Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, з 04.06.2011 по 03.11.2020 вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваним за рішенням суду. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час проживає з [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач більше трьох років проживає окремо від дитини, не спілкується з сином, не відвідує дитини та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її здоров`ям та навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зважаючи на викладене вище, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії Ухвалою судді від 23.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.06.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, звернулася до суду телефонограмою про розгляд справи без її участі, позов підтримала, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належними чином в порядку ст.ст. 128-131 ЦПК України, що підтверджується відмітками на поштових повідомленнях, направлених за зареєстрованою адресою проживання. Клопотань про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позво - не надходив. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін. На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивачка проти ухвалення заочного рішення не заперечує, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідача, представника третьої особи та ухвалити заочне рішення по ній на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст. 280 ЦПК України. 17.06.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Фактичні обставини встановлені судом Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.07.2014 (а.с. 8). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 03.11.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дитину залишено проживати з матір`ю (а.с.10). Згідно довідки Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м. Київ) №39012 від 16.07.2024, виконавчий лист про стягнення аліментів із [PERSON] на утримання [PERSON] на контролі Коростишівського ВДВС не перебуває (а.с.13). Посвідченням серії [NUMBER] , виданим Брусилівським відділом №1 УСЗН Житомирської РДА, підтверджується призначення державної соціальної допомоги дитині з інвалідністю [PERSON] (а.с.42). З медичного висновку №9 від 05.07.2023 вбачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю підгрупи А з важкою розумовою відсталістю, розладом поведінки у вигляді імпульсивності, агресії та зі стійко вираженим ступенем порушення життєдіяльності F72.0 (а.с.43). Консультаційним висновком Дитячого центру психічного здоров`я від 28.05.2025, у зв`язку з вираженою втратою життєдіяльності, здоров`я та надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, фактичною нездатністю до самообслуговування, рекомендовано продовження статусу категорії «Дитина з інвалідністю підгрупи А» до 18 років (а.с.44). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 08.07.2024, [PERSON] та її син [PERSON] проживають в будинку з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] .. В будинку створені належні умови для проживання дитини з інвалідністю, у дитини є окрема умебльована кімната, хлопчик забезпечений одягом, іграшками (а.с.12). У характеристиці Коростишівської спеціальної школи щодо [PERSON] зазначено, що хлопчик виховується у неповній сім`ї, проживає з матір`ю, яка належним чином дбає про дитину; батько [PERSON] із дитиною не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з класним керівником на зв`язок не виходив, досягненнями сина не цікавився (а.с.9). Власноручно написаною заявою [PERSON] від 01.08.2024 підтверджується, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] та повністю відмовляється від своїх прав відносно нього (а.с.11). Висновком виконавчого комітету Брусилівської селищної ради, затвердженим рішенням виконкому Брусилівської селищної ради №2435 від 07.08.2024, рекомендовано позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , оскільки він самоусунувся від виховання та утримання дитини, не спілкується з хлопчиком, не піклується про його розвиток, не цікавиться його здоров`ям, не забезпечує харчуванням (а.с.14, 15-17). Інших доказів по суті справи суду не надано. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, неналежно відноситься до обов`язку забезпечення найкращих її інтересів. Також, відповідач не бере участь в утриманні сина, забезпеченні його лікування, розвитку, не цікавиться його життям, що вказує на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Крім того, [PERSON] власноручно написав заяву, в якій не заперечує, щоб його було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] .. Після відкриття провадження у справі Брусилівським районним судом Житомирської області відповідач не надав жодних доказів, які свідчили б про зміну його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків чи на спростування доводів позивача. Підстав для спростування висновку органу опіки та піклування також не вбачається. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що такі дії відповідача відповідають критеріям винятковості та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки таке, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, з огляду на що позов підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 638/1496/17-ц. Вирішуючи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав, втручання в його сімейні права, суд зазначає, що це втручання здійснено судами згідно із законом, має законну мету - захист інтересів дитини, і таке втручання з огляду на найкращі інтереси дитини і її права на належне батьківське виховання є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки є співрозмірним із переслідуваною законною метою - найкращі інтереси дитини. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що на підставі ст.169 СК України, відповідач, який позбавлений батьківських прав, матиме право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у випадку зміни свого ставлення до дитини. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. Заяв про розподіл інших судових витрат не надходила. На підставі викладеного, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 155, 157, 164,165, 166 СК України та

Outcome: approved