Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, в якому просив: визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який було укладено між [PERSON] та [PERSON] , дійсним; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що у вересні 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений цивільно-правовий правочин з приводу купівлі житлового будинку з господарськими будівлями що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У цей же день, [PERSON] домовився зі [PERSON] про усі істотні умови щодо предмета та ціни договору купівлі-продажу, сплатив їй повну вартість за будинок у сумі 36 000,00 грн. [PERSON] на підтвердження укладеного правочину передала позивачу оригінали усіх документів на будинок, а саме: свідоцтво про право власності на житловий будинок, реєстраційне посвідчення будинковолодіння, технічний паспорт на житловий будинок зразка 2001 року, а також всі ключі від будинку та господарських будівель. [PERSON] став проживати у будинку і вони домовились зі [PERSON] , що укладуть нотаріальний договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку, коли приїде її єдина донька - [PERSON] . Але в той же час [PERSON] наголосила, що, оригінали документів віддала, гроші від позивача отримала, а тому жодних претензій у них один до одного не може бути. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку зі смертю [PERSON] правонаступником у спірних правовідносинах виступає її донька - [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Позивач неодноразово телефонував відповідачу з приводу нотаріального укладення договору, більше того, відправляв письмову пропозицію, з проханням з`явитися до нотаріуса для укладення договору, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти, однак цього так і не відбулося, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У вересні 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений цивільно-правовий правочин з приводу купівлі житлового будинку з господарськими будівлями що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У цей же день, [PERSON] домовився зі [PERSON] про усі істотні умови щодо предмета та ціни договору купівлі-продажу, сплатив їй повну вартість за будинок у сумі 36 000,00 грн. [PERSON] на підтвердження укладеного правочину передала позивачу оригінали усіх документів на будинок, а саме: свідоцтво про право власності на житловий будинок, реєстраційне посвідчення будинковолодіння, технічний паспорт на житловий будинок зразка 2001 року, а також всі ключі від будинку та господарських будівель. [PERSON] став проживати у будинку і вони домовились зі [PERSON] , що укладуть нотаріальний договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку, коли приїде її єдина донька - [PERSON] . Але в той же час [PERSON] наголосила, що, оригінали документів віддала, гроші від позивача отримала, а тому жодних претензій у них один до одного не може бути. [INFO] [PERSON] померла. У зв`язку зі смертю [PERSON] правонаступником у спірних правовідносинах виступає її донька - [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Позивач неодноразово телефонував відповідачу з приводу нотаріального укладення договору, більше того, відправляв письмову пропозицію, з проханням з`явитися до нотаріуса для укладення договору, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти, однак цього так і не відбулося. Таким чином, з 2011 року позивач добросовісно та безперервно володів та відкрито користувався житловим будинком з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , доглядав за ним, сплачував комунальні послуги, а також впорядковував земельні ділянки. Позивач виконував усі роботи, необхідні для підтримання майна у належному стані. Також доказом добросовісного, безперервного та відкритого володіння та користування житловим будинком є довідка, яка підтверджує, що позивач є отримувачем соціальних пільг за адресою проживання, а саме: [ADDRESS] . У червні 2024 році позивачем було виготовлено новий технічний паспорт на будинок. В той же час, так як договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений не з вини позивача, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися придбаним нерухомим майном. Зокрема, позивач не може приватизувати земельну ділянку, на якій розміщений будинок, оскільки право власності на будинок не оформлено у визначений законом порядок. А також позивач не може зареєструватися у даному будинку, що для нього є важливим правовим аспектом як для власника. Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (манно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Як вбачається зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилися від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такій договір дійсним. Із системного аналізу ст. 220 ЦК України випливає, що умовами застосування частини 2 статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене вище узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 06.09.2017 року при розгляді справи за №6-1288цс17. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, позивач не має змоги нотаріально посвідчити даний договір, тому він може бути визнаний дійсним в судовому порядку.\~\~\~ Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved