Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

14 квітня 2025 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив те, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року у справі №206/3817/15-ц, що набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 87641 гривень 10 копійок в якості відшкодування заборгованості за договором №13/06 від 13 червня 2014 року та судовий збір у сумі 876 гривень 41 копійка. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем згідно даного судового рішення складає 88517 гривень 51 копійка (87641,10 грн. + 876,41 грн. = 88517,51 грн.). Відповідачем не виконано вищезазначене підтверджене судовим рішенням грошове зобов`язання зі сплати на користь позивача коштів у загальному розмірі 88517 гривень 51 копійка. Таким чином вказане зобов`язання не є припиненим виконанням, проведеним належним чином, та відсутні інші підстави вважати дане зобов`язання припиненим. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладені фактичні та правові підстави, внаслідок допущеного зі сторони відповідача прострочення виконання грошового зобов`язання у загальному розмірі 88517 гривень 51 копійка, позивач має право на отримання від відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час прострочення до моменту фактичного виконання даного зобов`язання. Позивач даною позовною заявою вимагає стягнення із відповідача інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов`язання із 03 грудня 2015 року по 31 березня 2025 року та трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання із 03 грудня 2015 року по 14 квітня 2025 року. Позивач зазначає, що за період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 88517 гривень 51 копійка відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 143182 гривень 57 копійок (період із 03.12.2015 р. по 31.03.2025 р.) та 3% річних у розмірі 24867 гривень 36 копійок (період із 03.12.2015 р. по 14.04.2025 р.), а загалом - 168049 гривень 93 копійки (143182,57 грн. + 24867,36 грн. = 168049,93 грн.). Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 168 049 гривень 93 копійки. 16 квітня 2025 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 13 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що в умовах основного зобов`язання (договір) не зазначено реквізити банківського рахунка позивача для здійснення належного виконання грошового зобов`язання банківським переводам, тому грошові кошти в сумі 87'641,10 гривень були в грудні 2015 направлені поштовим переказом на ім`я [PERSON] за адресою [ADDRESS] , які повернулись, у зв`язку з довготривалим невитребуванням отримувачем. Доказом для підтвердження вищевикладеного будуть надані суду при отриманні відповіді на\~адвокатський запит,\~та можуть\~бути підтверджені\~свідком. Оскільки позивач поштовий переказ не прийняв, за ознаками статті 613 ЦК України він вважається таким, що прострочив, оскільки фактично він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, та не вчинив дій, що встановлені актами цивільного законодавства чи випливають із звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. У зв`язку з вищевикладеним, правові підстави для задоволення позову відсутні. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог, які виходять за межі позовної давності відмовити. Вислухавши представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 87641 гривень 10 копійок в якості відшкодування заборгованості за договором №13/06 від 13 червня 2014 року; стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у сумі 876,41 гривень (а.с. 8-10). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2025 року виправлено описку по тексту та у вступній та резолютивній частині рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2015 року, справа №206/3817/15 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором, а саме вказавши замість невірного прізвища та по батькові [PERSON] , вказати вірне прізвище та по батькові [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказане рішення суду не було скасовано та набрало законної сили 02 грудня 2015 року, а отже встановлені даним рішенням обставини не підлягають доказуванню. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~ Статтею 525 ЦК\~України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст.548 ЦК\~України Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені\~ст.611 ЦК України. Статтею 625\~ЦК України\~встановлено,\~що боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник відповідача зазначив, що позивач поштовий переказ не прийняв, за ознаками ст. 613 ЦК України він вважається таким, що прострочив, оскільки фактично він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником та не вчинив дії, що встановлені актами цивільного законодавства чи випливають із звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Статтею 613 ЦК України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку . Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених\~частиною четвертою статті 545\~цього Кодексу. \~Якщо кредитор\~не вчинив\~дії,\~до вчинення\~яких боржник\~не міг\~виконати свій\~обов`язок,\~виконання зобов`язання\~може бути\~відстрочене на\~час прострочення\~кредитора. Боржник\~не має\~права на\~відшкодування збитків,\~завданих простроченням\~кредитора,\~якщо кредитор\~доведе,\~що прострочення\~не є\~наслідком його\~вини або\~осіб,\~на яких\~за законом\~чи дорученням\~кредитора було\~покладено прийняття\~виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Статтею 76\~ЦПК України\~передбачено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , який пояснив, що він виконував роботи для відповідача. Також зазначив, що він відвіз відповідача на головпоштамт, щоб остання сплатила борг, оскільки вона програла суд. Після сплати коштів їй надали чек, втім зміст чеку він не бачив. Пізніше відповідач йому повідомила, що гроші повернулись відповідачеві. Точно повідомити дату сплати коштів не зміг, приблизно кінець грудня 2015 року. З відповіді АТ «Укрпошта» від 16.05.2025 року № 1.30.002.-18413-25 вбачається, що надати інформацію щодо грошового (поштового) переказу, здійсненого в грудні 2015 року немає можливості (а.с. 41-42). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 359/3691/19 зазначено наступне: крім того, посилання [PERSON] на можливі показання свідків на підтвердження обставин про взяття в борг грошових коштів, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, зважаючи на недопустимість і неналежність доказування грошових зобов`язань та (або) їх цільового використання показаннями свідків. Таким чином, суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] , оскільки показаннями свідків не можуть підтверджуватися грошові зобов`язання та (або) їх цільове використання. Відтак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Позивач зазначає, що відповідно до наведених ним розрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем становить: 1.Інфляційні втрати у розмірі 143182,57 грн. за період з 03.12.2015 року по 31.03.2025 року; 2.3% річних у розмірі 24867,36 грн. за період із 03.12.2015 року по 14.04.2025 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом 14 квітня 2025 року. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. З матеріалів справи вбачається, що рішення про стягнення заборгованості з відповідача ухвалено Самарським районним судом м. Дніпропетровська 22 вересня 2015 року. Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року справа №911/3025/21 викладено наступну правову позицію: «Крім того, заслуговують на увагу доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанцій приписів статті 266 ЦК України щодо вимог про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих у відповідності до статті 625 ЦК України, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України\~не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат\~можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі\~\~№922/4099/17, на яку посилається скаржник у доводах касаційної скарги». Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивач має право на стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, лише за останні 3 роки, що передували зверненню до суду з позовом. Позивач звернувся до суду з позовом 14 квітня 2025 року, відтак, строк за який він має право на стягнення штрафних санкцій складає три роки з 14 квітня 2022 року. Розмір 3% річних розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]. Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Період розрахункуКількість днівСума боргуПроцентна ставкаПроценти 14.04.2022\~-\~31.12.202226288\~517,513,000%1\~906,16 01.01.2023\~-\~31.12.202336588\~517,513,000%2\~655,53 01.01.2024\~-\~31.12.202436688\~517,513,000%2\~655,53 01.01.2025\~-\~14.04.202510488\~517,513,000%756,64 Таким чином, розмір 3% річних за період з 14 квітня 2022 року по 14 квітня 2025 року становить: 7973,86 грн. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з\~1 по\~15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з\~16 по\~31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з\~1 по\~15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з\~16 по\~31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від\~17.07.2012 № 01-06/928/2012). Розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. РозрахунокСукупний індекс інфляціїІнфляційні нарахування У період з\~14.04.2022\~року по\~14.04.2025\~року індексація на суму\~88\~517,51 грн [Сукупний індекс інфляції] = 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% ? 98,60% ? 100,50% ? 100,80% ? 100,50% ? 100,70% ? 100,40% ? 100,30% ? 100,50% ? 100,20% ? 100,60% ? 102,20% ? 100,00% ? 100,60% ? 101,50% ? 101,80% ? 101,90% ? 101,40% ? 101,20% ? 100,80% ? 101,50% = 143,420% (за період Квітень 2022 - Березень 2025) [Інфляційні нарахування] =\~88\~517,51 грн\~(сума боргу) ? 143,420% (сукупний індекс інфляції) / 100% -\~88\~517,51 грн\~(сума боргу) =\~38\~434,24 грн143,420%38\~434,24 Таким чином, сума інфляційних втрат за період з 14 квітня 2022 року по 14 квітня 2025 року становить 38434,24 грн. З урахуванням вищенаведених розрахунків загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за 3% річних та інфляційні втрати за період з 14 квітня 2022 року по 14 квітня 2025 року становить: 7973,86 грн. + 38\~434,24 грн. = 46408,10 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з огляду на розмір задоволених вимог, розмір судового збору становить 1 % від 46408,10 грн., а саме 464,08 грн. Втім, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору не може бути менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн. (з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, оскільки позовну заяву подано в електронній формі). Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України\~з відповідачів необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, що складають 968,96 грн. судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial