Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

І. Позиції учасників розгляду. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту з відповідача на загальну суму 135 143, 36 грн, що складає суму тіла кредиту і проценти за користування кредитом. Вимоги обґрунтовано тим, що 24 квітня 2019 року кредитний договір № 2001296921301, за яким [PERSON] як позичальнику видано кредит у сумі 29 800, 00 грн, а 01 вересня 2020 року за кредитним договором № 1001673224801- 49 500, 00 грн. У свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. II. Процесуальні дії та рішення суду. 16 січня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 20 січня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 12 лютого 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 14 лютого 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження у справі, для розгляду у загальному порядку. 22 квітня 2025 року ухвалою судді закрито підготовче провадження у справі і призначено до розгляду по суті. У прохальній частині позовної заяви представник позивача вказала клопотання про розгляд справи у відсутності представника банку, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про його час, дату і місце слухання справи, враховуючи подану заяву про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце слухання справи повідомлявся за задекларованою / зареєстрованою адресою свого місця проживання. Суд, розглянувши справу за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. III. Фактичні обставини справи. Між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] укладено кредитні договори: 24 квітня 2019 року кредитний договір №2001296921301, за яким позичальнику видано кредит у сумі 29 800, грн, та 01 вересня 2020 року кредитний договір №1001673224801, за яким позичальнику кредит у сумі 49 500, 00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, через що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31 жовтня 2024 року склала: 1) по кредитному договору від 24 квітня 2019 року № 2001296921301 - 54 213, 12 грн, з яких: 28 322, 84 грн - заборгованість за кредитом; 25 890, 28 грн - заборгованість процентами; 2) по кредитному договору від 01 вересня 2020 року № 1001673224801 - 80 930, 24 грн, з яких: 49 500, 00 грн - заборгованість за кредитом; 20, 61 грн - заборгованість процентами; 31 409, 63 грн - заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 31 жовтня 2024 року склала 135 143, 36 грн. IV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої ст. 1048, частини першої ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання у натурі. Оскільки, відповідачем порушено зобов`язання з повернення кредитних коштів, станом на 31 жовтня 2024 року заборгованість склала 135 143, 36 грн. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту і проценти за користування ним підлягають стягненню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 422, 40 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved