Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сокирянського районного суд Чернівецької області із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позов вказував, що 11.03.2021 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №283. Від спільно шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, глибоко переконаний, що немає сенсу продовжувати їхні стосунки, оскільки сім`я розпалася через втрату взаєморозуміння та неможливість дійти згоди навіть у побутових питаннях. Шлюб існує лише формально, сімейне життя фактично припинилося, розбіжності у поглядах на життя та постійні конфлікти призвели до відчуження, втрата поваги та довіри, що є основою будь-якої сім`ї. Стосунки завершилися давно, через конфлікти позивач з відповідачкою розійшлися і проживають окремо протягом тривалого часу. А тому вважає, що збереження шлюбу неможливе, сім`я остаточно розпалася, подальше існування шлюбу суперечить їхнім інтересам, тому хоче його розірвати. Відновлювати стосунки з відповідачкою не бажає. З відповідачкою досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні їхніх умов життя того з батьків, хто проживатиме окремо, участі у вихованні дитини того з батьків, який проживатиме окремо та розміру аліментів на дитину. Ці всі обставини передбачені нотаріально посвідченим договором між батьками про утримання та визначення місця проживання дітей з батьком . Позивач декілька місяців проживає з синами окремо від відповідачки, яка наскільки відомо позивачу проживає за своєю адресою реєстрації. Позивач вказує, що саме він самостійно виховує синів та забезпечує всі їх потреби: харчування, лікування, одяг, навчання та розвиток, створює всі необхідні умови для комфортного проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові й матеріальної забезпеченості. Крім того, також активно займається питанням здоров`я своїх синів, супроводжує їх до лікаря і забезпечує регулярні обстеження та придбаває медичні препарати при потребі. Займається їх вихованням, контролює навчанням, забезпечує всім необхідним для належного та різностороннього розвитку дитини, регулярно відвідує батьківські збори та виконує рекомендації вихователів. Також позивач повідомляє, що не притягувався до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, має постійний дохід та у своїй власності транспортний засіб. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, необхідне позивачу для можливості пересування з дітьми без документальної згоди матері, зняття синів з реєстрації місця проживання та реєстрації їх за новим місцем проживання, можливості забезпечити дітей відпочинком та оздоровленням, оформлення та отримання належних соціальних виплат. Іншим шляхом не може підтвердити факт самостійного виховання дітей батьком. Відповідачка не погодилася на пропозицію позивача щодо подання спільної подружньої заяви про розірвання шлюбу. Із врахуванням викладеного, просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №283 та встановити факт самостійного виховання та утримання малолітніх синів батьком, [PERSON] , визначивши їх місце проживання, за місцем проживання батька. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, визнала заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Так, з наведених у позовній заяві обставин, які згідно ч.1 ст.82\~ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що 11.03.2021 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) за актовим записом №283, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.06.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) за актовим записом №1229 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18.10.2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом №338. Як вбачається з договору про визначення місця проживання дітей від 14.05.2025 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумак А.М., сторони, як законні представники малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не проживають спільно однією сім`єю та домовилися, що їх діти будуть перебувати на самостійному вихованні та утриманні батька, [PERSON] , та проживатимуть разом з батьком за адресою:Чернівецька область, Чернівецький район, с.Стерче. З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи №317 від 20.05.2021 року, виданої старостою Грубнянського старостинського округу Сокирянської міської ради Чернівецької області вбачається, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає в [ADDRESS] . Згідно копії довідки №03-14/18 виданої 20.05.2025 року директором ЗДО №45 «Країна Дитинства», підтверджується той факт, що [PERSON] відвідує ЗДО «45 «Країна Дитинства», вихованням сина займається батько, цікавиться життям дитини та його успіхами, приводить в садок та забирає, відвідує батьківські збори, дбайливий до сина і його інтересів. Витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» №ФОВА-003897598 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , немає незнятої чи непогашеної судимості. Згідно копій довідок виданих 20.05.2025 року, сімейним лікарем, вбачається, що за 20232025 роки на регулярні медичні обстеження з дітьми приходить батько [PERSON] . Вказане також підтверджується наданими [PERSON] та [PERSON] письмовими поясненнями, з яких вбачається, що [PERSON] , з перших днів народження дітей проявляв активну участь у догляді за ними, демонструючи справжню батьківську любов і турботу. Також підтверджують про складнощі у його стосунках із дружиною, часті суперечки, непорозуміння, що призвело до рішення розлучитися та жити окремо. Після розриву саме [PERSON] залишився з дітьми та повністю взяв на себе обов`язки їх виховання, самостійно опікується синами, проводить з ними час, організовує дозвілля, підтримує у навчанні, а також забезпечує належний рівень життя, піклується про їхній розвиток, здоров`я та добробут. Статтею 24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється відсутність взаєморозуміння між ними, втрата поваги та любові один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подружні відносини між ними фактично припинені. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даною вимогою, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У відповідності до статті 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Що стосується встановлення факту, що має юридичне значення, позивач вказує, що встановлення даного факту необхідно йому для можливості пересування з дітьми без документальної згоди матері, зняття синів з реєстрації місця проживання та реєстрації їх за новим місцем проживання, можливості забезпечити дітей відпочинком та оздоровленням, оформлення та отримання належних соціальних виплат.. У відповідності до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано\~статтями 315-319 ЦПК. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) встановлення факту не має бути пов`язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив:\~відповідно до п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9\~(далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Судом встановлено, що позивач та відповідачка не проживають разом однією сім`єю, не підтримують між собою шлюбні відносини, відповідачка переїхала проживати окремо, участі у вихованні та утриманні дітей практично не бере, позивач проживає разом з синами, самостійно їх виховує та утримує, а також створив належні умови для їх виховання та розвитку. Таким чином факт проживання малолітніх дітей з батьком, утримання та самостійного вихованням батьком дітей повністю підтверджується наданими доказами. Крім того зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дітей, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання малолітніх дітей та їх перебування на повному утриманні батька. Суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved