Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до Комарівської сільської ради, в якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 221886 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 1988 року вона працювала вчителем Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступеня й за наказом №7-к від 14.11.2022р. її звільнено з роботи, оскільки Комарівською сільською радою було прийнято рішення №451-21/ІХ від 03.08.2022р. «Про припинення діяльності Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, Ховмівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів шляхом реорганізації». Батьками учнів Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів було ініційовано звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду, який своїм рішенням від 03.09.2024р. у справі №620/17438/23 визнав дії Комарівської сільської ради протиправними та зобов`язав розглянути питання про відновлення діяльності юридичної особи Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Внаслідок неправомірного припинення функціонування навчального закладу її було звільнено з роботи, що стало для неї важким ударом, спричинило їй психологічні страждання та негативно вплинуло на її емоційний стан, адже це звільнення було незапланованим, вона втратила джерело доходу, відчуття стабільності й упевненості в завтрашньому дні, вимушена була вживати додаткових заходів для організації свого життя. Суму моральної компенсації визначає виходячи з орієнтовного розміру середнього заробітку за 21 місяць вимушеного прогулу. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав та згідно з поданою відповіддю на відзив на позовну заяву: представником відповідача не надано належних і допустимих доказів, підтверджуючих факт надання позивачу пропозиції про переведення до іншого навчального закладу та її ознайомлення з такою пропозицією (Акт Комісії по трудових спорах Комарівської сільської ради від 02.09.2022р. не містить відомостей щодо небажання працівників оформити свою позицію відносно переведення у письмовій формі, а також інформації про пропонування надати письмове вираження цієї незгоди та про небажання працівників здійснити таке надання); незаконність звільнення позивача підтверджується рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р.; встановлений факт незаконності звільнення є порушенням прав позивача та достатньою підставою для встановлення причинно-наслідкового зв`язку з завданою моральною шкодою, відшкодування якої гарантоване ст.237-1 КЗпП України; отримання позивачем пенсійних виплат не нівелює негативних переживань та емоційного дискомфорту, спричинених втратою роботи, до якого позивач був адаптований та з якою пов`язував свої подальші плани. Додатково уточнила, що право на відшкодування з відповідача моральної шкоди пов`язує з незаконністю свого звільнення з роботи, в основі якого є протиправне рішення сільської ради про припинення діяльності навчального закладу. Зазначила, що наказ про своє звільнення не оскаржувала, чекаючи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду щодо долі Сидорівської ЗОШ, а після його появи - не зверталась з питанням поновлення на роботі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов: рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. не містить відомостей про підтвердження факту порушення прав позивача у сфері трудових відносин (незаконне звільнення), яке призвело до заподіяння позивачу моральної шкоди; позивачу перед звільненням було запропоновано роботу в іншому навчальному закладі, від якої вона відмовилась, у зв`язку з чим втрата джерела доходу є свідомими діями позивача, спрямованими на відсутність мотивації щодо отримання прибутку, окрім того позивач отримує щомісячне пенсійне забезпечення; відсутні докази на обгрунтування заявленої позивачем суми позовних вимог у розмірі 221886 грн. Крім того зазначив, що Комарівська сільська рада не є належним відповідачем у справі, оскільки [PERSON] перебувала в трудових відносинах із юридичною особою Сидорівською ЗОШ, керівництво якої й звільнило позивачку з роботи; при цьому, законність свого звільнення [PERSON] у встановленому законом порядку не оскаржувала. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.9 ч.2 ст.16 ЦК України). Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Приписами ст.56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Водночас у ч.1 ст.1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи цієї особи. У ст.237-1\~КЗпП України\~визначено,\~що відшкодування\~роботодавцем моральної\~шкоди працівнику\~провадиться у\~разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав,\~у тому\~числі внаслідок\~дискримінації,\~мобінгу (цькування),\~факт якого\~підтверджено судовим\~рішенням,\~що набрало\~законної сили,\~призвели до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України). Водночас відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності усіх підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди (або ж у визначених випадках незалежно від вини відповідача). За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у період з 15 серпня 1988 року по 12 березня 2014 року працювала на посаді вчителя історії Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, після чого звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років (ст.38 КЗпП України). Надалі [PERSON] 17 березня 2014 року була прийнята на посаду вчителя географії Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів. Наведені обставини підтверджуються записами трудової книжки позивачки. Наказом директора Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №04-к від 06.06.2022р. працівників закладу освіти, у тому числі й [PERSON] , попереджено про можливу зміну істотних умов праці та можливе вивільнення згідно вимог чинного законодавства у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням педагогічного навантаження. Комісією по трудових спорах Комарівської сільської ради складено Акт №1 від 02.09.2022р., згідно якого директор та педагогічні працівники Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів, зокрема і [PERSON] , прослухали в присутності членів комісії рішення сесії Комарівської сільської ради №451-21/ІХ, пропозиції щодо звільнення в порядку переведення до інших закладів освіти громади; усі педагогічні працівники на даний час можуть бути забезпечені ставкою (18 год), ніхто з них не надав згоди на переведення до іншого закладу освіти; також відмовились надавати письмову відмову. Згідно Акту №б/н від 14.11.2022р. ліквідаційної комісії при звільненні педагогічним працівникам Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів в.о. директора школи Обушна В.С. повідомила про вакантні посади в Берестовецькій гімназії, а саме: вчителя географії пропонували [PERSON] ; усі педагогічні працівники відмовилися працевлаштовуватися до даного закладу освіти за фахом. Наказом директора №7-к від 14.11.2022р. [PERSON] 14 листопада 2022 року звільнено з посади вчителя географії Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів за скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України); підстави: 1/ рішення двадцять першої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022 «Про припинення діяльності Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, Ховмівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області шляхом реорганізації»; 2/ повідомлення про заплановане вивільнення від 09.09.2022р. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року позов [PERSON] до Комарівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Вирішено визнати протиправним і скасувати рішення двадцять першої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022 в частині припинення шляхом реорганізації, а саме приєднання до Степанівської гімназії Комарівської сільської ради юридичної особи Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області; зобов`язати Комарівську сільську раду розглянути питання поновлення функціонування юридичної особи Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області як закладу освіти (справа №620/17438/23). Дане судове рішення учасниками справи не оскаржувалось, набрало законної сили 11 жовтня 2024 року і є чинним, 12 листопада 2024 року видано відповідний виконавчий лист. Разом з тим, підставою своїх вимог про відшкодування з Комарівської сільської ради моральної шкоди [PERSON] у судовому засіданні вказувала саме незаконність її звільнення з роботи, яке грунтувалось на протиправному рішенні сесії ради, а розмір моральної компенсації позивачка обрахувала виходячи із суми втраченого заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивачки, оскільки сама лише та обставина, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024р. було визнано протиправним і скасовано рішення двадцять першої сесії дев`ятого скликання Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022р., беззаперечно не свідчить про порушення трудових прав [PERSON] та не доводить причинно-наслідкового зв`язку між правомірністю її звільнення та перенесеними моральними стражданнями (шкодою). Адже, згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення працівника з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Натомість, окрім оспорюваного рішення Комарівської сільської ради №451-21/ІХ від 03.08.2022р., роботодавець перед звільненням [PERSON] за п.1 ст.40 КЗпП України вчиняв дії, спрямовані на забезпечення працівника іншою роботою (переведення на вакантну посаду вчителя географії Берестовецької гімназії), з чим позивачка не погоджується. Однак, ці обставини не можуть бути предметом дослідження в рамках даної справи з огляду на предмет позову. Прикметно, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах не з відповідачем Комарівською сільською, а з юридичною особою Сидорівською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів Комарівської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області, керівником якої (в.о. директора В.Обушною) і здійснено звільнення з роботи позивачки. Одночасно суд констатує, що [PERSON] не було надано жодних доказів, підтверджуючих факт порушення її трудових прав саме Комарівською сільською радою, зокрема й щодо незаконності звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України. При цьому позивачка в судовому засіданні не заперечувала, що питання про поновлення на роботі в позасудовому чи в судовому порядку вона не ініціювала. Встановлена ж судовим рішенням протиправність рішення Комарівської сільської ради про припинення шляхом реорганізації Сидорівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з огляду на вищевказані обставини не є безумовною підставою та преюдиційним доказом на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між правомірністю звільнення позивачки та спричиненою їй моральною шкодою. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] до Комарівської сільської ради про відшкодування моральної компенсації є необгрунтованим і не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] суд відмовляє повністю, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України понесені нею в справі судові витрати по сплаті судового збору згідно ціни позову в сумі 2218,86 грн залишаються за позивачкою. Решта ж надміру сплаченого [PERSON] при подачі заяви судового збору в сумі 1109,43 грн (3328,29 2218,86) на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» може бути ухвалою суду повернуто позивачці за її клопотанням. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed