Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб між позивачем і відповідачкою, який укладений 03.01.1992 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Артемівську Артемівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №5. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.01.1992 року він уклав шлюб з відповідачкою, від шлюбу вони дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, разом вони не проживають більше 17 років, у них немає спільного сімейного бюджету, спільного господарства вони не ведуть, почуття між ними втрачені, шлюбні відносини припинені. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим і таким, що суперечить його інтересам. Розірвати шлюб через органи РАЦС відповідачка відмовляється. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.12.2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Від позивача надійшла до суду заява, в якій просить про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. До суду надіслала заяву, в якій просила відкласти розгляд справи, так як між нею і позивачем існує спір про поділ майна, а вона проходить долікування після операції. В той час причини, які зазначає відповідач для відкладення справи суд вважає неповажними. Так відповідачем не надано жодних доказів того, що вона не може прибути в судове засідання за станом здоров`я, а надані довідки із переліком наявних у неї захворювань не є поважною причиною неявки до суду. Крім того предметом спору є розірвання шлюбу, а не поділ спільного майна подружжя, який може бути вирішений в іншому порядку, а отже наявність спору про майно не є підставою для відкладення розгляду справи. При цьому відповідачка не була позбавлена можливості з часу надходження справи до суду 18.12.2024 року надати відзив на позов та викласти свою позицію щодо позовних вимог. Крім того, суд відкладав розгляд справи для надання можливості відповідачці звернутись за правовою допомогою. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справи за відсутності сторін. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03 січня 1992 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Артеміську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №5. Під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 09.01.2024 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. За змістом положень ч. 1 ст.\~24\~СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з положеннями частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, тобто сім`я фактично розпалась і існує формально. Згідно з пунктом 10 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач до суду не з`явилася, відзиву на позов не надала, доводів позивача не спростувала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка клопотань щодо зміни прізвища на дошлюбне не заявляла. На підставі викладеного і

Outcome: approved