не придатності або непридатності до використання конкретної орендованої земельної ділянки. Жодних доказів того, що за результатами досудового розслідування або у межах проведених слідчих дій спірна земельна ділянка була визнана такою, що не може використовуватись за цільовим призначенням, матеріали справи не містять. В матеріалах справи відсутні докази того, що зазначена земельна ділянка оголошена небезпечною для сільськогосподарського використання або на неї накладено санітарні, техногенні чи екологічні обмеження. Відтак, сам факт наявності відкритого досудового розслідування не може вважатися належним доказом, який би звільняв відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати або слугував підставою для невиконання договору. Також суд зазначає, що висновки суду першої інстанції зроблені у даній справі відповідають позиції колегії суддів Херсонського апеляційного суду, що має відображення у постанові від 11 березня 2025 року № 650/4366/24, постанові від 08 квітня 2025 року № 650/1547/24, постанові від 09 квітня 2025 року № 650/1548/24, а також позиції колегії суддів Верховного Суду, що має відображення у постанові від 23 квітня 2025 року № 916/5400/23. Отже, з урахуванням відсутності належних доказів об`єктивної неможливості використання земельної ділянки та невиконання відповідачем свого обов`язку щодо належного обґрунтування форс-мажорних обставин у конкретному правовідношенні, підстави для звільнення його від орендної плати відсутні. Таким чином, зважаючи на систематичне невиконання відповідачем обов`язку щодо сплати орендної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, за договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, який укладений між сторонами та діяв впродовж вказаного періоду часу, наявні підстави для розірвання договору оренди, у зв`язку з чим позов слід задовольнити. При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт», заперечуючи проти розірвання договору оренди землі та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу. Такий стан речей є неприпустимим як з точки зору охорони прав орендодавця, так і з огляду на суспільно значущу потребу у стабільному сільськогосподарському виробництві в умовах воєнного стану, коли збереження та ефективне використання земельного фонду країни набуває особливої ваги для забезпечення продовольчої безпеки держави. Крім того, відповідно до засад земельного законодавства, земля як об`єкт особливого правового режиму повинна використовуватись раціонально та відповідно до її цільового призначення. Тривале утримання земельної ділянки у невизначеному правовому стані без її обробітку суперечить публічному інтересу та створює ризик поступової деградації ґрунтів, втрати їх родючості, засмічення бур`янами й зниження якісних характеристик, що унеможливлює ефективне сільськогосподарське використання у подальшому. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та

Outcome: approved