Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого вказала наступне. Її рідна сестра [PERSON] загинула [INFO] за таких обставин. Так, 05.02.2016, близько 17 години 00 хвилин, на території ПрАТ «Пирятинське АП 15343», яке знаходиться по вулиці Європейська, 152, у місті Пирятин, Полтавської області, [PERSON] , з дозволу [PERSON] ремонтував свій автомобіль. Приблизно о 18 годині того ж дня, до нього приєдналися [PERSON] та [PERSON] , з якими він став розпивати алкогольні напої. Близько 20 години 05.02.2016 до них також прибула співмешканка [PERSON] - [PERSON] . Після розпивання алкогольних напоїв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишили територію вказаного підприємства, а [PERSON] з власної ініціативи, шляхом вільного доступу до території ПрАТ «Пирятинське АТП 15343», стала рухатися в напрямку місця свого мешкання, на шляху до якого знаходився отвір - яма для стічних вод, на території ПрАТ «Пирятинське АТП 15343», отвір якого не був огороджений, накритий та без жодних розпізнавальних попереджувальних знаків. Під час руху [PERSON] впала у відкритий отвір із стічними водами підземної ємності зворотного водопостачання води та загинула. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 14 від 17.01.2019 причиною смерті [PERSON] є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро - та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу. Згідно наказу №3-к від 12.03.2014 та рішення зборів акціонерів ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» від 12.03.2014 [PERSON] призначений на посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» й обіймає її на даний час. [PERSON] , обіймаючи посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», являється службовою особою, адже його обов`язки пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій щодо здійснення діяльності підприємства, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки. Згідно висновку додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності №20917/20-46 від 26.01.2021, дії директора ПрАТ «Пирятинське АТП 15343 [PERSON] не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2,4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правил охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом, допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод у незачиненому положенні. Таким чином, своїми протиправними діями, які виразилися у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки смерть [PERSON] , [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.367 КК України. В межах проведення досудового розслідування кримінального провадження №12016170290000057 від 06.02.2016 за ч.2 ст.367 КК України рідну сестру [PERSON] - [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Внаслідок протиправних дій [PERSON] , що виразились у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 України, позивачці було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а також діями/бездіяльністю ПрАТ "Пирятинське АТП 15343", пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком зі смертю [PERSON] , [PERSON] було завдано майнової шкоди, що підтверджується наведеними вище фактичними обставинами, які вказують на причинний зв`язок між завданою майновою шкодою та протиправними діями [PERSON] , а також на наявність його вини у заподіянні матеріальної шкоди позивачці. 09.08.2021 позивачкою в межах розгляду кримінального провадження №12016170290000057 від 06.02.2016 в судовій справі №544/901/2, в порядку ст. 128 КПК заявлявся цивільний позов до відповідача про стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди на загальну суму 311624,24грн та моральної шкоди на загальну суму 5000000грн. Відповідно до ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у справі №544/901/21 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №12016170290000057 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, закрито. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 10.08.2021 у справі №161/694/20, зазначено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Разом з цим, у в постанові ВС від 10.08.2021 у справі №161/694/20 зазначено, що у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Відтак, позивачка звернулась до суду в порядку цивільного судочинства. Матеріальна шкода полягає у витратах на проведення поховання та поминальних обідів - 29786,25грн, облаштування місця на цвинтарі та встановлення пам`ятника - 17720грн, утримання квартири, розташованої за адресою; [ADDRESS] , яка належала покійній [PERSON] , - 39399,05грн, вступу в спадщину та оформлення документів - 15500грн., повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , та відсотків за ним - 51718,94грн, витрати, пов`язані з участю в кримінальних провадженнях щодо загибелі [PERSON] , (адвокатські послуги, послуги поштового зв`язку, транспортні витрати та ін.) - 207500грн, а всього на загальну суму 361624,24грн. Крім цього, внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а також діями/бездіяльністю ПрАТ "Пирятинське АТП 15343", пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком зі смертю [PERSON] , [PERSON] також було спричинено моральних страждань. Так, діями зазначених вище фізичних та юридичних осіб [PERSON] завдано моральних та душевних страждань, які полягають в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження близького спілкування з сестрою, яка була єдиною рідною людиною. Втрата сестри спричинило порушення стосунків з оточуючими людьми, оскільки психоемоційний стан позивачки був і залишається надломленим. Після вказаної трагедії позивачка веде закритий спосіб життя, рідко виходить з дому, у неї погіршився стан здоров`я, став поганий сон ночами, стала занижена самооцінка як особистості та втрата віри у справедливість. Позивачка змушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. У [PERSON] були порушені відносини із людьми з її оточення, оскільки остання постійно перебувала в депресії з приводу трагічної втрати її сестри, яка мала досить молодий вік та у якої все життя було попереду. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов`язаних з трагічною загибеллю [PERSON] внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, а також діями/бездіяльністю ПрАТ «Пирятинське АТП 15343», пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком зі смертю [PERSON] , а тим більше оцінити в грошовому виразі, надзвичайно тяжко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду [PERSON] оцінює в 5000000 (п`ять мільйонів) гривень, тобто по 1000000 (одному мільйону) гривень за кожен рік до надходження кримінального провадження відносно [PERSON] до суду, з 2016 року до 2021 рік. На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з ПрАТ "Пирятинське АТП 15343" на свою користь завдану їй кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду на загальну суму 361624,24грн; завдану їй кримінальним правопорушенням моральну шкоду на загальну суму 5000000грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мишко О.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Суду надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, а також вказали, що [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем не перебувала. На територію АТП потрапила шляхом вільного доступу до чоловіка, який там перебував. Причинний зв`язок між загибеллю [PERSON] полягає в неналежному виконанні [PERSON] своїх обов`язків. Моральна шкода полягає в нестерпному болю, який зазнала позивачка внаслідок загибелі близької людини - рідної сестри. Матеріальна шкода - це ті витрати, які понесла позивачка у зв`язку зі смертю сестри. До матеріальної шкоди також входять оплачені послуги адвоката як у кримінальній справі в сумі 157500грн так і в даній справі в сумі 50000грн. Також із позивачки, як спадкоємиці, була стягнута заборгованість по кредиту, який [PERSON] взяла при житті. До цього часу відбувається примусове стягнення з неї кредиту та на майно її сім`ї накладено арешт. Представник відповідача - адвокат Ковтун М.В. просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суду пояснив, що кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито, вина його у вчиненні правопорушення не встановлена, він своєї вини не визнавав і не визнає дотепер. Згідно закону обов`язок доведення вини [PERSON] покладається на позивачку. Дозволу на перебування [PERSON] на території АТП [PERSON] не надавав. Ніякої дороги через територію АТП до місця проживання [PERSON] немає. У трудових відносинах [PERSON] з АТП не перебувала, знаходилась на території АТП з власної волі. Відшкодування вартості помінальних обідів цивільним законодавством не передбачено. Щодо стягнення комунальних послуг за спадкове майно та боргу [PERSON] по кредиту, то такий обов`язок покладається на спадкоємця у разі прийняття спадщини в межах вартості спадкового майна. Щодо витрат за оформлення спадщини, то [PERSON] могла і не нести таких витрат, не прийнявши спадщину. Щодо стягнення вартості послуг адвоката, то адвокатом не було надано орієнтовних сум витрат на правничу допомогу. Третя особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову повністю, надав суду наступні пояснення. Дійсно, 05.02.2016 близько 16-00 години він дозволив тільки одному [PERSON] заїхати своїм автомобілем на яму та оглянути його. Дозволу перебувати на території підприємства іншим особам, а тим більше розпивати алкогольні напої на території підприємства він не давав. Близько 17 години він залишив територію підприємства і пішов додому. Нікого зі сторонніх на території не було. Далі, як йому стало відомо з матеріалів кримінального провадження, до [PERSON] приєднався [PERSON] , з яким вони стали розпивати алкогольні напої. Пізніше до них приєднався [PERSON] , який через деякий час пішов. Потім до [PERSON] та [PERSON] приєдналась [PERSON] , яка також стала разом з ними розпивати спиртні напої. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проникли на територію ПрАТ «Пирятинське АТП 15343» самовільно без будь-якого дозволу, де незаконно вживали алкогольні напої в автомобілі [PERSON] . Приблизно о 23-30год [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стали збиратись додому. [PERSON] пішла в туалет на території підприємства. [PERSON] , виявивши відсутність [PERSON] , пішов її шукати та знайшов у воді у зливній ямі. Проте він не викликав працівників ДСНС, а намагався самостійно її витягнути, залізши в яму. З`явився [PERSON] , який також не викликав ДСНС, а взяв у сторожа провід, за допомогою якого намагались витягнути [PERSON] . Тільки коли провід обірвався вони викликали МНС, лікарів та поліцію. На його думку це виглядає дивно. Також дивним є те, що яма, в яку впала [PERSON] , накрита бетонною плитою, яка піднімається від поверхні землі десь на 30см, знаходиться в стороні і ніколи ніхто там взагалі не ходить. І навіть якби [PERSON] піднялась на цю плиту, то провалилась би у цей отвір однією ногою, але б не впала в яму, а залишилась би на поверхні цієї плити. Але по незрозумілим причинам [PERSON] опинилась в ямі, отвір якої був закритий дерев`яним щитом, який знаходився на місці, коли він проводив огляд території перед цим випадком 05.02.2016 і був виявлений через кілька днів за 15 метрів від отвору. Хто та при яких обставинах відкрив отвір ями, він не знає. Згідно висновку додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності №20917/20-46 від 26.01.2021, на яку посилається потерпіла як на основний доказ його вини, його вина спростовується взагалі. Уважає, що наявність дерев`яного щита на отворі ями могло запобігти настанню даного нещасного випадку, але це не береться до уваги. Крім того відомо, що сумка [PERSON] з ключами та телефонами залишилась в авто, але вона з власної ініціативи шляхом вільного доступу до території АТП стала рухатись в напрямку місця свого проживання і впала у відкритий отвір зі стічними водами та загинула. Йому незрозуміло, як [PERSON] збиралась дійти до своєї квартири. [PERSON] була жива, коли її дістали з ями, що підтверджено відповідними доказами в кримінальній справі. Рятувальники, діставши [PERSON] з ями, не надали їй необхідну допомогу, хоча повинні були це зробити, а поклали на носилки та передали медикам. Уважає, що, можливо, [PERSON] загинула від надання непрофесійної допомоги, але його вина в цьому відсутня як відсутні і вина ПрАТ «Пирятинське АТП 15343». Винним себе у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, він не визнавав і не визнає до цього часу, про що вказано в клопотанні про закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності. Уважає, що вина його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, не встановлена та недоведена взагалі. Звертає увагу, що [PERSON] без будь-яких дозволів, незаконно в нічний час доби знаходилась на території ПрАТ «Пирятинське АТП 15343», де вживала алкогольні напої, хоча вона не мала права знаходитись на території АТП. Суд, вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області в кримінальному провадженні №544/901/21 від 13.12.2023, яка набрала законної сили 21 грудня 2023 року (т.1 а.с.159-164, т.2 а.с.94-96), [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12016170290000057 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, закрито. Цивільний позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Пирятинське автотранспортне товариство 16343» залишено без розгляду. Також, відповідно до ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023, [PERSON] , згідно наказу №3-к від 12.03.2014 та рішення зборів акціонерів ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» від 12.03.2014, був призначений на посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», яке знаходиться за адресою: 37000, Полтавська область, місто Пирятин, вулиця Європейська, 152. Згідно статуту ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» в новій редакції, який затверджено зборами акціонерів 30.03.2015 та проведено державну реєстрацію 06.04.2015 за номером запису 15761050018000313, метою діяльності товариства є здійснення виробничої, господарської і фінансово-господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку і на цій основі задоволення соціально-економічних інтересів, як акціонерів, так і членів трудового колективу, які не є акціонерами Товариства. Згідно пункту 2.5 Посадової інструкції ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» №3 інженера з охорони праці - інженер служби охорони праці організовує проведення перевірок, обстежень технічного стану будинків, споруджень на відповідність їхнім вимогам нормативних правових актів охорони праці. Вказані обов`язки, відповідно до наказу директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», № 14 від 22.12.2015, покладено на [PERSON] 05.02.2016 близько 17 години 00 хвилин, на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», яке знаходиться по вулиці Європейській, 152 у місті Пирятин, Полтавської області, [PERSON] , з дозволу [PERSON] ремонтував свій автомобіль. Приблизно о 18 годині того ж дня до нього приєдналися [PERSON] та [PERSON] , з якими він став розпивати алкогольні напої. Близько 20 години 05.02.2016 до них також прибула співмешканка [PERSON] - [PERSON] , яка разом із ними стала вживати алкогольні напої на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343». Після розпивання алкогольних напоїв, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишили територію вказаного підприємства, а [PERSON] з власної ініціативи, шляхом вільного доступу до території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», стала рухатися в напрямку отвору/ями для стічних вод, на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», отвір якого не був огороджений, не накритий та без жодних розпізнавальних попереджувальних знаків. Під час руху [PERSON] впала у відкритий отвір із стічними водами підземної ємності зворотного водопостачання води та загинула. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 14 від 17.01.2019, причиною смерті [PERSON] є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро - та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу. Згідно висновку додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності № 20917/20-46 від 26.01.2021, дії директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» [PERSON] не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2,4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правил охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом - допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод у незачиненому положенні. Отже, [PERSON] обвинувачувався в тому, що він, обіймаючи посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», являючись службовою особою, адже його обов`язки пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій щодо здійснення діяльності підприємства, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином ухвала Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у кримінальній справі №544/901/21 про закриття кримінального провадження і звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин суд не бере до уваги посилання представника відповідача та третьої особи про відсутність вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Доказів своєї невинуватості [PERSON] суду не надано. З огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України ті обставини, що [PERSON] неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, а саме смерть [PERSON] , доказуванню не підлягають. Щодо загальних підстав відшкодування матеріальної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ст..13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, в тому числі, забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом. Відповідно до п.п.2.4 п.2 Розділу ІІІ Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених Наказом МНС України від 09.07.2012 № 964, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.08.2012 за № 1299/21611, під час виконання ремонтних, земляних та інших робіт на території підприємства відкриті люки, траншеї і ями повинні бути огороджені. У місцях переходу через траншеї встановлюються перехідні містки шириною не менше 1,0 м з перилами висотою 0,9 м. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту; утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать, в тому числі, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору (п.4 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Згідно з положеннями ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації. У відповідності до п.1, 2, 3, 4 ,6, 7 ч.2 ст.18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини); усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) за власний рахунок та в установлені строки пошкодження інженерних мереж або наслідки аварій, що сталися з їх вини; усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) наслідки надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в установленому порядку; у процесі утримання об`єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об`єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані; відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України . В силу ч.5 ст.24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону. Отже, із системного аналізу Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вбачається, що каналізаційний колодязь - це елемент (частина) об`єкту благоустрою. До об`єктів благоустрою населених пунктів належать, в тому числі, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також інші території в межах населеного пункту. Балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно. Кришки люків та решітки на люках - це кришки або решітки, які закривають люки, перешкоджають потраплянню сторонніх предметів до колодязів та оглядових камер теплопостачання, водопостачання чи водовідведення, а також служать для запобігання нещасним випадкам. Утримання об`єктів благоустрою проводиться балансоутримувачем або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір. Ремонт, експлуатацію, обслуговування та реконструкцію здійснює те підприємство, у якого ці об`єкти перебувають на балансі. