Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки. 1. 18.07.2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] (далі відповідачка), з залученням третіх осіб, які не\~заявляють самостійних\~вимог,\~щодо предмету\~спору:\~Пересипського територіального\~відділу Служби\~у справах\~дітей Одеської\~міської ради,\~Пересипської районної\~адміністрації Одеської\~міської ради\~в особі\~Органу опіки\~та піклування,в якому просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . 2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.02.2012 року позивач та відповідачка уклали шлюб, від якого, [INFO] , народився син [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2017 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивач та дитина проживають окремо від відповідачки та знаходиться на самостійному його вихованні та утриманні. Мати дитини, відповідачка по справі, на даний час не приймає участі у вихованні та утриманні спільної дитини, проживає окремо, в іншій країні. На час звернення до суду я маю постійне місце роботи та дохід, достатній для утримання неповнолітньої дитини та своїх потреб. Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання сина за адресою батька, його прихильність до батька, забезпечення сталості їх соціальних зв`язків з батьком та у соціумі в цілому, добросовісне виконання позивачем своїх обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обстави, які можуть негативно впливати на виховання дитини та їх розвиток позивач звернувся з позовом до суду. 3. 27.08.2024 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позов, яким вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. В обґрунтування зазначила, що через війну в Україні втратила роботу та була вимушена шукати роботу та інші можливості для забезпечення свого проживання. З 01.02.2024 року перекваліфікувалась та уклала контракт на роботу закордоном. Характер роботи не дозволяє забрати з собою сина та здійснювати належне виховання та утримання. (а.с. 54) ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. (а.с. 52) 5. 26.03.2025 року на адресу суду, від представника Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, надійшов лист про розгляд справи у його відсутність. (а.с. 89, 95) 6. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених позовних вимогах, наполягав, просив задовольнити. (а.с. 101). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 7. На підставі Ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 30.07.2024 року матеріали цивільної справи № 523/12057/24 передано до Біляївського районного суду Одеської області для розгляду за підсудністю. (а.с. 43, 47) 8. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2024 року, цивільну справу № 523/12057/24, передано до провадження на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 49) 9. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 27.08.2024 року було прийнято справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження та зобов`язано Пересипський територіальний відділ Служби у справах дітей Одеської міської ради надати висновок щодо доцільності задоволення позовних вимог. Окрім того відповідачці був визначений строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 50-51). 10. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03.12.2024 року закрите підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу по суті. (а.с. 63) 11. Ухвало Біляївського районного суду Одеської області від 12.03.2025 року залучено Пересипську районну адміністрацію Одеської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. (а.с. 73-74) 12. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 13. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 14. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, а/з № 6612. (а.с. 5) 15. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.12.2017 року по справі № 523/14003/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 23) 16. Згідно копії Витягу № 1487512-11072024 про актуалізацію даних військовозобов`язаного від 11.07.2024 року, [PERSON] не перебуває в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. (а.с. 6). 17. Відповідно до копії довідки № 1112, виданої 11.07.2024 року ПП «МЕДИЧНІ ПРОФОГЛЯДИ № 1», [PERSON] наркотичних та психічних розладів не має. (а.с. 7). 18. На утримані позивача непрацездатних та/або недієздатних батьків немає, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ягошинським районним відділом ЗАГС Київської області 22.02.1984 року, а/з № 63 (а.с. 9), копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.06.2021 року Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а/з № 1211 (а.с. 10), копією ПОВТОРНОГО Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.10.2021 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), а/з № 9341 (а.с. 11). 19. З копії повного Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ВР-003851173, вбачається, що [PERSON] на території України, станом на 21.05.2024 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с. 13) 20. Згідно копії Витягу з Реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , з 02.12.2014 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12) 21. Відповідно до копії довідки про спільне проживання № 16/05/2024, виданої 16.05.2024 року ОСББ «ДОБРОВОЛЬСЬКОГО-102», [PERSON] проживає спільно з батьком [PERSON] , який самостійно виховує свого сина. (а.с. 14) 22. Відповідно до копії Характеристики, виданої Одеським ліцеєм № 15, [PERSON] , 2012 року народження, учень 6-Д класу, зарекомендував себе, як старанний і дисциплінований учень. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, вчасно реагує на всі зауваження та рекомендації класного керівника, відвідує батьківські збори. (а.с. 15) 23. Відповідно до копії характеристики, виданої 16.07.2024 року ТОВ «ОПЕРАТОР ЕНЕРГІЇ», [PERSON] , працює на посаді головного бухгалтера, є гідним професіоналом, дисциплінарним стягненням не підлягав. (а.с. 16) 24. На підтвердження матеріальної спроможності утримувати дитину, позивачем до матеріалів позовної заяви долучено копію довідки № 5, виданої 20.05.2024 року ТОВ «ОПЕРАТОР ЕНЕРГІЇ», про нараховані (виплачені) суми оподаткованих доходів. (а.с. 17). 25. З копії Трудового договору на визначений термін, укладеного 12.02.2024 року між ТОВ «ЛОДЖІС ЕЙДЖЕНСІ» (Республіка Польща) та [PERSON] , вбачається, що остання працює в Республіці Польща на посаді водія вантажного автомобіля. (а.с. 25-27). 26. Відповідно що висновку Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від 30.09.2024 року за № 01-05-3/731вх, орган опіки та піклування Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . (а.с. 96-98) V. Оцінка Суду. 27. У відповідності до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 28. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. 29. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 30. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. 31. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 32. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. 33. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. 34. Крім того, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. 35. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). 36. В постановах Верховного Суду від 22.04.2019 року у справі № 204/6905/17 та від 08.04.2020 року у справі № 205/1621/18, зазначено, що тлумачення ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. 37. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. 38. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. 39. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція також викладена у Постановах Верховного Суду 21.05.2020 року у справі № 587/2134/17, Постанові КЦС ВС від 16.11.2020 року у справі № 313/310/18, Постанові КЦС ВС від 06.02.2019 року у справі № 127/15879/17-ц, Постанові КЦС ВС від 14.07.2020 року у справі № 127/28537/18. 40. За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 41. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 42. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. 43. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 44. З матеріалів справи вбачається про існування стійкої неможливості матері виконувати та реалізовувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини. 45. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Сам по собі малолітній вік дитини не свідчить про наявність підстав для визначення її місця проживання саме з матір`ю, якщо дитина вже тривалий час проживає з батьком, який сумлінно ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. До вищевказаного висновку дійшов Верховний Суд, який викладений у постанові від 17.04.2019 року у справі № 608/190/18. 46. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. 47. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 48. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 49. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 50. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). 51. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 03.05.2018 року у справі № 607/1091/16-ц. 52. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. 53. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 54. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. 55. Таким чином, враховуючи, що матір`ю не надано суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із батьком у звичному для них середовищі, то це є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком (постанова Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі № 204/8432/19), тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved