Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

06 березня 2025 року до Вищого антикорупційного суду надійшла позовна заява Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, у якій позивач просив: - визнати необґрунтованими активи на суму 3 910 000 грн, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , придбану 24 липня 2021 року за 2 380 000 грн та продану 20 серпня 2024 року за 3 910 000 грн; дохід, отриманий від цього активу (його реалізації) - 1 530 000 грн; - стягнути з [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах 3 910 000 грн - вартість необґрунтованого активу (2 380 000 грн) та дохід, отриманий від цього активу (його реалізації) (1 530 000 грн). У цей же день до Вищого антикорупційного суду надійшла позовна заява Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. до [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, у якій позивач просив: - визнати необґрунтованими активи на суму 4 796 000 грн, а саме: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , придбану 30 серпня 2021 року за 3 085 450 грн та продану 21 серпня 2024 року за 3 320 000 грн та дохід, отриманий від цього активу (його реалізації) - 234 550 грн; транспортний засіб - автомобіль марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , придбаний 11 серпня 2021 року за 650 000 грн та проданий 04 червня 2024 року за 1 476 000 грн та дохід, отриманий від цього активу (його реалізації) - 826 000 грн; - стягнути з [PERSON] 4 796 000 грн - вартість необґрунтованих активів (3 085 450 грн і 650 000 грн) та дохід, отриманий від цих активів (їх реалізації) (234 550 грн і 826 000 грн). Ухвалами Вищого антикорупційного суду від 11 березня 2025 року відкрито провадження у справах за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави - справа № 991/1897/25, провадження № 2/991/9/25, та за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. до [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави - справа № 991/1901/25, провадження № 2/991/10/25, а також об`єднано в одне провадження ці цивільні справи та призначене підготовче засідання (т. 4 а.с. 66-69, т. 7 а.с. 66- 70). Стислий виклад позиції позивача. При виконанні повноважень, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 5 ст. 290 ЦПК України, за результатами опрацювання матеріалів Національного агентства з питань запобігання корупції щодо моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування - начальника відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці [PERSON]., головного державного інспектора митного поста «Подільськ» Одеської митниці [PERSON]., заступника голови Обухівської районної ради Київської області [PERSON]., встановлені відомості, що свідчать про набуття ними необґрунтованих активів. Прокурор зазначив, що [PERSON] та [PERSON] , є подружжям з 04 лютого 1989 року. Матір`ю [PERSON] є [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . [PERSON] 29 серпня 2013 року уклав шлюб з [PERSON] . У період з 2021 року по 2024 рік [PERSON] обіймав посаду начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, а з 13 липня 2021 року - посаду начальника відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці Держмитслужби; [PERSON] обіймала посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці Держмитслужби; [PERSON] перебував на посаді заступника голови Обухівської районної ради Київської області восьмого скликання. Відповідно до п.п. «в», «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК України, державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування, а також посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. 24 липня 2021 року [PERSON] , діючи як представник [PERSON] за довіреністю від 23 липня 2021 року № 1128, придбала за договором купівлі-продажу квартиру, площею 103,8 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за ціною 2 380 000 грн. У той же час отримані відомості, які свідчать про те, що вказаний об`єкт нерухомості придбаний [PERSON] за дорученням [PERSON] та [PERSON] і останні мали можливість вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Так, передача показників приладу обліку електричної енергії до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» за цією квартирою здійснюється через особистий кабінет, відкритий споживачем та містить електронну адресу та номер телефону [PERSON] . Договір про надання послуг з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у будинку від 01 серпня 2021 року укладено між ОСББ «Нова Аркадія» та [PERSON] , яка діяла як представник [PERSON] за довіреністю від 23 липня 2021 року № 1128. У той же час, платником внесків і платежів співвласників ОСББ «Нова Аркадія» у період лютий 2021 року - серпень 2023 року є [PERSON] , а у період з березня по липень 2024 року - зазначено [PERSON] , однак ці платежі проводились з банківського рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «Приватбанк». Також [PERSON] та [PERSON] здійснювали оплату за житлово-комунальні послуги вказаної квартири на рахунок ТОВ «Управдом» у квітні та грудні 2023 року і у січні 2024 року. Прокурор звертає увагу на те, що перші запити в рамках моніторингу способу життя [PERSON] та [PERSON] були направлені НАЗК в липні 2024 року, а 20 серпня 2024 року квартира за адресою: [ADDRESS] , продана за ціною 3 910 000 грн. Окрім цього, 30 серпня 2021 року [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу квартиру, площею 105,5 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за ціною 3 085 450 грн. 01 листопада 2021 року [PERSON] видала довіреність № 745 на представництво її інтересів [PERSON] щодо питань розпорядження належним їй рухомим та нерухомим майном. На переконання прокурора, вказаний об`єкт нерухомості придбаний [PERSON] за дорученням [PERSON] , який має прямо чи опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним. Так, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» за вказаною квартирою закріплений номер телефону та електронна адреса [PERSON] . Оплата внесків і платежів щодо квартири у період з вересня 2021 року по серпень 2024 року здійснювалась шляхом банківських переказів з використанням платформи Portmone (ТОВ «ФК МБК»), зареєстрованим користувачем якої є [PERSON] . Останній також сплачує за житлово-комунальні послуги по вказаній квартирі зі свого банківського рахунку, відритого в АТ «Універсал Банк». Отримані відомості, які свідчать про те, що у липні-жовтні 2024 року [PERSON] та його дружина - [PERSON] отримували послуги у відділенні ТОВ «Нова Пошта» № 315 за адресою: м. Київ, вул. Ратушного Романа, 41, що знаходиться в 550 м від будинку за адресою: [ADDRESS] . Також у липні 2024 року [PERSON] та у серпні 2024 року [PERSON] отримували послуги ТОВ «Нова Пошта» у поштоматі «Нова Пошта» № 8936 у буд. [ADDRESS] (тільки для мешканців). Окрім цього, у грудні 2023 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом Toyota Rav-4, д.н.з. [NUMBER] , поблизу будинку за адресою: м. Київ, вул. Ратушного Романа, буд. 9а, вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (постанова серії ЕНА № 1138705 від 21 грудня 2023 року). 21 серпня 2024 року квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири продана [PERSON] , за ціною 3 320 000 грн. Прокурор зазначає, що до моменту набуття права власності на вказану квартиру [PERSON] інше нерухоме майно не придбавав та не продавав. Посилаючись на результати аналізу розміру доходу, отриманого [PERSON] з офіційних джерел за період з 1998 по 2024 роки, а також відомостей щодо придбання та продажу ним транспортних засобів за період з 2008 по 2021 роки, прокурор зазначає, що наявні обґрунтовані сумніви щодо придбання [PERSON] , який проживає в м. Подільськ, зазначеної квартири. Також, позивач зазначив, що на підставі довіреності № 1919 від 10 серпня 2021 року [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатись автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] . 11 серпня 2021 року [PERSON] від імені [PERSON] продав цей автомобіль своїй бабусі [PERSON] за ціною 650 000 грн та замовив новий д.н.з. [NUMBER] . У подальшому, 20 серпня 2021 року [PERSON] видала довіреність № 566 на представництво її інтересів [PERSON] з питань розпорядження вказаним транспортним засобом. 04 червня 2024 року [PERSON] від імені [PERSON] продав вказаний транспортний засіб за 1 476 000 грн. Позивач зазначає про наявність обставин, які підтверджують, що [PERSON] за дорученням [PERSON] набула автомобіль марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , останній мав можливість вчиняти щодо нього дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Так, у травні 2024 року користувач « [PERSON] » розмістив оголошення про продаж автомобіля Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] за ціною 32 700 доларів США. Один з номерів телефонів, зазначений користувачем « [PERSON] », належить [PERSON] . Окрім цього, [PERSON] (як водій) та [PERSON] у серпні 2021 року та у травні 2022 року на вказаному транспортному засобі перетинали державний кордон України. [PERSON] щодо цього автомобіля 12 серпня 2021 року, 27 серпня 2022 року та 13 листопада 2023 року укладав договори внутрішнього страхування. У ході перевірки отримані відомості про те, що стосовно власника та водіїв автомобіля Toyota Rav-4 Hybrid, д.н.з. [NUMBER] , протягом 2021-2023 років неодноразово складались постанови про вчинення адміністративних правопорушень на транспорті, сплату штрафів за якими здійснено [PERSON] та [PERSON] . Замовником та платником послуг діагностики вказаного транспортного засобу був [PERSON] . Відповідно до системи відеоспостереження «Безпечне місто» зафіксоване пересування автомобіля Toyota Rav-4 Hybrid, д.н.з. [NUMBER] , по м. Києву та у Київській області, у той час як [PERSON] постійно проживає у м. Подільськ Одеської області. Тобто, [PERSON] та [PERSON] здійснювали фактичне користування вказаним транспортним засобом. Посилаючись на викладені обставини прокурор стверджував, що квартира за адресою: [ADDRESS] , квартира за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, придбані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно для власних цілей. Отже [PERSON] набула за дорученням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вказані активи і останні мали можливість вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Прокурор зазначив, що можливість набуття зазначених активів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за рахунок законних доходів викликає обґрунтовані сумніви. Так, сума доходу [PERSON] , отриманого за період з 1998 року по серпень 2021 року, становить 363 036,20 грн. Водночас, [PERSON] , крім зазначеного вище нерухомого та рухомого майна, придбавала такі активи: 17 квітня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. за № 3717, - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,6 кв.м., яку 16 березня 2020 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. за № 347, подарувала онуку - [PERSON] , дар сторони оцінили в 460 000 грн; 19 грудня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу № 4525 - квартиру, загальною площею 135,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , за ціною 173 546 грн, яку 16 березня 2020 року на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. за № 348, подарувала дочці - [PERSON] , дар сторони оцінили в 510 000 грн; 09 жовтня 2001 року - автомобіль марки та моделі Opel Kadett Caravan, 1986 року випуску, який продала 11 листопада 2014 року; 14 серпня 2013 року - автомобіль марки та моделі Mercedes-Benz E 320, 1998 року випуску, який продала 13 липня 2017 року; 17 січня 2017 року - автомобіль марки та моделі BMW X-1, 2016 року випуску, за ціною 978 375 грн, який 21 липня 2021 року продала онучці - [PERSON] за 150 000 грн. Також стосовно цього автомобіля [PERSON] укладала договори внутрішнього страхування у період з 2017 по 2021 роки; Також, з 20 квітня 1989 року [PERSON] мала у власності автомобіль «УАЗ-469» та з 15 липня 1994 року - автомобіль «ВАЗ-2109»; з 12 листопада 2004 року - автомобіль «ВАЗ-2110», який продала 15 жовтня 2010 року. Позивач, посилаючись на відомості декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, яку подала [PERSON] , та виправленої декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, яку подав [PERSON] , зазначив, що загальна сума їх заощаджень станом на 31 грудня 2020 року становила 2 337 720 грн. Згідно з ДРФОПП за період з січня по липень 2021 року сума нарахованого доходу [PERSON] становить 140 836, 42 грн, а [PERSON] - 210 133, 97 гривні (без вирахування податків). Окрім цього у цей же період [PERSON] отримала пенсійні виплати на суму 43 698, 67 грн, а [PERSON] - 45 500, 25 гривень. Тобто, законний дохід [PERSON] та [PERSON] склав 440 169,31 грн. Прокурор навів аналіз руху коштів по рахункам [PERSON] та [PERSON] , відкритих в AT «Райффайзен Банк» та в AT КБ «ПриватБанк», за період з 01 січня 2021 року по 24 липня 2021 року (період, в який здійснювалося придбання активу) в розрізі видаткових платежів (витрат), відповідно до якого [PERSON] здійснено видатки на суму 201 120,14 грн, а [PERSON] - на суму 148 408, 89 грн. Також порівняв суми грошових активів, задекларованих [PERSON] та [PERSON] у виправлених деклараціях за 2020 рік, та деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, та дійшов висновку, що станом на 31 грудня 2021 року сума грошових активів збільшилась на 45595,2 грн. Тому стверджує, що [PERSON] та [PERSON] не мали можливості придбати за рахунок законних доходів квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 380 000 грн. Так, сумарна вартість видатків, здійснених [PERSON] , [PERSON] у період з 01 січня 2021 року по 24 липня 2021 року, склала: 201 120, 14 грн + 148 408, 89 грн + 2 380 000 грн = 2 729 529, 03 грн. Тобто, різниця між вартістю активів та законними доходами [PERSON] та [PERSON] становить 2 289 359, 72 грн (дохід 440 169, 31 грн - витрати 2 729 529, 03 грн = - 2 289 359, 72 грн), що ставить під сумнів придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , за рахунок коштів, отриманих [PERSON] та [PERSON] з офіційних джерел доходів. Також позивач, посилаючись на відомості з декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2020 рік, яку подав [PERSON] , зазначив, що загальна сума заощаджень його та членів його сім`ї (грошові активи) станом на 31 грудня 2020 року становила 2 116 149,3 грн. Згідно з ДРФОПП за період з січня по серпень 2021 року сума нарахованого доходу [PERSON] становить 450 424,66 грн, а його дружини [PERSON] - 84 954,68 грн (загальний законний дохід 535 379, 34 грн). Водночас, відповідно до виписок з банківських рахунків, відкритих в АТ «Універсал Банк» та в AT КБ «ПриватБанк», [PERSON] з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2021 року здійснював видаткові платежі, що свідчить про його витрати щонайменше на 547 295,25 гривні, а його дружина [PERSON] за той же період - щонайменше на 132 583,52 гривні. Порівняно з даними декларації за 2020 рік, сума грошових активів, наявних у [PERSON] та членів його сім`ї станом на 31 грудня 2021 року, враховуючи відомості щодо цього активу, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021 рік, поданої [PERSON] , зменшилася на 185 375,8 грн. 06 серпня 2024 року [PERSON] через персональний електронний кабінет Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, надіслав повідомлення про самостійно виявлені помилки в щорічних деклараціях за 2021 - 2023 роки, у якому зазначив, що протягом 2021 року його сім`єю здійснено побутові витрати на загальну суму 7 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 грудня 2021 року еквівалентно 204 586,5 грн, які помилково не відображено ним у декларації за 2021 рік шляхом зменшення готівки на цю суму. Однак, загальний законний дохід [PERSON] та [PERSON] за період з вересня по грудень 2021 року становить 512 540,68 грн, якого також не вистачало на придбання відповідних активів, навіть за умови використання заощаджень сім`ї, сформованих за попередні періоди. Позивач зазначив, що загальна сума видатків [PERSON] та членів його сім`ї в період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2021 року склала 4 415 328, 77 грн (547 295,25 + 132 583,52 + 3 085 450 + 650 000). Тому, різниця між вартістю активів та законними доходами [PERSON] становить 3 879 949, 43 грн (дохід 535 379,34 грн - витрати 4 415 328, 77 грн = - 3 879 949, 43 грн), що ставить під сумнів придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , за рахунок коштів, отриманих [PERSON] з законних джерел доходів. За наведених обставин позивач стверджував про наявність підстав для стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах 3 910 000 грн - вартість необґрунтованого активу (2 380 000 грн) та дохід, отриманий від цього активу (його реалізації) (1 530 000 грн), та з відповідача з [PERSON] - 4 796 000 грн - вартість необґрунтованих активів (3 085 450 грн і 650 000 грн) та дохід, отриманий від цих активів (їх реалізації) (234 550 грн і 826 000 грн). Стислий виклад позиції відповідачів. 04 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку від представника відповідачів - адвоката Варес М.О. до суду надійшли відзиви від 01 квітня та 02 квітня 2025 року із додатками, у яких адвокат просила у задоволенні позовів відмовити у повному обсязі, оскільки відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не погоджуються із позовними вимогами та вважають їх необґрунтованими (т. 7 а.с. 96-218). Так, [PERSON] протягом життя неодноразово придбавала та продавала як рухоме, так і нерухоме майно, а наявність виданих нею довіреностей на членів сім`ї не може беззаперечно свідчити про наявність зв`язку між активами та відповідними членами сім`ї, позаяк такі довіреності із широким колом повноважень («генеральні») були видані [PERSON] на всіх членів сім`ї. Також представник відповідачів зазначила, що через похилий вік [PERSON] та невміння користуватись технічними засобами, члени її сім`ї (донька, син, зять, онуки) надавали їй постійну допомогу, діючи на підставі наданих [PERSON] довіреностей. Тому, закріплення за квартирою [ADDRESS] у системі ОСББ електронної адреси та номера телефону [PERSON] , а за квартирою за адресою: [ADDRESS] , в системі ДТЕК та ОСББ «Батиєва Гора» номеру телефону та електронної адреси [PERSON] не свідчить про наявність їх зв`язку із вказаними об`єктами нерухомого майна. Усі комунальні платежі за цими квартирами здійснені за рахунок [PERSON] . Щодо користування [PERSON] послугами ТОВ «Нова Пошта» представник зазначила, що відділення № 315, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на відстані 650 метрів від [ADDRESS] , та на відстані 950 метрів від [ADDRESS] (місце проживання [PERSON] ), тобто, воно є найближчим відділенням ТОВ «Нова Пошта» до місця проживання [PERSON] . Звернула увагу, що [PERSON] отримував послуги у відділенні ТОВ «Нова Пошта» № 315 і після 21 серпня 2024 року - дата відчуження квартири [ADDRESS] . У той же час, [PERSON] не заперечує факт користування автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , про що ним відображено у відповідній декларації. Посилаючись на викладені обставини, представник відповідачів стверджує про відсутність підстав вважати, що вказані об`єкти нерухомого та рухомого майна придбані [PERSON] за дорученням [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які мають можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження. Представник відповідачів вважає висновки позивача про необґрунтованість активів передчасними та такими, що прийняті внаслідок неповної оцінки майнового стану [PERSON] , та зазначила таке. [PERSON] протягом трудової діяльності багато років займала керівні посади, зокрема з 1978 року - керівника магазину, внаслідок чого здійснювала накопичення коштів у доларах США. [PERSON] має паспорт для виїзду за кордон, відомості з якого свідчать про наявність у неї фінансової можливості подорожувати з 1991 року. Також вона має водійське посвідчення та у її власності неодноразово перебували різні автомобілі, які вона придбавала з метою власного користування та з метою подальшого продажу. [PERSON] мала у власності нерухоме майно, а саме: з 17 липня 2004 року квартиру за адресою: [ADDRESS] ; з 19 грудня 2006 року квартиру за адресою: [ADDRESS] , та на підставі ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року у справі № 505/3515/14-ц володіла 1/2 частиною нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1446, 4 кв.м.(теплиці). Зазначені об`єкти нерухомого майна вона здавала в оренду, за що отримувала щомісячний дохід. Окрім цього, [PERSON] надавала та отримувала позики. Так, 06 квітня 2012 року вона надала позику [PERSON] , який кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду та, як наслідок, постановлення ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року у справі № 505/3515/14-ц про затвердження мирової угоди, за умовами якої [PERSON] набула у власність 1/2 частки нерухомого майна, розташованого у м. Подільськ (теплиці). Також, 03 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики готівкових коштів, за умовами якого сума отриманої [PERSON] позики становить 90 000 доларів США. На виконання вказаного договору [PERSON] надана розписка. Для виконання своїх зобов`язань перед позичальником [PERSON] у 2024 році здійснила продаж належного їй майна. 21 серпня 2024 року [PERSON] складено афідевіт, за яким він підтвердив відсутність матеріальних претензій до [PERSON] за договором позики від 03 березня 2021 року. Також 15 лютого 2012 року [PERSON] отримала від свого сина - [PERSON] та зятя - [PERSON] безповоротні позики у сумах 20 000 доларів США та 35 000 доларів США відповідно. Відповідь на відзив. 09 квітня 2025 року засобами електронної пошти від позивача надійшла відповідь на відзиви від 08 квітня 2025 року з додатками, у якій позивач стверджує, що наведеними в позовних заявах відомостями та доданими доказами в повному обсязі доведено, що [PERSON] за дорученням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набула вказані в позовних заявах активи, і останні мали можливість вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Доведено зв`язок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з відповідними активами, а також наявність різниці між вартістю активів та законними доходами. Доводи адвоката Варес М.О. щодо фінансової можливості [PERSON] придбати відповідні активи не підтверджені належними і достовірними доказами, оскільки надані договори оренди майна, договори позики викликають обґрунтовані сумніви у їх належності і достовірності, а можливо одержані за такими договорами кошти не можуть вважатися «законними доходами» у розумінні ст. 81, 290-291 ЦПК України. Водночас, факт наявності відповідних фінансових можливостей у номінального власника не може однозначно свідчити про обґрунтованість активів. Наведені адвокатом обставини, доводи та міркування спростовуються інформацією, викладеною у позовних заявах, та долученими до них доказами (т. 8 а.с. 1-48). Сторона відповідачів не скористалася правом подати заперечення. Заяви, клопотання, а також процесуальні дії у справі. Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 991/1733/25 накладено арешт на інші активи, які відповідають вартості спірних активів, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 135,1 кв. м, реєстраційний номер: 2055227151101, власник - [PERSON] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 284,6 кв. м, реєстраційний номер: 2970073451120, власник - [PERSON] (т. 7 а.с. 44-45). Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 991/1740/25 накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,6 кв.м, реєстраційний номер: 2055184880000, власник - [PERSON] (т. 7 а.с. 46- 52). Ухвалами Вищого антикорупційного суду від 11 березня 2025 року відкрито провадження у справах за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави - справа № 991/1897/25, провадження № 2/991/9/25 та за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. до [PERSON] , [PERSON] про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави - справа № 991/1901/25, провадження № 2/991/10/25, а також об`єднано в одне провадження ці цивільні справи та призначене підготовче засідання (т. 4 а.с. 66-69, т. 7 а.с. 66- 70). 04 квітня 2025 року, у визначений судом строк, засобами поштового зв`язку від представника відповідачів - адвоката Варес М.О. до суду надійшли відзиви від 01 квітня та від 02 квітня 2025 року із додатками (т. 7 а.с. 96-218). 09 квітня 2025 року засобами електронної пошти від представника позивача - прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Кожем`яки І.В. надійшла відповідь на відзиви від 08 квітня 2025 року з додатками (т. 8 а.с. 1-48). Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. У судовому засіданні прокурор просив позови задовольнити, вимоги позовних заяв підтримав у повному обсязі, також підтримав доводи, викладені у відповіді на відзив. Письмова промова прокурора у судових дебатах долучена до матеріалів справи. Представник відповідачів просила відмовити у задоволенні позовів. Підтримала вимоги відзивів на позовні заяви. Зазначила, що матеріали справи не містять жодних доказів, що [PERSON] придбавала спірне майно за вказівкою [PERSON] та прокурор не зазначає за вказівкою кого саме із [PERSON] придбавалось таке майно. Обрахунки, викладені у висновку спеціаліста, свідчать про те, що [PERSON] мала фінансову можливість придбати спірне нерухоме та рухоме майно. В ході судового провадження за клопотанням позивача допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання, зокрема про те, що переїхав у місто Київ у 2004 році. Про оренду квартири за адресою: [ADDRESS] , дізнався з оголошення у газеті. Після огляду квартири зустрівся з власником - [PERSON] , домовились про орендну плату у розмірі 400 доларів США за місяць та підписали договір оренди, який склали ріелтор з [PERSON] в трьох примірниках, один з яких залишився в ріелтора. Договори укладали терміном на один-два роки. З часом розмір орендної плати змінювався, тому укладали нові договори. Оплата за оренду квартири здійснювалась в доларах США, про отримання коштів за оренду квартири [PERSON] розписок не писала. Свої примірники договорів не зберіг. [PERSON] раз на два місяці приїжджала перевіряти квартиру. Гроші за оренду квартири віддавав їй, або за її вказівкою міг передавати через інших осіб. У подальшому склались довірливі відносини, тому гроші за квартиру [PERSON] міг передавити не щомісяця, було таке, що передавав один раз на три місяці, а було таке, що [PERSON] приїжджала в Київ за грошима раз на пів року і він передав їй одразу всі кошти за цей період. З`їхав з квартири приблизно у 2014- 2015 роках, точно не пам`ятає. Так, приблизно у 2007 році, він познайомився з онуком [PERSON] - [PERSON] , оскільки через нього передавав гроші за оренду квартири. У подальшому між ними склалися товариські стосунки. Підтвердив, що окрім особистих зустрічей було спілкування засобами мобільного зв`язку. Також підтвердив, що надав довіреність на [PERSON] , оскільки попросив його придбати автомобіль «Лексус», потім надав генеральну довіреність на розпорядження транспортним засобом. Не виключає, що міг надавати довіреності [PERSON] на укладання договорів страхування транспортних засобів, оскільки його ( [PERSON] ) діяльність пов`язана із наданням в оренду транспортних засобів. Повідомив, що фінансових відносин із [PERSON] не має. Де проживав [PERSON] не пам`ятає. Коли вони почали спілкуватись, то [PERSON] був студентом. У період 2005-2006 років отримував заробітну плату у конвертах, приблизно 2000 доларів США в місяць, тому міг оплатити оренду квартири. Працював керуючим в ПП «Музична Нора» та ТОВ «Атомік Груп». Також займався ремонтом автомобілів, тому у період 2010 - 2015 років від страхових компаній отримував відшкодування за ремонт транспортних засобів. На той час і зараз зареєстрований в АР Крим, факт проживання за адресою: [ADDRESS] , офіційно ніде не повідомляв. На запитання прокурора пояснив, що у період, коли ставалися ДТП за його участю, він проживав за адресою: [ADDRESS] . Про квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка зазначена як адреса його місця проживання у протоколах про вчинення адміністративного правопорушення, нічого згадати не зміг. Припустив, що міг повідомляти цю адресу для складання адміністративного протоколу, бо у той час за цією адресою проживала його дівчина. У 2013 році під час отримання довідки переселенця повідомив адресу: [ADDRESS] або 38, - адреса його близької подруги. Після пред`явлення оригіналів 7 договорів оренди підтвердив, що усі підписи належать йому, окрім підпису в договорі оренди від 28 грудня 2006 року. На даний час теж орендує двокімнатну квартиру у місті Києві, у якій проживає з дружиною та дитиною. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надав показання про те, що із [PERSON] та [PERSON] перебуває у близьких дружніх стосунках. [PERSON] - похресник його батька, але з ним стосунки менш дружні. [PERSON] знає змалечку, вперше побачив, коли йому було 14 років, бачився на сімейних святах. По телефону з [PERSON] почав спілкуватись з приводу надання коштів у позику десь у листопаді-грудні 2020 року. Вона знала, що у нього є гроші від продажу квартири, тому звернулась до нього за позикою. На той час він з дружиною продав квартиру (лише у 2020 році від продажу нерухомого майна отримав 170 000 доларів США), тому гроші були, він міг позичити кошти на пів року або рік. Домовились із [PERSON] про те, що коли їй будуть потрібні кошти, вона звернеться до нього. У перших числах березня 2021 року [PERSON] повідомила, що їй потрібна позика у сумі 90 000 доларів США, для чого їй потрібні були кошти не повідомляла. Також [PERSON] попросила скласти текст договору позики. Тому він роздрукував типовий примірник договору позики, у якому було написано, що він складений у м. Києві, та поїхав у м. Подільськ, де і був підписаний договір. Гроші передавав [PERSON] біля магазину, що знаходився по [ADDRESS] . Повідомив, що за договором позики відсотки не передбачались, свідків при укладенні договору позики та складенні розписки не було. Після уточнюючого запитання прокурора повідомив, що разом із укладенням договору позики [PERSON] написала розписку про отримання коштів, яку він в подальшому повернув. Договір позики укладався на три роки, але йшла мова про те, що позичені кошти можуть повернутись швидше. Оскільки знає [PERSON] досить тривалий час, ніяких сумнівів щодо повернення коштів не було. Він чекав повернення позики до початку літа 2024 року, в подальшому було прийнято рішення, що на виконання цього договору [PERSON] переоформить на нього нерухоме майно, яке їй належить. Оскільки його дружина з дітьми проживали за кордоном, а для переоформлення майна необхідна згода дружини, тому особисто на нього переоформити нерухоме майно не вдалось. Так, 21 серпня 2024 року у нотаріуса в м. Києві складений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , покупцем якої зазначено його тестя - [PERSON] . Він ( [PERSON] ) був присутній під час підписання договору купівлі-продажу, але хто замовляв оцінку квартири не пам`ятає, цим питанням він та тесть не займались. Фактичним власником цієї квартири став він, хоча договір купівлі-продажу був оформлений на тестя - [PERSON] . Повідомив, що [PERSON] самостійно запропонувала цю квартиру у погашення боргу. Вони домовилися, що вартість цієї квартири повністю погасить перед ним заборгованість за договором позики. З приводу укладання договору купівлі-продажу домовлявся з [PERSON] по телефону за допомогою месенджерів. У день продажу квартири ним складена та засвідчена нотаріусом заява про те, що позика повернута, свій примірник договору позики та розписку [PERSON] він повернув [PERSON] . Ксерокопія договору позики у нього залишилась. Пояснив, що квартира [ADDRESS] - це трикімнатна квартира, на четвертому поверсі, з ремонтом, розташована у хорошому місці, тому вартує 90 000 доларів США. Також повідомив, що після підписання договору купівлі-продажу у квартирі проживав [PERSON] приблизно пів року. Зараз у квартирі ніхто не проживає, час від часу він навідується в цю квартиру. В оренду її не здає, платить комунальні платежі. На його думку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є забезпеченими людьми. З урахуванням довірливих взаємовідносин, які склались між їх родинами, вважав, що можна було позичити 90 000 доларів США. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідачів, надавши оцінку показанням свідків та іншим доказам, дійшов таких висновків. Особливості позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави врегульовані Главою 12 Розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до абзаців другого та четвертого частини другої ст. 290 ЦПК України позов пред`являється щодо: активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену статтею 368-5 Кримінального кодексу України; доходів, отриманих від активів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї частини. За частиною третьою ст. 290 ЦПК України для визначення вартості активів, зазначених у частині другій цієї статті, застосовується вартість їх набуття, а у разі їх набуття безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову, мінімальна ринкова вартість таких або аналогічних активів на дату набуття. Згідно із ч. 4 ст. 290 ЦПК України позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлено, зокрема до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи, зазначені у частині другій цієї статті, та/або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Відповідно до ч. 8 ст. 290 ЦПК України - термін «активи» означає грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на рахунках/електронних гаманцях, у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування; - під «набуттям активів» слід розуміти набуття активів особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність, а також набуття активів у власність іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; - особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»; - термін «законні доходи» означає доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема джерел, визначених пунктами 7 і 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції». Так, враховуючи норми пунктів 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», для цілей здійснення позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави правомірно отриманими із законних джерел доходами є: - отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи; - наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відповідно до ст. 291 ЦПК України суд визнає необґрунтованими активи, якщо судом на підставі поданих доказів не встановлено, що активи або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті за рахунок законних доходів. У ст. 292 ЦПК України визначено правові наслідки визнання активів необґрунтованими, а саме: особливості їх стягнення в дохід держави. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що при розгляді цивільних справ про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про те: - чи є відповідачі особами, до яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; - чи існує зв`язок активів, які прокурор вважає необґрунтованими, з особами уповноваженими, на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - чи набуто відповідачами такі активи у один із способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України; - чи відповідають активи, які позивач вважає необґрунтованими, вимогам частини 2 ст. 290 ЦПК України (дата набуття, різниця між вартістю та доходами особи). Відповідно до ч. 4 ст. 89 ЦПК України у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони. Зазначений стандарт доказування встановлює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Так, при вирішенні питання про визнання активів необґрунтованими для задоволення позовних вимог достатньою є підтверджена доказами сукупність фактичних обставин, з якими закон пов`язує набуття активів особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та відповідна різниця між їх вартістю та законними доходами. У той же час, власник активу має довести законність походження майна, а якщо майно набуто опосередковано через третіх осіб - спростувати свій зв`язок з цим активом. Щодо осіб, до яких пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Встановлено, що у період з 13 грудня 2019 року по 12 липня 2021 року [PERSON] обіймав посаду начальника відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, що підтверджується копіями наказів від 12 грудня 2019 року № 65-о та від 12 липня 2021 року № 651-о (т. 2 а.с. 58, 59). Відповідно до наказу від 13 липня 2021 року № 92-о [PERSON] призначено з укладанням контракту про проходження державної служби з 13 липня 2021 року в порядку переведення з Одеської митниці Держмитслужби на посаду начальника відділу митного оформлення № 2 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці (т. 2 а.с. 59). У судовому засіданні встановлено, що з 18 лютого 2020 року [PERSON] призначено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці Держмитслужби, присвоєно 5 ранг державного службовця, що підтверджується копіями наказів від 14 лютого 2020 року № 2-о, № 3-о та № 77-о (т. 2 а.с. 46-48). Наказом від 30 червня 2021 року № 28-о призначено [PERSON] з укладанням контракту про проходження державної служби з 01 липня 2021 року в порядку переведення з Одеської митниці Держмитслужби на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 1 митного поста «Подільськ» Одеської митниці (т. 2 а.с. 49). Також встановлено, що згідно з рішенням від 09 грудня 2020 року № 11.1.VIII та розпорядженням від 15 грудня 2020 року № 115-к Обухівської районної ради Київської області [PERSON] обраний та приступив з 15 грудня 2020 року до виконання обов`язків заступника голови Обухівської районної ради Київської області 8 скликання (т. 2 а.с 86-88). Відповідно до п.п. «в», «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування, посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну митну політику. Отже, у період з липня по серпень 2021 року (період набуття спірних активів) [PERSON] та [PERSON] були службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну митну політику, державними службовцями, а [PERSON] - посадовою особою місцевого самоврядування, тобто відповідно до п.п. «в», «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тому до них може бути пред`явлено цивільний позов у порядку, передбаченому ст. 290 ЦПК України. Водночас, відповідач [PERSON] не має статусу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 290 ЦПК України позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлений до [PERSON] як до іншої фізичної особи, яка набула у власність активи, зазначені в частині другій цієї статті, за дорученням осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та якщо ці особи можуть прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Щодо зв`язку активів, які прокурор вважає необґрунтованими, з особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та набуття відповідачами таких активів у один із способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , зареєстровано шлюб 04 лютого 1989 року. Вказані особи є батьками [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (т. 2 ас. 95, 98). Батьками [PERSON] є [PERSON] , яка народилася [INFO] , та [PERSON] , який народився [INFO] та помер [INFO] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (т. 2 а.с. 96-97). 29 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , яка народилася [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб № 1694 (т. 2 а.с. 99). Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Чинне законодавство не розкриває поняття «зв`язок особи з активом», щодо якого ставиться питання про необґрунтованість, не визначає критеріїв такого зв`язку. У той же час, як виснував Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2024 року, справа № 991/366/22, фактичне володіння через третіх осіб (ч. 4 ст. 290, п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України) «за дорученням»: 1) вказує на відносини, відмінні від визначених цивільним законодавством відносин довірителя і повіреного; 2) означає набуття суб`єктом декларування активів через третіх осіб з метою приховання факту набуття цих активів; 3) вчинення дії «за дорученням» може бути встановлене із сукупності вторинних ознак, які дозволяють дійти висновку, що третя особа діяла в інтересах суб`єкта декларування, а суб`єкт декларування, у свою чергу, отримує вигоду від набутого активу; у свою чергу «можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження», означає: 1) можливість контролювати певне майно через неформалізоване право розпорядження ним шляхом фактичної можливості визначення долі цього майна як безпосередньо, так і через третіх осіб, на яких оформлено відповідне право власності; 2) трактується ширше передбаченої статтею 16 ЦК України складової права власності. Отже, при встановленні зв`язку активів, про необґрунтованість яких стверджує позивач, з особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, необхідно дослідити їх правову або фактичну пов`язаність з такими активами, а саме: [PERSON] та [PERSON] з квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] - з квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , та автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] . Щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2021 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. за реєстровим № 1128, уповноважила [PERSON]. представляти її інтереси з питань управління та розпорядження (продаж, міна, оренда) належним їй будь-яким рухомим та будь-яким нерухомим майном, з питань придбання (купівля, отримання в дар) та оформлення на її ім`я будь-якого рухомого чи нерухомого майна; довіреність видана без права подальшої передовіри на 5 років та дійсна до 23 липня 2026 року (т. 2 а.с. 141 зворот - 142). 24 липня 2021 року між [PERSON] (надалі - Продавець) та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 23 липня 2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. за реєстровим № 1128, діяла [PERSON] (надалі - Покупець), укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лемешко О.М. за реєстраційним № 873. За умовами цього договору Продавець передав у власність, а Покупець прийняла у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 103,8 кв.м. За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 2 380 000 грн, які Продавець одержав у повному обсязі від Покупця до моменту підписання цього договору (п. 1, 5). Право власності [PERSON] у цей же день зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т. 2 а.с. 149-150, т. 4 а.с. 33). Також встановлено, що постачання електричної енергії на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] , здійснюється на підставі укладеного між ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «ООЕК») та [PERSON] публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та відкритого особового рахунку № [NUMBER] . За вказаним особовим рахунком наявний особистий кабінет, через який споживачем передаються показники приладу обліку електричної енергії: логін - [INFO], електронна адреса - [INFO] , тел [NUMBER] , [NUMBER] . За період з 24 липня 2021 року по 25 липня 2025 року за адресою: [ADDRESS] , проведені платежі за надані послуги. Зазначені обставини підтверджуються копією листа ТОВ «ООЕК» від 02 серпня 2024 року № 587/06-02-3014 (т. 2 а.с. 159-160). Також встановлено, що 01 серпня 2021 року між ОСББ «Нова Аркадія» та [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності від 23 липня 2021 року за реєстровим № 1128 діяла [PERSON] , укладено договір про надання послуг з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у будинку. На договорі міститься напис «[NUMBER]» ( т. 2 а.с. 166-170). Для сплати ОСББ «Нова Аркадія» внесків і платежів власниками квартири [ADDRESS] відкрито особовий рахунок [NUMBER] . Так, у період з 24 липня 2021 року по 19 липня 2024 року за послугу з управління будинком внесено 34 платежі, з яких 2 здійснено попереднім власником квартири, 1 - [PERSON] , 25 - [PERSON] , а 9 - [PERSON] . Однак, відповідно до платіжних інструкцій № 9317-6353-4840-7553 від 12 вересня 2023 року, № 9321-2548-3314-4499 від 18 жовтня 2023 року, № 9323-9368-9097-5405 від 14 листопада 2023 року, № 9326-8732-5638-5119 від 13 грудня 2023 року, № 9329-0562-6051-7959 від 04 січня 2024 року, № 9335-7511-8502-6352 від 11 березня 2024 року та № 9338-9359-5070-6824 від 12 квітня 2024 року оплата послуг із зазначенням платником [PERSON] фактично здійснювалась [PERSON] з рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на його ім`я. Також 13 квітня 2023 року [PERSON] з рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», а 13 грудня 2023 року та 12 січня 2024 року [PERSON] з рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», здійснювали оплату житлово-комунальних послуг за цю ж квартиру на рахунок ТОВ «Управдом», що підтверджується платіжними інструкціями № 9302-4613-1959-3857, № 9326-8732-5853-9755, № 9329-8627-0062-5562 (т. 2 а.с. 163-164, 178-180, 182- 191). Водночас, електронна адреса: [INFO] та номер телефону [NUMBER] зазначені [PERSON] в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування станом на 2020 та 2021 роки (т. 2 а.с. 10, 15). Колегія суддів звертає увагу, що довіреність від 23 липня 2021 року № 1128, на підставі якої діяла [PERSON] , не містить повноважень щодо оплати послуг за утримання квартири, а правові підстави для оплати таких послуг [PERSON] взагалі відсутні. Доказів того, що у цій квартирі проживала [PERSON] , матеріали справи не містять. Натомість, у поясненнях НАЗК [PERSON] зазначила, що у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та втратою сина вирішила переїхати ближче до дітей і онуків, бо в м. Подільську залишилася без підтримки сім`ї. Під час пошуку житла натрапила на декілька вигідних пропозицій, тому для покриття частини витрат вирішила скористатися позикою, що дало можливість придбати дві квартири в м. Одесі (за адресою: [ADDRESS] ) та м. Києві (за адресою: [ADDRESS] ). Для виконання боргових зобов`язань планувала продати інші активи, однак війна унеможливила цей план, бо м. Київ і м. Одеса стали небезпечними і переїзд вирішила відкласти (т. 3 а.с. 143-189). Тобто, [PERSON] у цій квартирі не проживала. У той же час, нарахування оплати за надані житлово-комунальні послуги, зокрема за електроенергію, здійснювалось, що свідчить про факт користування цією квартирою. За таких обставин, суд вважає доведеним наявність зв`язку [PERSON] , [PERSON] з майном, яке відповідає ознаці «активи», а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки вони мали можливість вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним, тому, враховуючи дату набуття цих активів (після 28 листопада 2019 року), щодо цього активу може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави. Щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2021 року між [PERSON] (надалі - Продавець) та [PERSON] (надалі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. за реєстраційним № 3200, за умовами якого Продавець передав у власність Покупця, а Покупець прийняла у власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,5 кв.м.; за домовленістю сторін продаж квартири здійснено за 3 085 450 грн, що на день укладення цього договору за курсом НБУ становить еквівалент 115 000 доларів США, які Продавець отримав повністю від Покупця до моменту підписання цього договору (т. 2 а.с. 151-152). 01 листопада 2021 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області Поляковою М.В. за реєстраційним № 745, уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань розпорядження належним їй рухомим та нерухомим майном; довіреність видана без права передоручення на 5 років та дійсна до 01 листопада 2026 року (т. 2 а.с. 146). Відповідно до листа ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» від 15 серпня 2024 року № 1/08/34255 за адресою: [ADDRESS] , закріплений номер телефону [NUMBER] та електронна пошта [INFO] (т. 2 а.с. 192-195). Встановлено, що оплата внесків та платежів щодо квартири [ADDRESS] , здійснювалась на розрахунковий рахунок ОСББ «Батиєва Гора» у період з 21 жовтня 2021 року по 29 червня 2024 року шляхом банківських переказів з використанням платформи Portmone (без зазначення рахунку платника), зареєстрованим користувачем якої є [PERSON] , який народився [INFO] , за логіном GRINCHI (номер телефону [NUMBER] , електронна адреса [INFO] ), що підтверджується копіями листів ОСББ «Батиєва Гора» від 19 вересня 2024 року № 1, ТОВ «ФК МБК» від 02 жовтня 2024 року № 254476/1 з додатками (т. 2 а.с. 196-223, 227). Водночас, електронна адреса grinchishin.s@gmail.com та номер телефону [NUMBER] зазначені [PERSON] в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (т. 2 а.с. 19, 24). Відповідно до листа ТОВ «Нова Пошта» від 02 жовтня 2024 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з липня по жовтень 2024 року отримували послуги у відділенні № 315, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, 10 липня 2024 року [PERSON] отримував послуги ТОВ «Нова Пошта» у поштоматі № 8936 (тільки для мешканців) за адресою: [ADDRESS] , а 15 серпня 2024 року - [PERSON] (т. 2 а.с. 237-238). Також із долучених прокурором до позовної заяви та відповіді на відзив знімків екрана з сайту https://google.com.ua/maps встановлено, що відділення «Нова Пошта» № 315 знаходиться на відстані 550 м від будинку за адресою: [ADDRESS] (т. 2, а.с. 240, т. 8 а.с. 33). У судовому засіданні представник відповідачів - адвокат Варес М.О. зауважила, що відділення ТОВ «Нова Пошта» №315 також розташоване на відстані 900 м від будинку [ADDRESS] , за якою проживає [PERSON] , тому отримання відповідачем послуг у цьому відділенні не свідчить про проживання відповідача у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Звернула увагу, що відділення «Нова Пошта» № 191, яке розташоване ближче до будинку [ADDRESS] , є менш зручним для отримувачів відправлень, не містить примірочної, поряд з відділенням відсутні магазини та пекарні. Проте такі доводи представника відповідачів колегія суддів оцінює критично, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин не надано, тому вони не спростовують твердження позивача. У той же час, колегія суддів враховує, що [PERSON] перед обранням на посаду заступника голови Обухівської районної ради Київської області, тобто до 15 грудня 2020 року, у деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 - 2019 роки декларував фактичне місце проживання у квартирі загальною площею 36,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої є дружина - [PERSON] . Також, відповідно до цих декларацій, з 2017 року склад сім`ї [PERSON] становив чотири особи: він, дружина та дві доньки 2015 і 2017 р.н. І хоча з 16 березня 2020 року [PERSON] отримав у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальна площа 76,6 кв.м., збільшення складу сім`ї могло сприяти вирішенню питання про збільшення житлової площі (т. 8 а.с. 48). Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що довіреністю від 01 листопада 2021 року № 745, [PERSON] уповноважила [PERSON] від її імені здійснювати оплату послуг. Водночас, пояснення [PERSON] про те, що оплата здійснювалась за кошти [PERSON] , жодними доказами не підтверджені. Як встановлено вище, у поясненнях НАЗК [PERSON] зазначила, що війна унеможливила її переїзд до м. Києва, тобто вона не проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] (т. 3 а.с. 143-189). У той же час, у судовому засіданні встановлено, що нарахування та оплата за надані послуги щодо цієї квартири, зокрема за електроенергію, здійснювалось, що свідчить про користування квартирою. Щодо автомобіля марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] . У судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2021 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семащук С.В. за реєстраційним № 1919, уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатись належним йому ( [PERSON] ) автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , а саме: з правом експлуатації, продажу автомобіля за встановленим законом порядком, обміну, страхування, надання в оренду, лізинг, позичку автомобіля, виїзду за кордон; довіреність видана строком на три місяці (т. 3 а.с. 4- 5). Наступного дня, 11 серпня 2021 року в м. Подільськ, Одеської області, в ТСЦ № 5149, укладено договір між [PERSON] (Продавець), від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] (покупець), за умовами якого продано автомобіль марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , за ціною 650 000 грн. Цього ж дня проведена перереєстрація цього транспортного засобу на нового власника - [PERSON] , видано та присвоєно номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією листа ГСЦ МВС від 31 липня 2024 року № 31/26-8236 за додатками (т. 3 а.с. 6-20 ). 20 серпня 2021 року [PERSON] довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Подільського районного нотаріального округу Одеської області за реєстраційним № 566, уповноважила [PERSON]. розпоряджатись (продаж, міна, страхування, надання в оренду або у позичку, зняття з обліку у відповідних органах Міністерства внутрішніх справ) автомобілем марки та моделі «Toyota Rav-4 Hybrid», 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , строком на три роки, тобто до 20 серпня 2024 року (т. 3 а.с. 148). Судом встановлено, що [PERSON] укладав у 2021-2023 роках договори внутрішнього страхування стосовно цього автомобіля, а також вчиняв дії з метою продажу цього транспортного засобу, шляхом розміщення оголошення на платформі ТОВ «Інтернет-реклама РІА», що підтверджується матеріалами справи (т. 3 а.с. 36-38,42-43). Окрім цього, відповідно до акта виконаних робіт № ВДиСА-016325 від 03 червня 2024 року ТОВ «Віді Автострада» здійснювало діагностику автомобіля Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , замовником вказаних послуг та платником був [PERSON] (т. 3 а.с. 86-88). Встановлено, що [PERSON] задекларував безоплатне право користування автомобілем марки та моделі «Toyota Rav-4 Hybrid», 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , зазначивши відповідні відомості у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2021, 2022, 2023 роки (т. 2 а.с. 24-35). У той же час, у відзиві відповідач [PERSON] також не заперечував факт користування автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN- код: [NUMBER] (т. 7 а.с. 139). Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи встановлені обставини, а також докази, які підтверджують їх дійсність, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обґрунтованого сумніву щодо достовірності факту користування відповідачем [PERSON] автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, тому ці обставини доказуванню не підлягають. За таких обставин, суд вважає доведеним наявність зв`язку [PERSON] з майном, яке відповідає ознаці «активи», а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] , та автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, оскільки він мав можливість вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним, тому, враховуючи дату набуття цих активів (після 28 листопада 2019 року), щодо цих активів може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави. Доводи представника відповідачів про те, що [PERSON] на всіх членів сім`ї видавала довіреності, тому ця обставина не свідчить про пов`язаність певних членів сім`ї до відповідного майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як встановлено вище, прямий спосіб набуття квартир, які знаходяться у м. Києві та м. Одеса [PERSON] , яка проживає в іншому населеному пункті (м. Подільськ Одеської області), одночасно виступає опосередкованим способом набуття цього активу [PERSON] та [PERSON] та вказує на їх причетність до майна, що фактично свідчить про надання по суті ними доручення [PERSON] для придбання квартир та вчинення щодо цих активів дій, тотожних за змістом здійсненню права розпорядження (т. 2 а.с. 138-142,145-148). Тобто, у судовому засіданні встановлено, що на [PERSON] (номінальний власник) було оформлене майно, яким фактично користувалися і розпоряджалися, тобто отримували вигоду від набутого активу, [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] з дружиною. Щодо вартості набутих активів та різниці між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. За ч. 2 ст. 290 ЦПК України позов про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави може бути пред`явлено: якщо різниця між вартістю таких активів і законними доходами особи у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», але не перевищує межу, встановлену ст. 368-5 КК України; доходів отриманих від таких активів. Відповідно до ч. 3 ст. 290 ЦПК України для визначення вартості активів, зазначених у частині другій цієї статті, застосовується вартість їх набуття. Так, 28 листопада 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 липня 2019 року встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2007 грн. Тому, мінімальна сума різниці між вартістю активів та законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, становить 1 003 500 грн (2007грн * 500). Враховуючи норми ст. 368-5 КК України, максимальна сума такої різниці становить шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу ІV ПК України для відповідного року; при цьому податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року у сумі 2270 грн (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»). Тому, максимальна сума різниці між вартістю активів та законними доходами особи становить 7 377 500 грн (2270грн/2 * 6500). Тобто, для подання позову про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави різниця між вартістю активів та законними доходами особи має становити не менше 1 003 500 грн та не повинна перевищувати 7 377 500 грн. Враховуючи обставини справи, зазначені прокурором у позові та представником відповідачів у відзивах, суд вважає за необхідне дослідити питання щодо майнового стану [PERSON] станом на липень-серпень 2021 року та джерела її доходів з метою перевірки фінансової спроможності [PERSON] для придбання активів, які прокурор просить визнати необґрунтованими. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми доходів, нарахованих фізичній особі податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи (далі - ДРФОПП) щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ): у період з 1998 року по серпень 2021 року включно сума виплаченого доходу становила 103 174,98 грн, (т. 2 а.с. 114 (зворот) - 118). Також встановлено, що [PERSON] як фізична особа-підприємець у період з 2013 по 2020 роки отримала дохід у сумі 138 069 грн (т. 2 а.с. 117 зв). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26 липня 2024 року № 1500-0404-5/115383 розмір виплаченої пенсії [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з липня 1999 року по серпень 2021 року включно склав 363 036,20 грн (т. 2 а.с. 121-130). Тобто, сукупний дохід [PERSON] у період з 1998 року по серпень 2021 року складав 604 280,18грн. У відзиві представник відповідачів стверджувала, що прокурор не повністю дослідив відомості щодо фінансового стану [PERSON] . На підставі доказів, наданих до пояснень [PERSON] від 01 листопада 2024 року на запит Управління проведення моніторингу способу життя та контролю щодо повноти заповнення декларацій Національного агентства з питань запобігання корупції від 02 жовтня 2024 року № 281- 03/72903-24 та до відзиву, встановлено, що [PERSON] розпочала трудову діяльність з 19 вересня 1953 року, у період з 18 січня 1978 року по 15 квітня 2002 року працювала на різних посадах у Одеській обласній конторі «Спорттовари», що підтверджується копією трудової книжки (т. 7 а.с. 104-106). Так, відповідно до п. 1.1. та 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, до якої зокрема вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. У той же час, внесення відомостей до трудової книжки про отриману заробітну плату не передбачено, тому цей документ не є належним доказом для визначення розміру доходу. Як зазначено вище, судом на підставі відомостей з ДРФОПП встановлено розмір доходу [PERSON] , починаючи з 1998 року. Доказів, які б підтверджували дохід [PERSON] за період з 1953 року по 1997 рік, матеріали справи не містять, що унеможливлює визначення розміру такого доходу та врахування при ухваленні рішення. Встановлено, що [PERSON] мала рахунок № [NUMBER] , відкритий в Ощадному банку, на якому станом на 1995 рік обраховувався залишок у розмірі «75000», а за результатом переоцінки станом на 02 квітня 1996 року залишок становив - «0,75» ( т. 3 а.с. 155-159). Також встановлено, що 21 листопада 1996 року [PERSON] в Ощадному банку було відкрито рахунок № [NUMBER] з приміткою: «комп 28796», на якому станом на 11 липня 2012 року обраховувався залишок у сумі 9653,33 грн (Указом Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року № 762/96 в Україні з 2 вересня 1996 року було введено національну валюту України, якою є гривня) (т. 3 а.с. 154). Встановлено, що [PERSON] 02 жовтня 2008 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , відповідно до якого спадкове майно складалося з грошових вкладів з відсотками та компенсаціями, що знаходяться в Котовському відділенні № 32823 ВАТ «Державний ощадний банк України» на компенсаційних рахунках № [NUMBER] та № [NUMBER] (т. 3 а.с. 178). За матеріалами справи [PERSON] отримала успадковані кошти, у зв`язку з чим їй 08 жовтня 2008 року були відкриті рахунки та зараховано: на рахунок № [NUMBER] з рахунку № [NUMBER] грн, а на рахунок № [NUMBER] з рахунку № [NUMBER] - 1241,50 грн (т. 3 а.с. 152-153). Тобто, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] кошти в сумі 1798,20грн, що за курсом долара США станом на 08 жовтня 2008 року становило 324 доларів США. Окрім цього встановлено, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що внесені відповідні відомості 15 жовтня 2008 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 4 а.с. 36). Інших доказів, які б підтверджували доводи [PERSON] про успадкування після смерті подруги майна на загальну суму 40 000 доларів США, матеріали справи не містять, тому суд вважає, що такі доводи сторони відповідача необґрунтованими. Водночас, відповідно до відповіді АТ «Державний ощадний банк України» від 01 серпня 2024 року на запит НАЗК від 19 липня 2024 року № 281-03/52746-24 встановлено, що за період з 01 січня 2020 року по 18 липня 2024 року інформація про банківські рахунки [PERSON] відсутня (т. 3 а.с. 196-197, 207-208). Суд звертає увагу, що жодних доказів, які б підтверджували дату списання/зняття коштів з рахунків [PERSON] , які були відкриті в АТ «Державний ощадний банк України», до суду не надано, отже підстави для висновку, що ці кошти використані для придбання спірних квартир чи автомобіля, відсутні. Відповідно до копії паспорта для виїзду за кордон, строк дії з 14 травня 1991 року по 14 травня 1996 рік, встановлено, що [PERSON] здійснювала у період з 1991 року по 1993 рік неодноразові виїзди за кордон, мета виїзду: приватна поїздка/туризм (т. 7 а.с. 107-114). На переконання суду, цей доказ свідчить про фінансовий стан [PERSON] з огляду на її матеріальну спроможність забезпечити виїзд та проживання за кордоном, тобто витрати, а не доходи. Встановлено, що у періоди з 11 травня 2007 року по 16 жовтня 2008 року та з 01 жовтня 2013 року по 18 березня 2021 року [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності (КВЕД): надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна(т. 3 а.с. 190-195). Засади здійснення підприємницької діяльності (підприємництва) громадянами та юридичними особами на території України були визначені в Законі України «Про підприємництво», який був чинний у період з 01 березня 1991 року по 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про підприємництво», починаючи з першої редакції закону, запроваджено державну реєстрацію підприємництва, що передбачало видачу певного документа, а також подання до відповідних податкових органів та органу державної статистики відомості про зареєстрований суб`єкт підприємництва. Як встановлено вище, дохід [PERSON] як фізичної особи-підприємця у період з 2013 по 2020 роки міститься в відомостях ДРФОПП. Інші докази, які б свідчили про здійснення нею підприємницької діяльності у період до 2007 року та наявність іншого доходу [PERSON] як фізичної особи-підприємця, у матеріалах справи відсутні. Тому, суд позбавлений можливості перевірити ці факти на предмет їх достовірності. Враховуючи встановлені обставини, суд для вирішення справи враховує лише підтверджені доходи від підприємницької діяльності [PERSON] у сумі 138 069 грн. Матеріали справи містять копії договору оренди, укладеного 17 січня 2020 року у м. Подільськ, за умовами якого [PERSON] передала в оренду [PERSON] нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , щомісячна орендна плата становила 5500грн, та договору оренди квартири від 15 грудня 2014 року, за умовами якого [PERSON] передала в оренду [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , строк оренди 1 рік, орендна плата -160 грн на місяць (т. 3 а.с. 168-175). Колегія суддів звертає увагу, що у цих договорах відсутнє посилання на те, що вони укладені [PERSON] як фізичною особою-підприємцем. У той же час, сторона відповідача надала копії цих договорів до пояснень [PERSON] на підтвердження здійснення нею підприємницької діяльності щодо оренди нерухомого майна, тому колегія суддів доходить висновку, що доходи за цей період підприємницької діяльності, отже і за цими договорами, відображені у відомостях ДРФОПП та вже враховані судом. Також, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю. за реєстраційним № 3717, [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (т. 4 а.с. 41-42). 19 грудня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. за реєстровим № 4525, [PERSON] набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 4 а.с. 35-36). У судовому засіданні сторона відповідача наполягала на тому, що [PERSON] здавала вказане нерухоме майно в оренду та отримувала дохід. На підтвердження цього сторона відповідача до відзиву надала копії договорів оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , укладених між [PERSON] та [PERSON] , та договорів оренди квартири за адресою: [ADDRESS] , укладених між [PERSON] та [PERSON] . На виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року суду надані оригінали цих документів. Проте такі доводи представника відповідачів колегія суддів оцінює критично з таких підстав. Колегією суддів встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори оренди квартири за адресою: [ADDRESS] : від 04 серпня 2004 року, період оренди з 04 серпня 2004 року до 31 грудня 2004 року, орендна плата - 400 доларів США щомісячно; від 05 січня 2005 року, період оренди з 05 січня 2005 року до 31 грудня 2006 року, орендна плата - 500 доларів США щомісячно; від 28 грудня 2006 року, період оренди з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2008 року, орендна плата - 600 доларів США щомісячно; від 05 січня 2009 року, період оренди з 05 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року, орендна плата - 500 доларів США щомісячно; від 24 грудня 2010 року, період оренди з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, орендна плата - 500 доларів США щомісячно; від 04 січня 2013 року, період оренди з 04 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року, орендна плата 500 доларів США щомісячно; від 23 грудня 2013 року, період оренди з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, орендна плата - 400 доларів США щомісячно. Загальна сума орендної плати за вказаними договорами становила 68 000 доларів США (т. 7 а.с. 145-147, 190-207). У той же час судом встановлено таке. 12 серпня 2009 року [PERSON] під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, був присутній у судовому засіданні та зазначив суду, що тимчасово не працює та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 серпня 2009 року у справі № 3-9567/09 (т. 8 а.с. 20). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року у справі № 2608/10261/12 задоволено позов ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до [PERSON] про стягнення збитків в порядку регресу (т. 8 а.с. 21-23). Відповідно до ч. 3 ст 122 ЦПК України у редакції станом на 30 жовтня 2012 року, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі. Так, відповідно до мотивувальної частини судового рішення встановлено, що відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відомостей про те, що виклик відповідача здійснено через оголошення у пресі, рішення не містить. У резолютивній частині судового рішення зазначено, серед іншого, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . У постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року у справі № 761/36177/20 за результатом розгляду матеріалів про притягнення [PERSON] , який народився [INFO] , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень за ст. 122- 4, 124 КУпАП, зазначена адреса його проживання: [ADDRESS] (т. 8 а.с. 24-25). У той же час, відповідно до копії паспорта [PERSON] у період з 05 липня 2007 року по 03 грудня 2015 року він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 17 березня 2016 року - за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 83-84). Відповідно до автобіографії [PERSON] він з 2006 року навчався в Інституті міжнародних відносин КНУ ім. Т. Шевченка, з вересня 2010 року розпочав трудову діяльність та з березня 2015 року працював на посаді головного спеціаліста соціального захисту населення Котовської РДА Одеської області (т. 2 а.с. 85). Тобто, місце проживання та реєстрації [PERSON] певною мірою залежало від місця його навчання та роботи. Окрім цього, 25 жовтня 2013 року [PERSON] та 30 листопада 2015 року [PERSON] , які з 29 серпня 2013 року перебували у шлюбі, під час розгляду справ про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП були присутні у судових засіданнях та зазначили адресу проживання: [ADDRESS] , що підтверджується копіями постанов Подільського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року у справі № 758/12742/13- п та Солом`янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у справі № 760/20709/15-п відповідно (т. 2 а.с. 99,т. 8 а.с. 16-19). Відповідно до листа Департамента інформаційно-аналітичної роботи Національної поліції України в ІП «Єдиний облік» системи ІПНП міститься інформація про те, що 15 жовтня 2012 року та 27 грудня 2015 року зареєстровані звернення від громадянина [PERSON] , 1989 року народження, мешканця [ADDRESS] (т. 3 а.с. 66-68). Суд приймає до уваги, що свідок [PERSON] не міг пригадати зв`язку з квартирою за адресою: [ADDRESS] , та припущення, що за цією адресою проживала його дівчина. Також про те, що у 2013 році під час отримання довідки переселенця повідомив адресу: [ADDRESS] або 38. А також показання про те, що на даний час він теж орендує двокімнатну квартиру у м. Києві, в якій проживає з дружиною та дитиною. За сукупністю досліджених доказів, колегія суддів вважає більш переконливим те, що протягом 2006-2015 років в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживав [PERSON] та з певного часу його дружина, що виключає можливість здачі квартири в оренду у цей період. Також у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладені договори оренди квартири за адресою: [ADDRESS] : від 05 січня 2007 року, період оренди з 05 січня 2007 року по 31 грудня 2008 року, орендна плата - 1000 доларів США за місяць; від 12 січня 2009 року, період оренди з 12 січня 2009 року по 31 грудня 2010 року, орендна плата - 900 доларів США за місяць; від 10 січня 2011 року, період оренди з 10 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, орендна плата - 1100 доларів США за місяць; від 04 лютого 2013 року, період оренди з 04 лютого 2013 року по 31 грудня 2015 року, орендна плата - 900 доларів США за місяць. Загальна сума орендної плати за вказаними договорами становила 103 500 доларів США (т. 7 а.с. 178-189). У той же час судом встановлено таке. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2014 року у справі № 505/4869/14-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано [PERSON] , який народився [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку, що розташований у [ADDRESS] ; зобов`язано Котовський РВ ГУДМС України в Одеській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , зареєстрованого за цією адресою. Відповідно до мотивувальної частини судового рішення [PERSON] тривалий час з 2008 року за цією адресою не проживає; позивачу місце перебування [PERSON] не відомо (т. 8 а.с. 27-28). У той же час, відповідно до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої [PERSON] за 2020 рік, у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» задекларовано безоплатне користування автомобілем марки та моделі «Toyota Land Cruiser», 2013 року випуску, дата набуття права: 27 квітня 2019 року, власником якого є [PERSON] , який народився [INFO] та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . А у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» задекларовано, що власником будинку за адресою: [ADDRESS] , з 31 січня 2012 року є [PERSON] (т. 2 а.с. 3). Тобто, за матеріалами справи, у той час, коли [PERSON] доводив у суді, що йому місце проживання [PERSON] не відоме, останній мав орендувати квартиру у тещі [PERSON] - [PERSON] . Також не залишається поза увагою суду, що рішення суду від 23 грудня 2014 року станом на 2020 рік не звернене до виконання, оскільки адреса місця реєстрації [PERSON] не змінилася. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені обставини можуть свідчити про доволі близькі стосунки [PERSON] з сім`єю [PERSON] . Відповідно до відомостей з ДРФОПП інформація про доходи [PERSON] , який народився [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , взагалі відсутня, тобто не зафіксовано здійснення ним жодної діяльності, за результатом якої він би отримував дохід в України (т. 8 а.с. 44-45, 48). Окрім цього, відповідно до постанов Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року у справі №522/17403/14-п та Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2018 року у справі № 521/192/18 судами розглядались матеріали про притягнення [PERSON] , яка народилася [INFO] та проживає за адресою: [ADDRESS] , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП (т. 8 а.с. 13-15) Судом встановлено, що на підставі ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року у справі № 505/3515/14-ц [PERSON] набула право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі: теплицю загальною площею 1446,4 кв.м. літ. «М»; убиральню літ. «Т»; яму вигрібну літ.«І», розташовану за адресою: [ADDRESS] , ( т. 7 а.с. 34). Зазначене нерухоме майно було предметом договорів оренди, укладених між [PERSON] та [PERSON] : від 06 жовтня 2014 року, період оренди 24 місяці, орендна плата - 2300 доларів США за місяць; від 05 січня 2015 року, період оренди 24 місяці, орендна плата - 1500 доларів США за місяць; від 11 січня 2016 року, період оренди 24 місяці, орендна плата - 1400 доларів США за місяць; від 15 січня 2018 року, період оренди 24 місяці, орендна плата - 1400 доларів США за місяць; від 03 січня 2020 року, період оренди 24 місяці, орендна плата - 1400 доларів США за місяць. Загальна сума орендної плати за вказаними договорами становила 125 700 доларів США (т. 7 а.с.148-177). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Колегія суддів враховує, що матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що [PERSON] є батьком чоловіка онучки [PERSON] - [PERSON] (т. 7 а.с. 141, 209, т. 8 а.с. 48, 95-97). Окрім цього, з 31 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] є співорендарями земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] для розміщення та обслуговування нежитлової будівлі (т. 4 а.с. 33). Відповідно до відомостей з ДРФОПП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) отримував доходи як фізична особа-підприємець, загальна сума яких за період з 2014 року по 2022 рік - період дії договорів оренди теплиці, становила 7 093 096,24 грн (т. 8 а.с. 48). За умовами договорів оренди, сторонами у яких є [PERSON] та [PERSON] , загальна сума отриманого доходу може складати приблизно 3 042 378 грн, якщо взяти для обрахунку курс долара США до гривні станом на дату укладення відповідного договору (2300 доларів США*12,94*3 + 1500 доларів США *21,13*12 + 1400 доларів США *23,5*24 + 1400 доларів США *28,57*24 + 1400 доларів США *24,5*24). Враховуючи, що договори оренди укладені між [PERSON] та [PERSON] у період з 2014 по 2020 роки, колегія суддів доходить висновку, що доходи [PERSON] за цей період підприємницької діяльності щодо оренди нерухомого майна відображені у відомостях ДРФОПП та вже враховані судом. У той же час, надані лише договори оренди на доведення того, що [PERSON] отримувала певний дохід від здачі в оренду [PERSON] теплиць, не є належними та достатніми доказами для підтвердження позиції відповідача про отримання за цими договорами певного доходу. У судовому засіданні сторона відповідача також посилалася на те, що 15 лютого 2012 року [PERSON] отримала безповоротні позики, на підтвердження чого надано до суду копії: розписки від 15 лютого 2012 року, написаної власноруч, за змістом якої [PERSON] отримала від свого сина [PERSON] безповоротно кошти в сумі 20 000 доларів для розвитку бізнесу. Гроші їй передані у присутності [PERSON] (т. 7 а.с. 209); розписки від 15 лютого 2012 року, написаної власноруч, за змістом якої [PERSON] отримала від свого зятя [PERSON] безповоротно кошти в сумі 35 000 доларів для розвитку бізнесу. Гроші їй передані у присутності [PERSON] (т. 7 а.с. 210). На виконання ухвали Вищого антикорупційного суду від 12 травня 2025 року суду надані оригінали таких розписок. Проте такі доводи відповідачів колегія суддів оцінює критично з таких підстав. Так, за матеріалами справи встановлено, що з 04 лютого 1989 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, тому їх доходи станом на 15 лютого 2012 року є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України) . Так, за період з 2000 року до 2011 року дохід [PERSON] складав 467 509, 51 грн, за 2012 рік - 266303,19 грн, тобто середній арифметичний дохід за місяць у 2012 році склав 22 192 грн(266303,19 грн/12). За період з 1998 року по 2011 рік дохід [PERSON] складав 460 224,52 грн. За 2012 рік - 66 504,79 грн, тобто середній арифметичний дохід за місяць у 2012 році склав 5542 грн(66 504,79 грн/12 (т. 2 а.с. 100). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду у Одеській області від 26 липня 2024 року № 1500-0404-5/115384. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) розмір виплаченої пенсії у період листопада 2011 року (початок виплати) по лютий 2012 року склав 10 231,55 грн (т. 2 а.с. 128). Отже, сукупний дохід подружжя [PERSON] у період з 1998 року по лютий 2012 року складав 965 699,58 грн У той же час [PERSON] у щорічній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держава або місцевого самоврядування, за 2015 рік у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» задекларував автомобіль марки та моделі Тoyota Camry, 2011 року випуску, власником якого зазначив себе, дата набуття права: 10 лютого 2012 року, вартість на дату набуття: 321 000 грн, а також - автомобіль марки та моделі MAZDA CX7, 2007 р.в., власником якого зазначив [PERSON] , дата набуття 05 січня 2008 року, вартість набуття 200 000 грн, у розділі 13 «Фінансові зобов`язання» відомості відсутні (т. 8 а.с. 48). Тобто, враховуючи витрати на придбання транспортних засобів на загальну суму 521 000 грн, а також поточні витрати на життєзабезпечення сім`ї протягом 15 років (1998- 2012 роки), зокрема на оплату житлово-комунальних послуг, на придбання продуктів харчування, одягу, ліків, утримання та виховання дітей, тощо, а також те, що автомобіль марки та моделі Тoyota Camry був набутий [PERSON] у власність за 5 днів до складання [PERSON] розписки про отримання позики від [PERSON] , колегія суддів ставить під сумнів фінансову спроможність [PERSON] надати 15 лютого 2012 року [PERSON] позику у розмірі 35 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15 лютого 2012 року склала 279 650 грн (965699,58 грн - 521 000 грн - 279 650грн = 165049,58 грн). Отже, на переконання колегії суддів розписка від 15 лютого 2012 року про отримання [PERSON] позики від свого зятя [PERSON] в сумі 35 000 доларів США є недостовірним доказом. Щодо отриманої [PERSON] 15 лютого 2012 року позики від [PERSON] у сумі 20 000 доларів США колегією суддів враховано таке. 06 квітня 2012 року між [PERSON] (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. за реєстровим № 888, за умовами якого: Позикодавець передала у власність Позичальника кошти в розмірі 160 000 грн, що станом на 06 квітня 2012 року еквівалентно 20 000 доларів США (п.1); зазначену суму грошей Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою у строк до 06 квітня 2014 року (п. 2); позика вважається повернутою в момент передання Позичальником Позикодавцеві грошей готівкою. Факт підтвердження позики має бути підтверджено письмовою заявою Позикодавця про виконання умов цього договору та про відсутність будь-яких претензій стосовно виконання Позичальником умов цього договору. У разі відмови Позикодавця прийняти гроші Позичальник має право внести суму в депозит (п. 5) (т. 3 а.с. 179-180, т. 7 а.с. 115-116). Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за договором позики від 06 квітня 2012 року № 888, між [PERSON] (надалі - Іпотекодержатель) та [PERSON] (надалі - Іпотекодавець) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й. за реєстровим № 890, предметом якого є трикімнатна квартира [ADDRESS] (п. 1.1, 1.2) (т. 3 а.с. 181-184, т. 7 а.с. 117-120). У судовому засіданні представник відповідачів не заперечувала, що отримані від [PERSON] кошти [PERSON] могла надати у позику [PERSON] . Водночас, якщо реально виконувались договори оренди нерухомого майна, які досліджені судом вище, сукупний дохід [PERSON] від оренди квартир станом на 01 лютого 2012 року мав становити 162 000 доларів США. У той же час встановлено, що ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 жовтня 2014 року у справі № 505/3515/14-ц визнано мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. З мотивувальної частини судового рішення встановлено, що 17 квітня 2012 року відповідач позичив у [PERSON] 138 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 03 травня 2013 року. За результатом розгляду справи судом визнана мирова угода, за умовами якої відповідач [PERSON] відмовляється від права власності на 1/2 частину нежитлової будівлі: теплицю загальною площею 1446,4 кв.м. літ. «М»; убиральню літ. «Т»; яму вигрібну літ. «І», розташованих за адресою: [ADDRESS] , яка згідно з рішенням Котовського міськрайонного суду від 22 липня 2009 року у справі № 2-1502/2009 та договору про виділення часток у спільній сумісній власності на нежитлову будівлю від 01 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Крисюк Л.В. за реєстровим № 1910, належна відповідачу, і доручає в рахунок погашення суми боргу звернути стягнення на вищевказані приміщення, безкоштовно передавши їх у власність позивачу [PERSON] для володіння, розпорядження та користування; а позивач [PERSON] відмовляється від позовних вимог до відповідача про стягнення 138 000 доларів США боргу за договором позики, шляхом звернення стягнення на 1/2 частину нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] в рахунок виконання відповідачем зобов`язання за договором позики; відповідач [PERSON] визнає, що його заборгованість перед [PERSON] на момент укладення цієї мирової угоди відповідає доказам, які викладені в матеріалах судової справи та становить 138000,00 доларів США. Зазначене судове рішення міститься на CD-диску, що є додатком до листа НАЗК від 15 листопада 2024 року № 281-03/86791-24 ( т. 7 а.с. 53). Отже, у квітні 2012 року [PERSON] надала позику [PERSON] на загальну суму 158 000 доларів США, із яких позика у сумі 138 000 доларів США була їй повернена у 2014 році не у готівковій формі, а шляхом передачі у власність нерухомого майна (т. 7 а.с. 34). Докази про виконання умов договору позики від 06 квітня 2012 року про повернення до 06 квітня 2014 року позики в сумі 20 000 доларів США у матеріалах справи відсутні. Не залишається поза увагою суду те, що у поясненнях [PERSON] , наданих 11 листопада 2024 року на запит НАЗК, остання не повідомляла про отримання позик від [PERSON] та [PERSON] і лише у відзиві стороною відповідачів повідомлено про такі обставини та надані розписки від 15 лютого 2012 року. Окрім цього, доводи [PERSON] , зазначені у поясненнях НАЗК, про доходи від продажу будинку за 8 000 доларів США у 90-х роках, налагоджене постачання дефіцитних товарів до європейських країн, наявність статків станом на 2000 рік у виді грошових активів та цінного рухомого майна на суму 200000 доларів США не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Встановлено, що 03 березня 2021 року між [PERSON] (надалі - позикодавець) та [PERSON] (надалі - позичальник) укладено договір позики готівкових коштів, за умовами якого: сума позики становить 90 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 513 940 грн (п. 2.1); повернення позики здійснюється виключно у доларах США, а сума повернення не може бути меншою за еквівалент суми позики у доларах США. У разі, якщо за домовленістю сторін погашення позики здійснюється у гривнях, сума платежу розраховується за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день здійснення платежу. У випадку, якщо позичальник не може повернути позичені кошти, за згодою сторін він може виконати свої зобов`язання, шляхом передачі у власність позикодавця майна, еквівалентного за вартістю неповерненій сумі позики (п. 2.2); позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строк до 30 червня 2024 (т. 7 а.с. 124-126). До відзиву стороною відповідача долучено копію розписки від 03 березня 2021 року, написаної власноруч, за змістом якої [PERSON] отримала від [PERSON] кошти у сумі 90 000 доларів США на підставі договору позики від 03 березня 2021 року (т. 7 а.с. 124-126). Відповідно до заяви [PERSON] від 21 серпня 2024 року, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим № 5608, [PERSON] підтвердив факт отримання від [PERSON] коштів у повному обсязі як розрахунок за договором позики готівкових коштів, укладеним між ними в простій письмовій формі 03 березня 2021 року. Свій примірник договору позики готівкових коштів від 03 березня 2021 року [PERSON] передав [PERSON] , що є свідченням повного виконання нею як позичальником свого зобов`язання за договором (т. 7 а.с. 128). Під час допиту свідок [PERSON] повідомив, що фактично повернення коштів за договором позики не відбулося, натомість було укладено між [PERSON] та його тестем - [PERSON] договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Так дійсно, у матеріалах справи є копія договору купівлі продажу від 21 серпня 2024 року, за умовами якого [PERSON] продано [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] за ціною 3 320 000 грн. Однак текст договору не містить застереження про те, що квартира відчужується в рахунок виконання зобов`язань по договору позики. Навпаки, в п. 2.1. договору зазначено, що кошти передані покупцем продавцю повністю (т. 2 а.с. 155-156). У той же час, відповідно до відомостей ДФСПП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 1998 по 2022 рік видано дохід в сумі 347 203 грн (т. 4 а.с. 53). Враховуючи показання свідка [PERSON] , у судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про те, що факти, які відображені у заяві [PERSON] від 21 серпня 2024 року про отримання від [PERSON] коштів у повному обсязі як розрахунок за договором позики готівкових коштів від 03 березня 2021 року не відповідють дійсності. Отже, лише показання свідка [PERSON] не є достатніми та переконливими доказами для встановлення реального виконання умов договору позики готівкових коштів від 03 березня 2021 року як з боку позикодавця [PERSON] , так і позичальника [PERSON] . Також не залишається поза увагою суду, що на виконання ухвали суду оригінал договору позики від 03 березня 2021 року стороною відповідачів не надано, тому з огляду на вимоги ст. 95 ЦПК України цей доказ не може бути взятий до уваги. Також колегія суддів враховує, що свідки [PERSON] , [PERSON] , а також інші контрагенти за договорами, які надані представником [PERSON] до відзиву, а саме: [PERSON] , [PERSON] , хоча і не перебувають у прямих родинних стосунках із відповідачами, але підтримують доволі близькі та тривалі стосунки, що підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів та дає підстави для небезпідставного висновку, що зазначені особи є зацікавленими щодо результатів розгляду цієї справи. При визначенні майнового стану [PERSON] для придбання двох квартир та автомобіля, суд також враховує, що у додаткових поясненнях НАЗК [PERSON] зазначила, що у неї у власності перебували транспортні засоби: Opel Kadet придбано 09 жовтня 2001 року, продано - 11 листопада 2014 року; ВАЗ-2110 придбано 12 листопада 2004 року, продано - 15 жовтня 2010 року; Mercedes E-class придбано 14 серпня 2013 року, продано - 13 липня 2017 року; BMW X1 придбано 17 січня 2017 року, продано - 21 липня 2021 року; Toyota RAV-4 hybrid придбано 11 серпня 2021 року, продано - 04 червня 2024 року. У той же час, докази, які б підтверджували факти володіння [PERSON] певними транспортними засобами та їх вартість, надані суду лише щодо Toyota RAV-4 hybrid (т. 3 а.с. 189). Також колегія суддів враховує, що 17 липня 2004 року на підставі договору купівлі продажу за № 3717 [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , а 19 грудня 2006 року на підставі договору купівлі продажу за № 4525 [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] (т. 4 а.с. 35, 41). 16 березня 2020 року Власова подарувала належні їй квартири: [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] - за адресою: [ADDRESS] (т. 4 а.с. 39-42). Тобто, [PERSON] за життя мала як доходи, так і витрати, у тому числі на придбання дороговартісного майна. Представником відповідачів надано висновок спеціаліста щодо дослідження доходів та витрат, отриманих фізичними особами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період з 1996 по 2021 роки (включно), складений 26 березня 2025 року ТОВ «Аудиторська компанія «ПРО ВЕРО» (т. 8 а.с. 136-147). Колегія суддів звертає увагу, що на дослідження спеціалісту стороною відповідачів надані ті ж самі докази, які містяться в матеріалах справи, тобто досліджені у судовому засіданні, та яким оцінка надана судом у сукупності з іншими доказами у справі. 03 квітня 2025 року укладено договір № 878/04-25 між [PERSON] та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, за умовами якого експертна установа бере на себе проведення експертизи № 3030/25-72 згідно зі зверненням [PERSON] відповідно до профілю діяльності інституту (т. 8 а.с. 133-135). У той же час, текст звернення [PERSON] до експертної установи суду не надано. У судовому засіданні представник відповідачів повідомила, що експерт мав перевірити правильність висновку спеціаліста. Однак, станом на 18 червня 2023 року (дата переходу суду до стадії ухвалення судового рішення) висновок експерта суду не надано, орієнтовні строки отримання цього доказу адвокат повідомити не змогла. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ч. 2 ст. 74 ЦПК України допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок спеціаліста не є допустимим доказом у цій справі, тому не бере його до уваги (ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, за результатом оцінки у сукупності доказів, наданих представником відповідача, а саме: договорів оренди нерухомого майна та договорів позик, колегія суддів доходить висновку, що лише наявність таких договорів не свідчить про реальність їх виконання. У той же час, сумніви щодо цього підтверджуються сукупністю інших доказів, наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні. З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи відповідача [PERSON] про те, що станом на липень-серпень 2021 року вона мала статки для придбання двох квартир та автомобіля загальною вартістю 6 115 450 грн. Також суд за результатом дослідження матеріалів справи встановив, що відповідно до виправлених щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданих [PERSON] та [PERSON] за 2020 рік, у розділі 12 «Грошові активи» задекларовано: належні [PERSON] готівкові кошти: 900 000 грн, 5 000 євро, та кошти на банківських рахунках - 34 708 грн, а також належні [PERSON] готівкові кошти: 750 000 грн, 15 000 доларів США, та кошти на рахунках у банку - 55 195грн (т. 2 а.с. 1-5, 10-14). Отже, загальна сума грошових активів подружжя [PERSON] станом на 31 грудня 2020 року склала 2 337 720 грн (1 739 903 грн + 15 000 доларів США (за курсом НБУ - 424 119 грн) + 5 000 євро (за курсом НБУ 173 698 грн). За відомостями з ДРФОПП щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з січня по липень 2021 року сума нарахованого доходу становила 210 133,97 грн (у тому числі сума утриманого податку 28 924,12 грн) (т. 2 а.с. 101-102). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду у Одеській області від 26 липня 2024 року № 1500-0404-5/115384 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з січня по липень 2021 року отримав пенсійні виплати в сумі 45 500,25 грн (т. 2 а.с. 128-131). Таким чином сукупний дохід [PERSON] у період з січня по липень 2021 року складав 255 634,22 грн, складовими якого є: нарахована заробітна плата у розмірі 210 133,97 грн (у тому числі сума утриманого податку) (181 209,85 грн + 28 924,12 грн), пенсія - 45 500,25 грн. Відповідно до відомостей з ДРФОПП щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з січня по липень 2021 року сума нарахованого доходу становила 140 836,42 грн (у тому числі сума податку) (т. 2 а.с. 102-104). Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду у Одеській області від 26 липня 2024 року № 1500-0404-5/115381 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з січня по липень 2021 року сплачено пенсії в сумі 43 698,67 грн (т. 2 а.с. 132-135). Таким чином сукупний дохід [PERSON] у період з січня по липень 2021 року складав 184 535,09 грн, складовими якого є: нарахований дохід у розмірі 140 836,42 грн (у тому числі сума утриманого податку), пенсія - 43 698,67 грн. Отже сукупний дохід подружжя [PERSON] у період з січня по липень 2021 року складав 440 169,31 грн. Водночас, відповідно до виписок з банківських рахунків за період з 01 січня 2021 року по 24 липня 2021 року, відкритих в АТ «Райффайзен Банк», [PERSON] здійснив видаткові платежі на суму 158 918,54 грн, [PERSON] - 118 788,14 грн, а відкритих в АТ КБ «Приватбанк», [PERSON] здійснив видаткові платежі на суму 42 201,60 грн, [PERSON] - 29 620,75 грн, що підтверджуються відомостями про рух коштів по рахункам, які містяться на CD-диску, що є додатком до листа НАЗК від 15 листопада 2024 року № 281-03/86791-24 (т. 4 а.с. 53). Таким чином загальна сума видатків [PERSON] та [PERSON] за період з 01 січня 2021 року по 24 липня 2021 року становила 349 529,03 грн. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що різниця між вартістю активу - квартири за адресою: [ADDRESS] , за ціною 2 380 000 грн, та законними доходами осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - [PERSON] та [PERSON] становить 2 289 359,72 грн (дохід 440 169,31грн - витрати 349 529,03 грн - вартість активу 2 380 000 грн). У той же час, відповідно до щорічних декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданих [PERSON] та [PERSON] за 2021 рік, станом на 31 грудня 2021 року, у розділі 12 «Грошові активи» задекларовано належні [PERSON] готівкові кошти 960 000 грн, 7 000 євро, та кошти, розміщені на банківських рахунках, - 31 708 грн, та належні [PERSON] готівкові кошти 750 000 грн, 15 000 доларів США, та кошти, розміщені на банківських рахунках, - 15 976 грн (т. 2 а.с. 6-9, 15- 18). Загальна сума грошових активів подружжя [PERSON] станом на 31 грудня 2021 року склала 2 383 315 грн (1 757 684 грн ( 960 000 грн + 31708 грн + 750 000 грн + 15976 грн) + 15 000 доларів США (за курсом НБУ- 409 173 грн) + 7 000 євро (за курсом НБУ - 216 458 грн). Тобто, станом на 31 грудня 2021 року сума грошових активів [PERSON] та [PERSON] порівняно із станом на 31 грудня 2020 року збільшилась на 45 595 грн (2 383 315 грн - 2 337 720 грн). З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що загального законного доходу [PERSON] та [PERSON] станом на 24 липня 2021 року не вистачало для придбання активу у виді квартири за адресою: [ADDRESS] , за ціною 2 380 000 грн. Судом встановлено, що відповідно до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої [PERSON] за 2020 рік, у розділі 12 «Грошові активи» задекларовано належні йому готівкові кошти 23 500 доларів США, 250 000 грн, 15 000 євро, та кошти, розміщені на банківських рахунках, - 5 938 грн, а також належні дружині - [PERSON] готівкові кошти 50 000 грн, 22 000 доларів США, та кошти на рахунках банку - 2 623 грн (т. 2 а.с.19-23). Загальна сума грошових активів подружжя [PERSON] станом на 31 грудня 2020 року склала 2 116 143, 30 грн (308 561 грн (250 000 грн + 50 000 грн + 5 938 грн +2 623 грн) + 45 500 доларів США (за курсом НБУ-1 286 494,30 грн) + 15 000 євро (за курсом НБУ - 521 094 грн). Відповідно до відомостей з ДРФОПП щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у період з січня по серпень 2021 року сума нарахованого доходу становила 450 424,66 грн (у тому числі сума утриманого податку 67 614,88 грн), а щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) - 84 954,68 грн (у тому числі сума утриманого податку) (т. 2 а.с. 104-114). Отже сукупний дохід [PERSON] та його дружини у період з січня по серпень 2021 року складав 535 379,34 грн. У той же час, за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2021 року з банківського рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «Універсал Банк», здійснено видаткові операції на суму 547 295,25 грн, а з банківських рахунків [PERSON] , відкритих в АТ КБ «Приватбанк», на суму 132 583,52 грн, що підтверджуються відомостями про рух коштів по рахункам, які містяться на CD-диску, що є додатком до листа НАЗК від 15 листопада 2024 року № 281-03/86791-24 (т. 4 а.с. 53). Таким чином загальна сума видатків [PERSON] та [PERSON] за період з 01 січня 2021 року по 30 серпня 2021 року становила 679 878,77 грн. Судом встановлено, що 06 вересня 2024 року [PERSON] через персональний електронний кабінет Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування надіслав повідомлення про самостійно виявлені помилки в щорічних деклараціях за 2021-2023 року, серед іншого зазначив, що протягом 2021 року його сім`єю здійснено побутові витрати на суму 7 500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31 грудня 2021 року еквівалентно 204 586,5 грн, які помилково не відображено ним у декларації за 2021 рік, шляхом зменшення готівки на цю суму (т. 2 а.с. 38). Так, різниця між вартістю активів та законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, - [PERSON] та членів його сім`ї становить 3 879 949,43 грн (доходи 535 379,34 грн - витрати 679 878,77 грн - вартість квартири 3 085 450 грн - вартість автомобіля 650 000 грн). У той же час, відповідно до щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданої [PERSON] за 2021 рік, у розділі 12 «Грошові активи» задекларовані належні йому готівкові кошти 28 500 доларів США, 15 000 євро та кошти на рахунках у банку - 31 580 грн, а також належні [PERSON] готівкові кошти 24 000 доларів США та кошти, розміщені на банківських рахунках, - 3 249 грн (т. 2 а.с. 24-27). Тобто, загальна сума грошових активів [PERSON] та його дружини станом на 31 грудня 2021 року склала 1 930 773,5 грн (34 829 грн + 52 500 доларів США (за курсом НБУ 1 432 105,50 грн) + 15 000 євро (за курсом НБУ 463 839 грн), отже порівняно із станом на 31 грудня 2020 року зменшилась на 185 369,80 грн. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що [PERSON] не мав можливості за рахунок законних доходів придбати 11 серпня 2021 року автомобіль марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , вартістю 650 000 грн, та 30 серпня 2021 року квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 3 085 450 грн. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи позивача є більш переконливими порівняно з сукупністю доказів сторони відповідачів, та дійшла висновку, що майновий стан [PERSON] не надавав їй можливості придбати: 24 липня 2021 року квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 2 380 000 грн; 11 серпня 2021 року автомобіль марки та моделі «Toyota Rav-4 Hybrid», 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , вартістю 650 000 грн, та 30 серпня 2021 року квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартістю 3 085 450 грн, а, враховуючи встановлений за результатом розгляду справи зв`язок суб`єктів декларування з цими активами, а саме: [PERSON] та [PERSON] з квартирою за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з автомобілем марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, та квартирою за адресою: [ADDRESS] , слід вважати доведеним, що [PERSON] придбала ці активи за дорученням суб`єктів декларування: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які могли прямо вчиняти щодо відповідних активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, тому наявні правові підстави для визнання цих активів необґрунтованими у розумінні ст. 291 ЦПК України. Також відповідно до листа НАЗК від 15 листопада 2024 року до заступника Генерального прокурора-керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури перші запити в рамках моніторингу способу життя [PERSON] та [PERSON] були направлені ще в липні 2024 року (т. 4 а.с. 6). У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Назаровою О.С. за реєстровим № 707, за умовами якого [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ціною 3 910 000 грн (т. 2 а.с. 153-154). Також встановлено, що 21 серпня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за № 5606, за умовами якого [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ціною 3 320 000 грн (т. 2 а.с. 155-156). Окрім цього, 04 червня 2024 року на підставі договору, укладеного в ТСЦ 8048 за № 8048/2024/4655986, [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON] , продала автомобіль марки та моделі Toyota Rav-4 Hybrid, 2018 року випуску, VIN-код: [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Згідно п. 3 цього договору ціна транспортного засобу склала 1 476 000 грн (т. 3 а.с. 21-33). Тобто, від реалізації активів, стосовно яких суд дійшов висновку про визнання їх необґрунтованими, отримано дохід: з продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 1 530 000 грн ( ціна продажу 3 910 000 грн - ціна придбання 2 380 000грн); з продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 234 550 грн ( ціна продажу 3 320 000 грн - ціна придбання 3 085 450грн); та з продажу транспортного засобу у розмірі 826 000 грн ( ціна продажу 1 476 000 грн - ціна придбання 650 000грн), тому в силу ч. 2 ст. 290 ЦПК України щодо таких доходів може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активи та стягнення їх в дохід держави. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 292 ЦПК України активи, визнані судом відповідно до статті 291 цього Кодексу необґрунтованими, стягуються в дохід держави. У разі неможливості звернення стягнення на активи, визнані необґрунтованими, на відповідача покладається обов`язок сплатити вартість таких активів або стягнення звертається на інші активи відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів. Стягнення в дохід держави активів, визнаних судом необґрунтованими, або інших активів відповідача, які відповідають вартості необґрунтованих активів, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», крім випадків здійснення такого стягнення в порядку, встановленому Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів». Як встановлено вище, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] після набуття необґрунтованих активів у розумінні п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України, відчужили їх на користь інших осіб за цінами вищими ніж під час набуття, тому колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідачів вартість необґрунтованих активів на день їх придбання та доходу, отриманого від їх реалізації (відчуження). Відповідно до ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовів не підлягають скасуванню заходи їх забезпечення: - арешт, накладений на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2025 року у справі № 991/1733/25 на інші активи, які відповідають вартості спірних активів, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 135,1 кв. м, реєстраційний номер: 2055227151101, власник - [PERSON] , та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 284,6 кв. м, реєстраційний номер: 2970073451120, власник - [PERSON] ; - та арешт, накладений на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 28 лютого 2025 року у справі № 991/1740/25 на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,6 кв.м, реєстраційний номер: 2055184880000, власник - [PERSON] (т. 4 а.с. 44-51). Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України одним з питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення, є розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави судовий збір не справляється. Враховуючи наведені вище норми законодавства, а також висновок суду щодо позовних вимог, підстави для ухвалення рішення про розподіл між сторонами судових витрат відсутні.

Outcome: approved