Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

В березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Хмельницької обласної прокуратури, Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивач вказав, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.04.2021 року ухвалено: [PERSON] та [PERSON] визнати невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ст. ст. 190 ч. 4, 358 ч. 3, 358 ч. 4 КК України та виправдати, у зв`язку із відсутністю в їх діях складу цих кримінальних правопорушень, а також [PERSON] визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу цього кримінального правопорушення. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20.09.2022 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2015 року ухвалено: застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного [PERSON] , терміном до 20.11.2015 року включно. Заставу визначити - сім мільйонів грн., яку може бути внесено у будь-який момент, визначений в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - до 20 листопада 2015 року включно. Згідно повідомлення Начальника ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» Р.Сухораба, [PERSON] тримався в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» з 24.09.2015 року по 27.05.2019 року, що становить: 3 роки, 8 місяців і три дні. В подальшому, [PERSON] було змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт вироком Хмельницького міськрайонного суду від 26.04.2021. Фактично загальний строк, на який [PERSON] було обрано запобіжний захід, в тому числі і домашній арешт становить 6 років, 11 місяців і 30 днів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет 2024», на час розгляду даної справи мінімальна заробітна плата становить 7100 гривен. Зважаючи на викладене вважає, що сума моральних збитків за його незаконне кримінальне переслідування становить 313087,09 (44x7100+3x229,03(7100:31)) гривень за період з 24.09.2015 року по 27.05.2019 року (час перебування під вартою). Крім того, загальний період з моменту взяття під варту до скасування запобіжного заходу становить 596170, 90 (83x7100+30x229,03(7100:31)) гривень. Оскільки він перебував під слідством та судом з 24 вересня 2015 року по 20 вересня 2022 року, тобто 83 повних місяців та 30 днів, то розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди слід визначити залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких він зазнав, характер немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір відшкодування моральної шкоди становить значно більше ніж 596170,90 грн. (мінімальна заробітна плата - грн. х кількість місяців 83). Він майже сім років перебував під слідством і судом, щодо нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який роками обмежував свободу. Негативна інформація про нього була відома сім`ї, родині, колегам, друзям. Стрес, який переживав він, його психологічний стан вочевидь слугували одними з причин руйнування усталених життєвих зв`язків, яке не можливо оцінити в грошовому еквіваленті. Після звільнення з Хмельницького слідчого ізолятора для відновлення стану здоров`я, яке було втрачено під час перебування під вартою йому знадобилось багато часу та значна витрата коштів. Для відновлення морального та емоційного стану йому необхідна була допомога сторонніх людей. До цього часу відновити свій стан він не може, оскільки незаконними діями, брехнею та розповсюдженням відносно нього неправдивої інформації йому було завдано сильного душевного болю. По суті внаслідок негативних чинників його життя поза його волею змінилося на істотний період часу, йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює у вісім мільйонів гривень. Крім того, його батьки є особами з інвалідністю, та відповідно потребували його догляду, якого не могли отримати в зв`язку з його відсутністю. Також фактично втрачені зв`язки з сім`єю, що призвело до розірвання шлюбу, що також вже відновити не можливо. Окрім цього, внаслідок ненадання йому необхідної медичної допомоги під час перебування під вартою та слідством, за наслідками істотного погіршення стану здоров`я він є особою з інвалідністю II групи. З врахуванням наведеного позивач просить: стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідствата прокуратури, грошові кошти в сумі 8000000,00грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник Хмельницької обласної\~прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві, суду також пояснив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищенним і неспівмірним. Представник Державної казначейської служби України\~ в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав зазначених у відзиві, суду пояснила, що ДКСУ лише виконує рішення суду. Представник Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві, суду пояснив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди необґрунтований, інвалідність була встановлена позивачу внаслідок травми ще до його затримання. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Управлінням СБ України у Хмельницькій області та Хмельницькою обласною прокуратурою здійснювалось досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 42014240270000003, внесеного 05 березня 2014 року до ЄРДР. 23.09.2015р. слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Хмельницькій області в рамках вказаного кримінального провадження [PERSON] повідомлено про підозру за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч.ч. 3, 4 ст.358 КК України. 23.09.2015р. слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Хмельницькій області в рамках кримінального провадження, відповідно до вимог статті 191 КПК України складено протокол про затримання та затримано підозрюваного [PERSON] , а також вилучено його особисті речі та документи. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2015р. у справі №686/19580/15-к до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до 20.11.2015р. включно. Також вказаною ухвалою суду визначено заставу у розмірі 7000000грн, яку може бути внесено у будь-який момент. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.11.2015р. у справі №686/22656/15-к дію запобіжного заходу та строк тримання під вартою [PERSON] було продовжено до 19.01.2016р.. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.01.2016р. у справі №686/832/16-к дію запобіжного заходу та строк тримання під вартою [PERSON] було продовжено до 19.03.2016р. В ході судового розгляду справи № 686/5749/16-к Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області щодо [PERSON] неодноразово продовжувалась дія запобіжного заходу, а саме ухвалами суду: від 15.03.2016 до 11.05.2016; від 29.04.2016р. до 28.06.2016; від 15.06.2016 до 14.08.2016; від 28.07.2016 до 27.09.2016; від 16.09.2016р. до 15.11.2016; від 14.11.2016 до 13.01.2017; від 12.01.2017 до 11.03.2017; від 06.03.2017 до 05.05.2017; від 04.05.2017 до 04.07.2017; від 29.05.2017 до 27.07.2017; від 25.07.2017 до 22.09.2017; від 15.09.2017 до 13.11.2017; від 07.11.2017 до 05.01.2018 включно; від 14.12.2017 до 12.02.2018 включно; від 12.02.2018 до 11.04.2018 включно; від 26.03.2018 до 25.05.2018; від 16.05.2018 до 13.07.2018 включно; від 11.07.2018р. до 07.09.2018р.; від 30.08.2018р. до 26.10.2018р.; від 22.10.2018 до 20.12.2018 включно; від 14.12.2018 до 11.02.2019 включно; від 29.03.2019 до 27.05.2019 включно; від 27.05.2019 запобіжний захід позивачу у вигляді тримання під вартою було змінено на домашній арешт із забороною залишення житла за місцем проживання без дозволу суду на строк до 25.07.2019, а самого позивача було звільнено з-підварти в залі суду. Згідно довідки ДУ«Хмельницький слідчийізолятор» від 07.04.2025р. [PERSON] утримувався під вартою у слідчому ізоляторі з 24.09.2015 по 27.05.2019. Також ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.09.2015 року було накладено арешт на майно [PERSON] . Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 квітня 2021року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.190 ч.4, 358 ч.3 та 358 ч.4 КК України та виправдано, у зв`язку із відсутністю в його діях складу цих кримінальних правопорушень. Застосований щодо нього заповіжний захід, та арешт накладений на речові докази та майно скасовано. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20.09.2022 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31.08.2023 ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 20 вересня 2022року залишено без змін. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , 23.03.2022 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Батька [PERSON] [PERSON] та [PERSON] являються пенсіонерами, його мати також являється особою з інвалідністю 2 групи Сам [PERSON] також являється особою з інвалідністю з 10.10.2019р. йому встановлено 3 групу, з 21.10.2021р. 2 групу безтерміново. З наданих суду виписок з медичної карти стаціонарного хворого, амбулаторного хворого, довідок, виписки з історії хвороби, консультативного висновку, листів Хмельницької міської лікарні, вбачається, що [PERSON] періодично з 2015 року проходив лікування з приводу наявних у нього хронічних захворювань та залишкових явищ черепно-мозкової травми 2000 року. Згідно листа Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної Кримінально-виконавчої служби України» в Хмельницькій області від 11.03.2024 року, [PERSON] прибув в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» 25.09.2015 року, при первинному обстеженні черговим медичним працівником Хмельницької медичної частини встановлено діагноз: практично здоровий. За період перебування в установі неодноразово звертався до медичних працівників ХММЧ зі скаргами на погіршення стану здоров`я. Обстежений клінічно, лабораторно та інструментально, як в умовах ХММЧ, так і в умовах територіальних лікувальних закладів МОЗ України. Медична допомога надавалась йому в повному обсязі згідно протоколів та стандартів МОЗ України. Дані обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди , відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно із положеннями частин 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно зі статтею 2 Закону№ 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначено, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду в постанові\~від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 щодо тлумачення категорії «перебування під слідством та судом» зазначив наступне. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. На підставі системного аналізу наведених норм прав Верховний Суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 22 вересня 2014 року до 23 березня 2017 року, тобто з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення стану його здоров`я відбулось внаслідок дій відповідачів, проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні відносно нього, чи застосування запобіжних заходів у вказаному кримінальному провадженні. Оскільки з наданих позивачем виписок з медичної карти стаціонарного хворого, амбулаторного хворого, довідок, виписки з історії хвороби, консультативного висновку, листів Хмельницької міської лікарні, вбачається, що він періодично з 2015 року проходив лікування з приводу наявних у нього хронічних захворювань та залишкових явищ черепно-мозкової травми 2000 року. Не надано позивачем суду належних та допустимих доказів і на підтвердження того, що його батьки потребували стороннього догляду, в т.ч. і його.

Outcome: partial