Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У вересні 2025 року адвокат Кравинська Юлія Вікторівна в інтересах [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У обґрунтування вимог вказала, що Приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. 10.11.2017 року було видано виконавчий напис №20501, яким визначається стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 12.10.2011 року в загалом сумі: 212 489,72 грн. На підставі виконавчого напису №20501 від 10.11.2017 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяною Іванівною було розпочато виконавче провадження № [NUMBER]. Вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що вчинений без дотримання вимог щодо наявності безспірної заборгованості, поряд з цим, вчиняючи виконавчий напис, приватним нотаріусом не було враховано те, що боржником не було отримано письмові вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, крім того, виконавчий напис вчинено не на борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.01.2025 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, судові документи відповідачу були врученні про що свідчить довідка про доставку електронного документа, то в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. 06.02.2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення вимог, вказує, що на час вчинення виконавчого напису - оригіналу нотаріально посвідченого договору не вимагалося. Позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Позивач має довести відсутність боргу на момент вчинення напису, як то здійснення погашень заборгованості або наявність заборгованості в меншому розміру шляхом подання відповідних доказів, квитанцій, розрахунків, чого в даній справі не зроблено. Зі свого боку відповідач надав докази існування заборгованості на момент вчинення виконавчого напису, підстави і обсяги їх нарахування відповідно до суми у виконавчому написі. З боку позивача жодних контррозрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання позивачем зобов`язань за укладеним кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається. Так само не надано доказів порушення приватним нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Позивач належними доказами не спростовує, а ні факту заборгованості перед Банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, ані порушення порядку вчинення напису, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Укладений між Банком та позивачем кредитний договір не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презюмується (ст.204 ЦК України"). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за формальними ознаками на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і нотаріус не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Щодо посилання позивача на те, що на сьогоднішній день редакція Переліку передбачає вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору зазначив, що виконавчий напис був здійснений в 2017 році, на нього поширює свою дію та редакція Переліку, яка була чинна на момент його здійснення. Просив відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, йому роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, відзив не подав. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Матеріалами справи встановлено, що 12.10.2011 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Позивачем було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом приєднання до Умов і правил надання банківським підписанням Анкети-Заяви від 12.10.2011 року. Цього ж дня, 12.10.2011 року Позивачем було підписано Довідку про умови кредитування де визначено всі ті умови, які заперечується Позивачем як погоджені, а саме розмір відсоткової ставки 3%, розмір пені, тощо. Приватним нотаріусом КМНО Швецем Р.О. 10.11.2017 року було видано виконавчий напис №20501, яким визначається стягнення з боржника [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 12.10.2011 року в загалом сумі: 212 489,72 грн. в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 18 140,20 грн.; заборгованість за відсотками - 180 554,77 грн.; заборгованість з пені та комісії - 3 200,00 грн.; заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500,00 грн.; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 10 094,75 грн.; Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі: 1800 грн. Строк за який проводиться стягнення - 2 189 днів, а саме за період з: 12.10.2011 року по 09.10.2017 року. На підставі виконавчого напису №20501 від 10.11.2017 року старшим державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Терещук Тетяною Іванівною було розпочато виконавче провадження № [NUMBER]. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до статті 90 Закону України «Про нотаріат», пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів належать до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню Вимогами статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено (в тому числі норма була дійсна на час винесення виконавчого напису), що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Якщо вже визначено вище, навіть сам період, за який здійснюється стягнення за виконавчим написом, перевищує встановлений ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» трирічний строк, адже становить майже шість років. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Як зазначено у ст.90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому нотаріус повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідно до п.1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: посвідченої угоди , документи, оригінал нотаріально що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У 2014 році до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, були кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 10 листопада 2017 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року №662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Натомість виконавчий напис нотаріуса, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем та зареєстрований в реєстрі за номером №20501, винесений без дотримання вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Про таке свідчить не засвідчений нотаріально кредитний договір б/н від 12.10.2011 року, оскільки згідно зі змістом листа відповідача №20.1.0.0.0/7-24109/65257 від 01.11.2024 року, кредитний договір укладався у спосіб акцепту позивачкою Умов публічної оферти Відповідача, розміщених в мережі Інтернет, а отже зазначений виконавчий напис винесений з порушеннями норм законодавства України. Відповідно до статті 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема, здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, та відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. За змістом статті 9 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними. Проте, у відповідності до статті 90 Закону України «Про нотаріат», пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі написи нотаріусів належать до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню. Нотаріус відповідно до статті 18 ЦК України здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису є окремим, самостійним способом захисту цивільних прав серед інших способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених главою 3 розділу 1 ЦК України, а тому виконавчий напис у розумінні ЦК України (ч. 1 ст. 202 ЦК) не є правочином, а тому його недійсність не може бути встановлена судом (ст. 215 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу не було надано належних та достатніх документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірила факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та неустойки у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалось. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Відповідно до ст. 88 Закону та ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості стягувач мав б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. Належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови правління НБУ № 566, Постанови правління НБУ № 174 - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін. Таким чином, нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було подано засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір позичальника не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена судом, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів не свідчить про відсутність спору стосовно розміру заборгованості позивача. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. За приписами частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано до суду: копію ордеру на надання правничої допомоги, копію договору № 01/10-2024 від 01.10.2024 року, копію протоколу погодження № 1 від 01.10.2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та платіжну інструкцію на суму 5 500,00 грн. Оскільки стороною позивача подано докази понесення судових витрат у розмірі 5 500, 00 грн., то суд приходить до висновку про необхідність їх відшкодування. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., за подання позову також підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved