Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

ТОВ "Фінансова\~компанія "Європейська\~агенція з\~повернення боргів" звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 31 561,38 грн., в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 4661672 від 21.09.2023 року в розмірі 20 300 грн. та за договором позики № 1217272 від 08.03.2021 року в розмірі 11 261,38 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору позики № 4661672 від 21.09.2023 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", відповідач отримав позику на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому відповідно до укладеного між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 року до вищевказаного договору факторингу, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 20 300 грн., з яких : 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 300 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування позикою. Також, відповідно до договору позики № 1217272 від 08.03.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", відповідач отримав позику на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому відповідно до укладеного між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року та реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 року до вищевказаного договору факторингу, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало (відступило) на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо [PERSON] в розмірі 11 261,38 грн., з яких : 3 941,96 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 319,42 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування позикою. Первісний кредитор ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" зобов`язувався повідомити відповідача про відступлення на користь позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права грошової вимоги за вищевказаними договорами позики, однак, не зважаючи на це та умови договорів позики, відповідач не виконав зобов`язання з повернення позики та відсотків за її користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". Зазначає, що первісний кредитор зобов`язання за вищевказаними договорами виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредитні/позичкові кошти у розмірах, передбачених умовами договорів. У порушення умов укладених договорів відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 31 561,38 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у вищевказаному розмірі, а також судові витрати по справі. Ухвалою суду від 25.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Інших процесуальних дій не вчинялося. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України. Правом подати до суду відзив на позовну заяву [PERSON] не скористався. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно адресної довідки від 24.04.2025 зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] та саме за вказаною адресою відповідачу направлялися судові повістки та інші процесуальні документи. За клопотанням представника позивача з урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що 21.09.2023 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] укладено договір позики №4661672 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав позику у розмірі 5 000 грн. шляхом безготівкового переказу на банківський картковий рахунок, строком на 30 календарних днів - з 21.09.2023 року по 21.10.2023 року, та зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі :1) 35,71 % на день (базова процентна ставка за перший день користування позикою); 2) 3% на день (базова процентна ставка, яка застосовується з другого дня користування позикою); 3) 0,01 % на день (знижена процентна ставка, яка застосовується з другого дня користування позикою); 4) 3) 3,5 % на день (процентна ставка за понадстрокове користування позикою, яка не застосовується в період воєнного стану) (пункти 2.1-2.3 договору позики) (а.с.7-9). Згідно п.15 вищевказаного договору позики у разі якщо позичальник не дотримується умов офіційних правил програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", знижена процентна ставка, визначена п.2 договору, припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка, визначена п.2 договору. Згідно пунктів 21, 22 договору позики, зазначений договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію". Договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору, що згенерований під час проходження позичальником процедури укладення договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором. Після підписання договору такими електронними підписами його умови вважаються прийнятими, а договір укладеним. Підписаний таким чином договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Одночасно судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" отримало право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги, зокрема і за договором позики №4661672 (а.с.12-13). Водночас, згідно умов п.1.1 договору факторингу встановлено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання\~зобов`язань\~за якою\~настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Відтак з наведеного вбачається, що згідно умов вказаного договору на користь фактора передано право вимоги за договорами, строк виконання зобов`язань за якими настав та не стосується зобов`язань строк виконання яких виникне в майбутньому. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини першої ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №909/1411/13, від 13.10.2021 у справі №910/11177/20). Як вбачається з матеріалів справи правовідносини за договором позики № 4661672 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] виникли 21.09.2023 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, таким чином на час укладення договору факторингу у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" було відсутнє право вимоги до [PERSON] за договором позики № 4661672, оскільки відповідач на час укладення договору факторингу не був боржником - набувачем послуг чи товарів за первинним договором. Згідно витягу з реєстру боржників № 19 від 27.02.2024 року, ТОВ "ФК "Європейське агентство з повернення боргів" та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" підписали передачу права вимоги за договором позики №4661672, укладеним з [PERSON] . Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Верховний Суд у постанові від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі викладеного суд вважає, що ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" не довело переходу до нього прав вимоги за договором факторингу від 14.06.2021 року до відповідача за договором позики № 4661672, який був укладений з ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаним договором відсутні, оскільки ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" не мало права на відступлення права вимоги, яким воно не володіло. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 4661672 в розмірі 20 300 грн. задоволенню не підлягає. Окрім того, судом встановлено, що 08.03.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] укладено інший договір позики №1217272 в електронній формі, згідно якого відповідач отримав позику у розмірі 4 000 грн. шляхом безготівкового переказу на банківський картковий рахунок, строком на 18 календарних днів - з 08.03.2021 року по 26.03.2021 року, та зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі : 1) 0,69 % на день (денна процентна ставка); 2) 2,7 % на день (процентна ставка за понадстрокове користування позикою) (п.2 договору позики) (а.с.18). Згідно п.5 договору позики, зазначений договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію". Підписаний таким чином договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Відповідач прийняв умови договору позики та підписав зазначений кредитний договір електронним підписом (а.с.18). Тобто, підписавши договір, відповідач підтвердив, що він погоджується виконувати його умови та розуміє його зміст. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Враховуючи, що згідно вищевказаних положень кредитного договору, з його укладенням сторони домовились, що укладення такого договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню первісним кредитором ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З доводів позивача встановлено, що первісний кредитор (ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів") виконало свої зобов`язання та надало відповідачу позичкові кошти у розмірі, вказаному у відповідному договорі, шляхом перерахування коштів на платіжну банківську картку відповідача, та вказана обставина відповідачем не спростована. При цьому суд враховує, що відповідач мав доступ до свого рахунку, а відтак мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження/спростування надходження (не надходження) коштів від кредитора на виконання укладеного договору, його розміру, або ж підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів". Відповідно до ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №14/06/21, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" отримало право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги, зокрема і за договором позики №1217272 в розмірі 11 261,38 грн., в тому числі: 3 941,96 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 319,42 грн. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, актом прийому-передачі реєстру боржників від 16.08.2021 року за вищевказаним договором факторингу та витягом з реєстру боржників № 3 від 16.08.2021 року до вищевказаного договору факторингу (а.с.12-13, 21-22). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514\~ЦК України\~до нового\~кредитора переходять\~права первісного\~кредитора у\~зобов`язанні\~в обсязі\~і на\~умовах,\~що існували\~на момент\~переходу цих\~прав,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного договору позики взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується розрахунком заборгованості за вищевказаним договором, а відтак у позивача як нового кредитора виникло право вимагати повернення кредиту. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики № 1217272 від 08.03.2021 року заборгованість відповідача за основною сумою боргу становить 3 941,96 грн. Відповідач не\~надав суду\~доказів,\~які б\~спростовували розмір\~заборгованості за\~основною сумою\~боргу,\~а відтак\~наданий позивачем\~розрахунок заборгованості\~в цій\~частині,\~приймається судом\~як достовірний. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено обов`язок з повернення кредитних коштів та вказана обставина в ході судового розгляду відповідачем не спростована, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення основної суми кредиту у вищевказаному розмірі. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору/договору позики проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про погашення заборгованості, просив стягнути, окрім заборгованості за основною сумою заборгованості, також заборгованість за процентами за користування кредитними/позичковими коштами. Отримавши кредитні кошти, відповідач погодився сплатити проценти за користування ними у розмірі визначеному договором, що обумовлено кредитним договором та відповідає вимогам ст.ст.1054, 1056-1 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем, борг останнього зі сплати відсотків за користування позикою становить 7 319,42, та на даний час такий борг по відсоткам відповідачем не сплачений, а відтак вказана сума також підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, судом встановлено, що між сторонами було належним чином укладено кредитний договір, згідно якого сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Відповідач повністю погодився з умовами кредитного договору, в якому, зокрема, чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується наявністю його електронного підпису. При укладенні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та укладений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за договором позики № 1217272 суду не надав. При цьому суд враховує, що відповідачем не спростовано факт укладення договору, розмір заборгованості за кредитним договором, наявність якої підтверджується розрахунком, наданим позивачем, та не надано контррозрахунок, який би піддавав сумніву розмір такої заборгованості. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Як встановлено судом, укладений відповідачем вищевказаний договір позики ним не оспорювався та не визнавався судом недійсними. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі договору факторингу. З врахуванням\~наведеного,\~сума заборгованості,\~що підлягає\~стягненню з\~відповідача за договором позики №1217272 від 08.03.2021 року становить 11 261,38 грн., в тому числі : 3 941,96 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 319,42 грн. сума заборгованості по відсоткам. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути понесені останнім витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 1 080,42 грн. (11 261,38 х 3 028 грн. / 31 561,38 грн. = 1 080,42 грн.) На підставі викладеного та

Outcome: partial