Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

1.Короткий виклад позовних вимог. \~Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 19.08.2013 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 762 248,99 грн. Позов обґрунтований тим, що 15.12.2005 р. між Банком «Фінанси та Кредит», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 771pv7-05, на підставі якого банк надав позичальнику [PERSON] кредитні ресурси в сумі 27 700 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпечення зворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими кредитним договором з кінцевим терміном погашення до 15.12.2025р. Згідно п.6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник повинен сплачувати пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Забезпеченням виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, згідно договору поруки від 15.12.2005р., стало зобов`язання поручителя [PERSON] відповідати як солідарний боржник перед банком за невиконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору № 771pv7-05 від 15.12.2005р. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 25.07.2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 762 248,99 грн., з якої: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 197 591,36 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 16 416,18 грн., сума строкової заборгованості по відсотках 1\~ \~712,02 грн., сума простроченої заборгованості по відсотках 107\~ \~302,59 грн., сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 10\~ \~625,20 грн., сума пені за прострочення заборгованості по кредиту, відсотках та комісії 428 601,64 грн. Враховуючи викладене позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів вказану суму заборгованості та судові витрати. 2.Процесуальні рішення у справі. Ухвалою від 21 серпня 2013 року суд відкрив провадження у справі. Заочний рішенням Тисменицького районного суду від 26 грудня 2013 року суд ухвалив позов задовільнити; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 762 248 грн. 99 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 441 грн. судових витрат. Ухвалою від 09 вересні 2019 року суд замінив стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» його правонаступником Державною іпотечною установою. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 жовтня 2024 року апеляційна скарга [PERSON] на заочне рішення Тисменицького районного суду від 26 грудня 2013 року була повернуту скаржнику. Ухвалою від 21 лютого 2025 року суд задовільнив заяву представника відповідача адвоката Племяннікова Б.Д. про перегляд заочного рішення; скасував заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2013 року; призначив підготовче засідання у справі та залучив до участі в справі правонаступника первісного позивача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Державну іпотечну установу, замінивши позивача його правонаступником. Ухвалою від 17 квітня 2025 року суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 06 травня 2025 року, після повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, вказану справу суддя Олійник М.Ю. прийняв до свого провадження та призначив судове засідання для розгляду по суті. Представник позивача Подольна О.М. в судовому засідання просила задовольнити позов на підставах, викладених у позовні заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Племяннікова Б.Д. просив відмовити в задоволенні позову в чистині позовних вимог до [PERSON] , оскільки її порука була припинена. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, по причини неявки суду не повідомив, про час місце судового розгляду був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом. 15.12.2005 між Публічний акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 771pv7-05, на підставі якого банк надав позичальнику [PERSON] кредитні ресурси в сумі 27 700 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпечення зворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими кредитним договором з кінцевим терміном погашення до 15.12.2025 (т. 1 а.с. а.с.17-21). Порядок сплати процентів за користування кредитними коштами визначений розділом 4 кредитного договору. Згідно п.6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник повинен був сплачувати пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.3.2, 3.4, 3.5, 4.3, 4.4., 4.6, 4.7, 4.8 кредитного договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Забезпеченням виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, згідно договору поруки від 15.12.2005, стало зобов`язання поручителя [PERSON] відповідати як солідарний боржник перед банком за невиконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору № 771pv7-05 від 15.12.2005 (т. 1 а.с.22-24). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, відповідно до п.6.1. кредитного договору №771ру7-05 від 15 грудня 2005 року за прострочення повернення кредитних коштів та\\або сплати процентів позичальник сплачує пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення, тому за порушення п.п. 3.4, 4.3, 4.4, Банк нарахував пеню за прострочення заборгованості по кредиту, відсоткам в сумі - 428 601,64 грн. Відповідно до пункту 3.4. кредитного договору №771рм7-05 від 15 грудня 2005 року наслідками порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з розрахунком, станом на 25.07.2013 р. заборгованість за кредитним договором становить 762 248,99 грн., з якої: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 197 591,36 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту 16 416,18 грн., сума строкової заборгованості по відсотках 1\~ \~712,02 грн., сума простроченої заборгованості по відсотках 107\~ \~302,59 грн., сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії 10\~ \~625,20 грн., сума пені за прострочення заборгованості по кредиту, відсотках та комісії 428 601,64 грн. \~(т. 1 а.с.5-14). 03.04.2009 ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося до позивальника [PERSON] з листом-попередженням №1320/7 про наявність заборгованості за кредитним договором в сумі 1147, 63 доларів США та 827,34 грн. а заборгованості по чергових платежах (т. 1 а.с. 15). 17.09 2029 ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» направило поручителю [PERSON] лист-вимогу №1441/7 про необхідність погашення суми заборгованості за кредитним договором № 771pv7-05 від 15.12.2005. Вказаний лист був отриманий [PERSON] 26.09.2029 (т. 1 а.с. 16). 4.Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 509 цього Кодексу визначено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до пунктів 3 і 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказані норми про позику застосовуються до відносин за кредитним договором. Враховуючи не виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору № 771pv7-05 від 15.12.2005, з нього на користь позивача Державної іпотечної установи, що є правонаступником - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», підлягає стягненню заборгованість в сумі 762 248,99 грн. Стосовно частини позовних вимог щодо солідарного стягнення боргу з поручителя [PERSON] , суд звертає увагу на таке: Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Так, за правилом частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Ця правова норма може поширюватися на невичерпну кількість правовідносин, які виникають у зв`язку із заміною боржника в порядку як універсального, так і сингулярного правонаступництва. Для з`ясування належного розуміння правила статті 523 ЦК України для оцінки спірних правовідносин вирішальним є визначення співвідношення моменту настання обставин, з якими пов`язується припинення поруки за згаданими правилами частини першої статті 523, та моменту пред`явлення формалізованої вимоги кредитором до поручителя. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Водночас, згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання. Вказаний висновок повністю відповідає правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18). Як вбачається з матеріалів справи 17.09.2009 ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» направило поручителю [PERSON] лист-вимогу №1441/7 в якій повідомили останню про те, що боржником [PERSON] неналежним чином виконується зобов`язання за кредитним договором, а саме не сплачується суми щомісячних платежу, а тому відповідно до ст. 526 ЦК України вимагали погасити в повному обсязі заборгованість по сплаті кредиту в строк до 26.09.2009 (т. 1 а.с. 16). З огляду на вказані обставини та норми які підлягають до застосуванню позивач мав звернутись, зокрема, до поручителя [PERSON] з вказаним позовом у межах шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання, тобто до 26.03.2010. Натомість позивач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до суду з цим позовом лише 19.08.2013 (т. 1 а.с. 1), тобто більше аніж через три роки після направлення відповідної претензії поручителю [PERSON] . Таким чином суд констатує, що позивач пропустив встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шестимісячний строк на звернення з позовом до поручителя, а тому порука була припинена саме з вказаних підстав. Встановивши, що банк змінив дату виконання основного зобов`язання шляхом направлення претензії, зокрема, поручителю [PERSON] та не звернувся до суду з позовом до останньої в строк встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволені позову в частині вимог про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] , оскільки у відповідності до положень ч. 4 статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначене свідчить про припинення поруки і відсутність у поручителя зобов`язань з погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (т. 1 а.с. 4) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 441 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved