Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

19 грудня 2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Кушугумської селищно ради Запорізького району Запорізької області про оспорювання батьківства. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В. 06 січня 2023 року позовну заяву [PERSON] про оспорювання батьківства залишено без руху та надано п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 24 січня 2023 року до суду від позивача надійшла позовна заява (уточнена). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований 21 січня 2012 року Шевченківським відділом ДРАЦС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 13. Шлюбні відносини між ним та [PERSON] припинені в квітні 2022 року. В провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває його позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу вони мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин діти мешкають разом з ним, до суду подано позов про визначення місця проживання дітей з батьком. [INFO] відповідач [PERSON] народила ще одну дитину дівчинку. Оскільки вони перебували у шлюбі, проживали однією сім`єю, він був зареєстрований батьком дитини [PERSON] , [INFO] , про що Шевченківським відділом ДРАЦС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 26 серпня 2021 року складено актовий запис № 670 та видано свідоцтво про народження дитини. В квітні 2022 року відповідач йому повідомила, що дитина [PERSON] не є його біологічною дитиною. Вона забрала доньку та переїхала жити до батька цієї дитини. При цьому будь-яких спроб вирішити питання про реєстрацію походження дитини від іншого чоловіка ні відповідач, ні її співмешканець не вчиняють. Оскільки він не є біологічним батьком дитини [PERSON] , а добровільно вирішити питання щодо реєстрації походження дитини від іншої особи не бажає, в позасудовому порядку вирішити цей спір неможливо, тому звертається до суду з цим позовом. Позивач просить виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №670 від 26 серпня 2021 року про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 26 серпня 2021 року та зобов`язати Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України внести зміни в актовий запис актів цивільного стану про народження [PERSON] , [INFO] , та видати нове свідоцтво про народження дитини. Ухвалою від 25 січня 2023 року призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості про перетин державного кордону України, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , яка народилася в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області України (паспорт громадянина України [NUMBER] , орган, що видав документ 2316, дата видачі 16 березня 2020 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) за період з 22.02.2022 року по час виконання ухвали суду із зазначенням наступної інформації: дата та час перетину державного кордону України, пункт пропуску, вид перетину (виїзд або в`їзд на територію України, транзит), напрямок перетину державного кордону України (кінцевий пункт прибуття), з зазначенням ідентифікаційних ознак, відомостей про документ (документи), за якими здійснено перетин кордону та у разі наявності мети перетину державного кордону України. Ухвалою від 01 жовтня 2024 року було призначено судову імунологічну експертизу. 11 лютого 2025 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 04 лютого 2025 року. Ухвалою від 13 лютого 2025 року відновлено провадження у цивільній справі № 336/7097/22 та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 квітня 2025 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено порядок дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи та дослідити письмові докази у даній справі. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просять позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена за адресою зазначеною в позовній заяві. Відповідач жодного разу в судові засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення кореспонденції за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно зі ст. 128 ЦПК України відповідач, вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. При вирішення справи покладається на розсуд суду. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Просить вирішити справу з урахування прав та інтересів дитини. Представник Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяви про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, актовий запис № 13. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.пр. 3). В період перебування у шлюбі в них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.пр. 4-7). Батьком дітей записаний [PERSON] , матір`ю записана [PERSON] . Діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації разом з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 945 від 21 листопада 2022 року (а.пр. 8). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] відповідач [PERSON] народила ще одну дитину дівчинку. Оскільки вони перебували у шлюбі, проживали однією сім`єю, він був зареєстрований батьком дитини [PERSON] , [INFO] . В квітні 2022 року відповідач йому повідомила, що дитина [PERSON] не є його біологічною дитиною. Вона забрала доньку та переїхала жити до батька цієї дитини. При цьому будь-яких спроб вирішити питання про реєстрацію походження дитини від іншого чоловіка ні відповідач, ні її співмешканець не вчиняють. На підставі викладеного у позивача виникли обґрунтовані сумніви, що він не є батьком дитини і він звернувся із даним позовом до суду. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Частина третя статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями частин першої-четвертої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із частиною першою статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою цієї статті. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. За змістом частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно з ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124,і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року№ 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. За такого оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судової імунологічної експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі № 336/7097/22 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Кушугумська селищна ради Запорізького району Запорізької області, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) про оспорювання батьківства, судову імунологічну експертизу. На вирішення експертів поставити таке питання: Чи є [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи доручено експертам Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та попереджено їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. 11 лютого 2025 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надано повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 04 лютого 2025 року за вих. № СЕ-19/108-24/22722-БД. Судовий експерт повідомив, що станом на 04 лютого 2025 року вказані в клопотанні особи: [PERSON] , [PERSON] разом з дитиною [PERSON] до експертної установи для надання біологічних зразків для проведення дослідження не з`явились, біологічні зразки отримані не були. Відповідно до частини першої ст. 109 ЦПК України разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 686/3582/16-ц. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 13 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі «Jevremovic v. Serbia» ЄСПЛ зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Європейський суд з прав людини у справі «Багнєвський проти Польщі» не побачив порушення статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у неможливості відмовитися від батьківства при встановленні факту відсутності біологічного зв`язку. В цьому рішенні зазначено, що національне законодавство не передбачає будь-яких заходів, які дадуть змогу змусити дитину пройти тести ДНК. Для Суду цей елемент має вирішальне значення для збалансування відповідних інтересів. Якщо інтереси заявників не сходяться з огляду на відмову дитини пройти ДНК-тест, перевага надається інтересам дитини. Суд усвідомлює, що проведення досліджень ДНК та можливість кожному їх дотримуватися є розвитком на судовому рівні, оскільки ці тести дозволяють з певністю встановити існування або відсутність біологічних зв`язків між різними людьми. Проте Суд нагадав, що він уже вважав, що необхідність захисту третіх сторін може виключити можливість змусити їх пройти деякі медичні тести, в тому числі аналіз ДНК. Такий висновок тим більше підтверджується і в цьому випадку, коли третьою стороною є дитина. Суд не бачить нічого свавільного чи непропорційного у рішенні національного суду, який віддавав більшу увагу інтересам дитини, ніж можливої зацікавленості заявника у отриманні перевірки біологічних даних. Крім того, він вважає, що вік дитини, яка була неповнолітньою на той час, зіграв свою роль у врахуванні його інтересу. Вказані висновки підтвердженні ЄСПЛ також у справі «Хіцкі проти Польщі». За викладеного слід зазначити, що законодавством України не передбачено право суду змусити дитину пройти тест ДНК для визнання батьківства позивача відносно неї. Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18. Згідно з Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який станом на теперішній час продовжено. Бойові дії супроводжуються порушенням прав та свобод дитини, серед яких право на життя, на безпеку в умовах бойових дій та війни, на освіту, на здоров`я та розвиток особистості, право бути із сім`єю, а також право на турботу і захист з боку держави. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на життя. Держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини. За викладеного, беручи до уваги також вік дитини (3 роки), слід зазначити, що законодавством України не передбачено право суду змусити дитину пройти тест ДНК для визнання питання про спростування батьківства позивача відносно неї. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року було витребувано з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості про перетин державного кордону України, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , яка народилася в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області України (паспорт громадянина України [NUMBER] , орган, що видав документ 2316, дата видачі 16 березня 2020 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) за період з 22.02.2022 року по час виконання ухвали суду із зазначенням наступної інформації: дата та час перетину державного кордону України, пункт пропуску, вид перетину (виїзд або в`їзд на територію України, транзит), напрямок перетину державного кордону України (кінцевий пункт прибуття), з зазначенням ідентифікаційних ознак, відомостей про документ (документи), за якими здійснено перетин кордону та у разі наявності мети перетину державного кордону України (а.пр. 140-142). Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив та надав витяг з інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 22 лютого по 18 березня 2024 року громадянкою [PERSON] , [INFO] , яка двічі перетинала кордон: 1) 19 березня 2022 року перетнула пункт пропуску «Мостинська», напрям в`їзд, Перемишль-Львів; 2) 25 грудня 2022 року о 16-51 год перетнула пункт пропуску «Краківецька», напрям виїзд (а.пр. 145-149, 156-157). Позивач звернувся до суду з позовною заявою в грудні 2022 року. Провадження у справі відкрито 25 січня 2023 року, тобто після того як відповідач [PERSON] виїхала за кордон. Позивач та його представник не заперечують, що відповідач з дитиною перебувають за кордоном в Німеччині. Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги введення в Україні воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації, що створює безпосередню та реальну загрозу для життя і здоров`я малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом зі своєю матір`ю за кордоном, суд вважає, що причини неявки відповідача [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] для відібрання зразків, необхідних для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, є поважними, і не можуть свідчити про визнання факту, для з`ясування якого було призначено експертизу. Доводи позивача, що відповідач [PERSON] забрала доньку та переїхала жити до батька цієї дитини, суд не бере до уваги, оскільки позивач не довів це належними доказами, не вказав хто біологічний батько дитини, не просив допитати таку особу в якості свідка тощо. Посилання позивача на скріншот переписки (а.пр. 174), суд оцінює критично, оскільки з даного витягу не зрозуміло з ким саме відбувалась переписка. Клопотань про виклик та допит свідків позивач не заявляв, інших доказів в підтвердження позовних вимог не надавав. Дослідивши письмові докази по справі, враховуючи вищезазначені положення чинного законодавства, а також відсутність в матеріалах справи інших доказів, що спростовують батьківство позивача, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні достовірні та неспростовні докази відсутності кровного споріднення між позивачем [PERSON] та його малолітньою донькою [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається судом на позивача.

Outcome: dismissed