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду - є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє об`єктом, порушення правил використання, зберігання або утримання якого завдало шкоди. Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації. В ході судового розгляду встановлено, що балансоутримувачем каналізаційного колодязю на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» є ПрАТ «Пирятинське АТП-15343». Доказів на спростування зазначених фактів представником відповідача та третьою особою не подано. У висновку експерта за результатами проведення додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності №20917/20-46 від 26.01.2021 (т.1 а.с.62-90), що була проведена в кримінальному провадженні №12016170290000057 відносно [PERSON] , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.367 КК України, зазначено, що згідно з наданими на дослідження матеріалами кримінального провадження дії директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» [PERSON] не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2.4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правила охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом - допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод в незачиненому положенні. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 14 від 17.01.2019 причиною смерті [PERSON] є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро - та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу. Таким чином, судом встановлено причинно-наслідковий зв`язок з діями (бездіяльністю) балансоутримувача ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» та подією, яка мала місце 05.02.2016, внаслідок якої загинула [PERSON] . Отже, з огляду на те, що люк/отвір каналізаційного колодязю/ями для стічних вод, в який впала [PERSON] , внаслідок чого остання загинула, знаходився в незачиненому стані та не був огороджений, як того вимагають вказані вище норми закону, та враховуючи, що балансоутримувач ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» повинен забезпечувати належне утримання будівель і споруд, території підприємства, в тому числі каналізаційного люку, та контроль за їх технічним станом, допустив знаходження каналізаційного люку в незачиненому та неогородженому стані, тому це є підставою для покладення на балансоутримувача ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України. Таким чином вимоги позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди є законними та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Позивачка просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на проведення поховання та поминальних обідів - 29786,25грн, облаштування місця на цвинтарі та встановлення пам`ятника - 17720грн, утримання квартири, розташованої за адресою; [ADDRESS] , яка належала покійній [PERSON] , - 39399,05грн, вступу в спадщину та оформлення документів - 15500грн., повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , та відсотків за ним - 51718,94грн, витрати на адвоката, пов`язані з його участю в кримінальному провадженні щодо загибелі [PERSON] в сумі 157500грн та в даній справі - в сумі 50000грн (всього 207500грн), а всього на загальну суму 361624,24грн. Щодо матеріальної шкоди, яка складається з витрат на проведення поховання та поминальних обідів - 29786,25грн, облаштування місця на цвинтарі та встановлення пам`ятника - 17720грн, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Отже, в розумінні вказаних норм витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання. За таких обставин витрати на проведення поминальних обідів (т.1 а.с.18-20) в загальній сумі 13266,25грн відшкодуванню на користь позивачки не підлягають, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. При цьому позивачка має право на відшкодування з боку відповідача витрат на поховання померлого і облаштування могили (встановлення пам`ятника). Належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи(т.1 а.с.14, 21), підтверджено витрати позивачки на поховання в сумі 16520грн та облаштування могили (встановлення пам`ятника) в сумі 17720грн, а тому такі витрати в загальній сумі 34240грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо позовних вимог в частині відшкодування шкоди, що складається з утримання квартири, розташованої за адресою; [ADDRESS] , яка належала покійній [PERSON] , - 39399,05грн, вступу в спадщину та оформлення документів - 15500грн., повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , та відсотків за ним - 51718,94грн, суд зазначає наступне. Установлено, що позивачка [PERSON] після смерті рідної сестри [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування за законом наступне майно: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; частку земельної ділянки площею 0,0664га з кадастровим номером 5323884902:02:001:0133, частку земельної ділянки площею 0,2314га з кадастровим номером 5323884902:02:001:0134, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , про що оформила відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.81-92). За оформлення спадщини [PERSON] необхідно було сплатити 14400грн, про що зазначено в довідці приватного нотаріуса Запорожень О.О., а не 15500грн, як зазначено в позові та як просить стягнути позивачка. В силу положень частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Отже цивільне законодавство встановлює особливості щодо умов набуття права власності на спадкове майно, а саме: право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини і не пов`язує набуття права власності на успадковане майно з моменту державної реєстрації. З огляду на викладене позивачка, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, набула право власності на успадковане майно, в тому числі квартиру за адресою: [ADDRESS] , з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] . Після отримання у спадщину даної квартири позивачка здійснювала оплату наданих їй комунальних послуг, а саме квартплати та за послуги з централізованого опалення, які були нараховані за період з лютого 2016 року по січень 2021 року, тобто після смерті [PERSON] . В силу положень ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.322 ЦК України). Відповідно до положень ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). За встановлених обставин суд уважає, що сплата позивачкою вартості отриманих нею комунальних послуг (квартплати та за послуги з централізованого опалення) на загальну суму 39399,05грн, сплата коштів за вступ у спадщину та оформлення документів в сумі 14400грн не можуть бути стягнуті в межах цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вказані витрати [PERSON] не пов`язані з майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням. Крім того рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.05.2019, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24.07.2019 (т.1 а.с.30-36), позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості зі спадкоємців за комплексним договором № 6/1004415 від 18.11.2015 - задоволено. Стягнуто з [PERSON] , як спадкоємця, на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором № 6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , яка померла [INFO] , [NUMBER] (тридцять дві тисячі триста дев`яносто дві) гривні 36 копійок та стягнуто судовий збір за розгляд справи у сумі 1762грн. Рішенням суду встановлено, що за час свого життя позичальник [PERSON] свої зобов`язання по комплексному договору №6/1004415 від 18.11.2015 належним чином не виконала, спадщину після її смерті прийняла її сестра [PERSON] , спірні правовідносини допускають правонаступництво, позивач ПАТ «Креді Агріколь Банк» з вимогами до спадкоємця звернувся в передбачений ст.1281 ЦК України термін, а тому позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення. Рішення суду від 16.05.2019 було пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця Скрипника В.Л. (т.1 а.с.37-42). Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті - на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину. Витрати [PERSON] по поверненню коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , та відсотків за ним в сумі 51718,94грн не можуть бути стягнуті в межах цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вказані витрати [PERSON] не пов`язані з майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням. Щодо вимог позивачки про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 207500грн, яка складається з такого: 157500грн - послуги адвоката за участь у кримінальному провадженні та 50000грн - послуги адвоката за участь в даній цивільній справі, суд зазначає таке. 05.02.2021 між адвокатом Мишко О.В. та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору б/н від 17.02.2020, згідно з якою сторони дійшли згоди, що [PERSON] за організацію надання юридичних (правових) послуг за договором б/н від 17.02.2020 щодо надання правової допомоги в захисті прав [PERSON] у кримінальному провадженні №12016170290000057 від 06.02.2016 сплачує адвокату винагороду у розмірі 5000 доларів США (т.1 а.с.23). 14.12.2023 між адвокатом Мишко О.В. та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору б/н від 17.02.2020, згідно з якою сторони дійшли згоди, що [PERSON] за надання правничої допомоги за договором б/н від 17.02.2020 в захисті прав [PERSON] в частині підготовки, подання цивільного позову в інтересах [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та представленні інтересів [PERSON] в суді при розгляді цивільного позову сплачує адвокату винагороду в розмірі 50000грн (т.1 а.с.44). Згідно розписки від 10.02.2024 Мишко О.В. отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000грн за виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до додаткової угоди б/н від 14.12.2023 до договору б/н від 17.02.2020 (т.1 а.с.45). За змістом статті 22 Цивільного кодексу України, яку позивач визначив підставою позову в частині стягнення витрат на адвоката, понесених позивачкою як при розгляді іншої справи (кримінального провадження №544/901/21) так і даної цивільної справи, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Оцінюючи спірні правовідносини в контексті статей 22, 1166 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на адвоката як в іншій справі (кримінальному провадженні №544/901/21) так і в даній цивільній справі на загальну суму 207500грн, задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати позивачки не є шкодою чи збитками у розумінні вимог статей 22, 1166 ЦК України. Такі витрати не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з розглядом справи в суді, і випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в кримінальному провадженні у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. При цьому питання щодо відшкодування судових витрат в сумі 157500грн, понесених під час судового розгляду кримінального провадження №544/901/21, повинно вирішуватися у встановленому процесуальним законом порядку судом, який ухвалив рішення у цій справі, тобто Оржицьким районним судом Полтавської області, а тому стягненню у даній справі не підлягають. Про це неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях. Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.11.2018 у справі №462/64573/16-ц виснувала, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 зроблено висновок, що КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат. Також у постанові ОП ККС ВС від 2 грудня 2024 року у справі № 686/1699/20 зазначено, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, процесуальні витрати потерпілого можуть бути стягнені з такої особи в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 124 КПК України. Залишаючи без зміни ухвалу апеляційного суду, об`єднана палата ККС ВС вказала, що процесуальні витрати відшкодовуються, у тому числі, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності. Рішення про стягнення витрат приймається одночасно з рішенням про звільнення її від кримінальної відповідальності. Об`єднана палата ККС ВС вважає, що, крім витрат на залучення експерта стороною захисту, з особи, звільненої від кримінальної відповідальності, можуть бути стягнуті також і витрати, понесені потерпілим у зв`язку з кримінальним провадженням, яке закінчилося звільненням від відповідальності. Оскільки обвинувачена особа, у якої є можливість звільнення від кримінальної відповідальності, має прийняти усвідомлене рішення, чи скористатися таким правом, їй в порядку частин 2 та 3 ст. 285 КПК України має бути роз`яснена, крім іншого, можливість стягнення з неї процесуальних витрат. Щодо позовних вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступного висновку. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Встановлено, що позивачка є рідною сестрою померлої [PERSON] . Згідно наявних в матеріалах справи доказів інших близьких родичів чи членів сім`ї у [PERSON] не було, крім двох рідних сестер - [PERSON] , яка прийняла спадщину, та [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] її було залучено до кримінального провадження як потерпілу (т.1 а.с.95-96). Процесуальний статус позивачки [PERSON] як потерпілої та цивільного позивача у кримінальному провадженні № 12016170290000057 від 06.02.2016 підозрюваним/обвинуваченим [PERSON] не оспорювався та судовими рішеннями, ухваленими за результатом розгляду кримінального провадження №12016170290000057, не змінювався. Відповідно до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Відповідно до положень статті 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Родинними зв`язками пов`язані між собою й інші особи: дядьки і тітки, племінники і племінниці, двоюрідні брати і сестри, двоюрідні внуки тощо, але вони не охоплюються у кримінальному провадженні терміном "близькі родичі". За певних умов вони можуть бути віднесені до "членів сім`ї". Конституційний Суд України, даючи тлумачення поняття "член сім`ї", виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства (сімейного, житлового, соціального захисту тощо), яке використовує цей термін (рішення Конституційного Суду України у справі від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). У постанові ККС ВС 15 серпня 2024 року справа № 748/802/23 містяться висновки, які суд уважає за необхідне застосувати у даній справі. Дійсно, у судовій практиці Верховного Суду України (далі - ВСУ) та Великої Палати Верховного Суду (далі - ВП ВС) в свій час існував підхід, за яким моральна шкода не може бути компенсована, якщо це прямо не передбачено законом або договором. Враховуючи приписи ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 7 § 3 Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2148-VIII від 03.10.2017 вказаний підхід був застосований Касаційним кримінальним судом Верховного Суду (далі - ККС ВС) в справі № 182/2352/14-к (провадження № 517997км18), де Суд виходив із того, що приписи ст. 1168 ЦК не дають підстав до стягнення компенсації моральної шкоди на користь брата загиблого, який був визнаний по справі потерпілим, проте проживав окремо. Втім, ВП ВС в постанові від 01 вересня 2020 року (справа № 216/3521/16) відійшла від раніше висловлених правових позицій та дійшла висновку про те, що виходячи із положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Оскільки ч.1 ст. 23 ЦК передбачає загальний спосіб захисту порушених цивільних прав та знаходиться у загальних положеннях ЦК, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення будь-яких її прав. Отже, ст. 23 ЦК може прямо застосовуватися до будь-яких відносин. ЦК як основний акт цивільного законодавства не виходить із того, що моральна шкода компенсується лише у випадках, передбачених ним або спеціальними законами. Касаційний цивільний суд Верховного Суду неодноразово застосовував цю позицію, зокрема, в постанові від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19 виходив із того, що в контексті приписів ст. 1168 ЦК, ст. 23 ЦК є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Об`єднана палата КЦС ВС в постанові від 22 квітня 2024 року (справа № 279/1834/22, провадження № 51-1382сво23) сформувала висновок, за яким норми права, передбачені ст. 23 ЦК, мають поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При цьому, в нормі наведений не вичерпний перелік, а найбільш можливі варіанти прояву моральної шкоди. З тих підстав, що за ст. 23 ЦК моральна шкода повинна відшкодовуватися кожному, чиє право порушене та кому вона дійсно завдана, необґрунтованим є правозастосування, яке обмежує коло суб`єктів, які мають право на відшкодування моральної шкоди, лише тими, про яких йдеться в ч. 2 ст. 1168 ЦК. За ч. 6 ст. 55 КПК, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи то положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, коло яких визначено приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК. У даній справі встановлено, що [PERSON] набула процесуальний статус потерпілої відповідно до вимог КПК і сторони кримінального провадження не ставили під сумнів її статус потерпілої, отже вона має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК. Враховуючи наведене, потерпіла [PERSON] належить до суб`єктів, яким може бути компенсована моральна шкода, завдана смертю її рідної сестри [PERSON] , попри те, що вона не проживала однією сім`єю із сестрою [PERSON] , якій внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, заподіяно смерть. Як передбачено п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості. З огляду на викладене, а також враховуючи обставини кримінального провадження №12016170290000057 від 06.02.2016, суд дійшов висновку, що [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв`язку із смертю її рідної сестри, що позначилось на її психологічному та фізичному здоров`ї, позбавило спокою та через втрату якого змінився звичайний ритм та спосіб її життя. Також суд враховує характер і обсяг заподіяних потерпілій моральних страждань, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті, пов`язані з цим моральні переживання, неможливість відновлення понесеної втрати. Суд зауважує, що настання смерті [PERSON] внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, та не потребує доведення жодними додатковими доказами. При визначенні розміру спричиненої потерпілій [PERSON] моральної шкоди, враховуючи характер правопорушення, глибину її фізичних та душевних страждань, ступінь вини [PERSON] , а також вимоги розумності і справедливості, суд уважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000грн. Підсумовуючи вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивачки слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 34240грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300000грн. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити. Судові витрати підлягають розподілу таким чином. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачку на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору за вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь бюджету пропорційно задоволеним вимогам в сумі 342,40грн виходячи з наступного розрахунку: 34240грн (сума задоволеної матеріальної шкоди) х 3616,24грн (судовий збір виходячи з ціни позову про відшкодування матеріальної шкоди) / 361624,24грн (ціна позову) = 342,40грн. Крім того встановлено, що за подачу позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000000грн позивачкою було сплачено судовий збір 15140грн (т.1 а.с.12). Оскільки судом такі вимоги задоволено частково в сумі 300000грн, тому з відповідача на користь позивачки слід компенсувати сплачений нею судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 908,40грн (300000грн х 15140грн / 5000000грн = 908,40грн). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, відповідно до ст.137 ЦПК України позивачкою не заявлялись.

Outcome: partial