Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області з січня 2024 року знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] , є онукою [PERSON] . [INFO] її дідусь, [PERSON] помер. На момент смерті [PERSON] спадкоємці першої черги за законом були його дружина, [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] померли. Оскільки її батько та син спадкодавця, [PERSON] , помер до дати смерті спадкодавця, вона є спадкоємцем першої черги за законом в порядку представлення. Окрім неї, іншими спадкоємцями першої черги за законом в порядку представлення, є [PERSON] та [PERSON] (відповідачі) - онуки спадкодавця, сини [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, а саме: гаражний бокс № [NUMBER] за адресою м. Київ, вул. Березняківська, 23; автомобіль марки ВАЗ моделі 2101 рік випуску 1977, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; причеп моделі 81024, номер шасі [NUMBER] , рік випуску 1992, реєстраційний номер [NUMBER] уч; земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0087 з цільовим призначенням для колективного садівництва; земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0097 з цільовим призначенням для колективного садівництва. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. 05.03.2024 р. між нею та спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до п. 8 якого між спадкоємцями було досягнуто домовленості поділити спадкове майно наступним чином: їй - [PERSON] перейде на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом право власності на причеп та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0097 з цільовим призначенням для колективного садівництва. Дружиною спадкодавця [PERSON] була [PERSON] , її бабуся. В 1990 р. її бабуся, [PERSON] , отримала земельну ділянку № [NUMBER] в с. Бервиця Броварського району як працівник заводу ЖБУ Київського облспоживсоюзу. 10.06.1997 р. [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким на підставі рішення 10 сесії Мокрецької сільської ради народних депутатів від 13 вересня 1996 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована на території с.т. Бервиця-4 Мокрецької сільської ради Броварського району для ведення садівництва. Оригінал державного акту наявний у мене. З яких причин в державному акті в графі "акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю" не зазначено № реєстрації, їй невідомо. На підставі вказаного акту право власності на земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] . 27.06.2024 р. приватним нотаріусом КМНО Миргородоською Н.Г було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0097, про що складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2024 р. вих. № 121/02-31, у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 10.06.1997 року Мокрецькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі її рішення 10 сесії від 13.09.1996 р. не відповідає вимогам законодавства. Зокрема, як вказано у постанові нею було подано оригінал Державного акта на право приватної власності на землю, виданий 10 червня 1997 року Мокрецькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі рішення 10 сесії від 13.09.1996 року. З цього документа вбачається, що вищезазначений акт не зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю і не присвоєно відповідний номер. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її участі та в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про визнання позову та про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. [PERSON] , є онукою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, відповідно до якого її батьком був [PERSON] . Та обставина, що [PERSON] був сином [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] .. [PERSON] помер, [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом № 18 від 26.12.2022 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Наталією Григорівною заведено спадкову справу № 10/2022, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру. На момент смерті [PERSON] спадкоємці першої черги за законом були його дружина, [PERSON] та його сини [PERSON] та [PERSON] померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть. Оскільки її батько та син спадкодавця, [PERSON] , померли до дати смерті спадкодавця, позивач є спадкоємцем першої черги за законом в порядку представлення. Окрім неї, іншими спадкоємцями першої черги за законом в порядку представлення, є [PERSON] та [PERSON] (відповідачі) - онуки спадкодавця, сини [PERSON] , що підтверджується їх свідоцтвами про народження. Та обставина, що [PERSON] був сином [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, а саме: гаражний бокс № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] ; автомобіль марки ВАЗ моделі 2101 рік випуску 1977, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] ; причеп моделі 81024, номер шасі [NUMBER] , рік випуску 1992, реєстраційний номер [NUMBER] уч; земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0087 з цільовим призначенням для колективного садівництва; земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0097 з цільовим призначенням для колективного садівництва. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. 05.03.2024 р. між позивачем та спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до п. 8 якого між спадкоємцями було досягнуто домовленості поділити спадкове майно наступним чином: їй - [PERSON] перейде на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом право власності на причеп та земельну ділянку площею 0,06 га, кадастровий номер 3221285602:02:025:0097 з цільовим призначенням для колективного садівництва. 27.06.2024 р. приватним нотаріусом КМНО Миргородоською Н.Г [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0097, про що складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2024 р. вих. № 121/02-31, у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 10.06.1997 року Мокрецькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі її рішення 10 сесії від 13.09.1996 р. не відповідає вимогам законодавства. Зокрема, як вказано у постанові нею було подано оригінал Державного акта на право приватної власності на землю, виданий 10 червня 1997 року Мокрецькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі рішення 10 сесії від 13.09.1996 року. З цього документа вбачається, що вищезазначений акт не зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю і не присвоєно відповідний номер. Дружиною спадкодавця [PERSON] була [PERSON] , бабуся позивача, що підтверджується свідоцтвами про її народження та свідоцтвом про народження її батька [PERSON] . Та обставина, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження. В 1990 р. її бабуся, [PERSON] , отримала земельну ділянку № [NUMBER] в с. Бервиця Броварського району як працівник заводу ЖБУ Київського облспоживсоюзу. Вказана обставина підтверджується членською книжкою садоводу, виданою 25.12.1990 р. 10.06.1997 р. [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно з яким на підставі рішення 10 сесії Мокрецької сільської ради народних депутатів від 13 вересня 1996 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована на території с.т. Бервиця-4 Мокрецької сільської ради Броварського району для ведення садівництва. На підставі вказаного акту право власності на земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3203650322014 від 24.11.2014 р. Відповідно до витягу 24.11.2014 р. Управлінням Держземагенства у Броварському районі Київської області за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0097, розташовану за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення «для ведення садівництва», площею 0,0600 га на підставі державного акту 10.06.1997 КВ. Згідно з Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 12.10.2024 р. станом на 12.10.2024 р. право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0097 зареєстровано за [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. На дату її смерті вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Та обставина, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, наявним в спадковій справі [PERSON] . Також та обставина, що після смерті [PERSON] спадкова не заводилась, а заява про відмову від прийняття спадщини [PERSON] не подавалась було встановлено приватним нотаріусом Миргородською Н.Г. при відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] . За вказаних обставин, [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті його дружини [PERSON] , зокрема на земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0097. Таким чином, вищевказаними доказами підтверджується, що [PERSON] було набуто право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221285602:02:025:0097, а після її смерті право власності на вказану земельну ділянку перейшло до її чоловіка [PERSON] в порядку спадкування за законом, оскільки останній прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про спадщину. З огляду на викладене, суд вважає, що як спадкоємець [PERSON] та згідно з договором про поділ спадкового майна від 05.03.2024 р., укладеного між позивачем та відповідачами, позивач [PERSON] має право на визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку. За змістом ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, який набрав чинності із 01 січня 2004 року, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року N? 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно із ч. 3 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов?язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки та споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N? 56 від 13 грудня 1995 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N? 7/5 від 07 лютого 2002 року, зареєстрованим 18 лютого 2002 року за N? 157/6445 (із подальшими змінами), яке теж втратило чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України N? 1844/5 від 14 грудня 2012 року. Вказана Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачала обов?язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Останні є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року, у цих книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення будинку в експлуатацію. Записи в погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно положень Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом. В силу положень ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом, в тому числі шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. . Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини и не припинилися внаслідок його смерті. . Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За такого, вищевказане майно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій, в тому числі для видачі свідоцтва про право на спадщину, документи, якщо вони не відповідають вимогам закону Отже, в разі відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вирішення питання про спадкування підлягають розгляду судом. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.ст.13, 41, 47 Конституції України кожному гарантується реалізація права власності і його захист та непорушність. Кожен має право на житло. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи наведені вище норми права, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, враховуючи визнання відповідачами позову та те, що спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є позивач, яка спадщину прийняла, втім в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на земельну ділянку у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивача підлягає захисту судом шляхом його визнання. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved