Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У травні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивував тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішення суду 11 квітня 2011 року. У сторін народилось двоє доньок [PERSON] та [PERSON] , прізвище яких у 2011 році було змінено на [PERSON] . Відповідач не надавав допомоги на утримання дітей, як наслідок позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, хоча аліменти у примусовому порядку відповідач також не сплачує, розмір заборгованості становить 236\~108 гривень. Зазначає, що не проживає із відповідачем із 2010 року, з цього ж часу відповідач не брав участі у житті дітей, не цікавився їх життям, здоров`ям, уподобаннями та розвитком, не допомагав матеріально, тим самим фактично самоусунувся від виховання дітей. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскільки наявна нотаріально посвідчена заява про небажання виховувати дітей та дозвіл на їх усиновлення іншою особою, крім того орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Тому вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, що відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Додала, що відповідач з 2010 року жодного разу не зустрічався з дітьми та не спілкувався з ними, діти його не знають взагалі. Доньки вважають батьком її теперішнього чоловіка [PERSON] , який з 2013 року взяв на себе обов`язки батька, хоча знають, що у них є біологічний батько. Жодних перешкод у спілкуванні з дітьми вона не чинила. Відповідачу відоме місце проживання дітей. Близько пів року тому вона зателефонувала до відповідача і останній сказав їй, щоб вона подавала позов про позбавлення його батьківських прав. Представник позивача адвокат Зінченко С.А. підтримала позов з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності (арк. спр.58). Третя особа Малинівська селищна рада Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування представника в судове засідання не направила, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідки про доставку електронного документу (судової повістки) (арк. спр.69). Відповідно до статті 223 ЦПК України наявні підстави для розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи. Процесуальні дії у справі 15 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Малинівську селищну раду Чугуївського району Харківської області як орган опіки\~та\~піклування.\~ 05 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва про народження, свідоцтво про шлюб, витяг (арк. спр. 8,9,10,11,12). Зміна прізвища неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] на [PERSON] , підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану (арк. спр.12-13, 14-15). Позивач [PERSON] з 20 лютого 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб (арк. спр.8). 08 квітня 2011 року [PERSON] написав заяву, яка посвідчена державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контоори Зашивайко Н.Г., про відмову від подальшого виховання та утримання його дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (арк.спр.19). Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] , дітьми: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками №113 від 15 січня 2025 року, №658 від 23 квітня 2024 року, №673 від 25 квітня 2025 року, виданими Дворічанською селищною військовою адміністрацією (арк. спр. 25, 28, 29). [PERSON] дистанційно навчається у 10-му класі, [PERSON] - у 11-му класі Дворічанського ліцею у 2024/2025 навчальному році, що підтверджується довідками, виданими директором Дворічанського ліцею (арк.спр.26,27). Батько дітей [PERSON] , [PERSON] [PERSON] до ліцею жодного разу не приходив, навчанням та колом спілкування доньок не цікавився. На батьківські збори та інші виховні заходи завжди приходив вітчим [PERSON] або мати дітей [PERSON] , про що свідчать довідки, видані директором Дворічанського ліцею (арк. спр.22). Відповідно до довідки, виданої лікарем КНП Малинівська амбулаторія від 28 лютого 2025 року вбачається, що у лютому 2025 року на прийом до сімейного лікаря з доньками з`являється тільки мати (арк. спр.30). Станом на 20 січня 2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з травня 2017 року до грудня 2024 року становить 232\~822,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, жодних платежів за вказаних період [PERSON] не здійснював (арк.спр.23-24). З висновку Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області як орган опіки та піклування видно, що [PERSON] життям доньок не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись, брати участь у вихованні дітей, написав відмову від подальшого виховання та утримання дітей, тим самим самоусунувся від виконання батьківських обов`язкі щодо піклування про фізичний, моральний, духовний розвиток дітей, тому є доцільним позбавлення його батьківських прав відносно дітей, що буде відповідати їх інтересам (арк.спр.20-21). \~ \~ \~ \~ Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Частинами 2,3 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України. Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже, на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною протягом восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину. Суд зазначив, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] . З 2010 року діти проживають разом із матір`ю у Харківській області. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх вимог покликалася на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є свідоме тривале ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей. Досліджені судом\~письмові докази\~у своїй\~сукупності в\~достатній мірі\~ підтверджують доводи позивача про те, відповідач свідомо добровільно самоусунувся від виконання своїх батьківських прав, з 2010 року не приймає участі в житті дітей, не проявляв інтересу до дітей, не відвідував їх у навчальних закладах, не супроводжував дітей до лікарів, не здійснює їх виховання, не піклується про їх фізичний та моральний розвиток, не має жодних зв`язків із дітьми, що в умовах сучасних можливостей для комунікації свідчить про його свідоме ухилення та небажання виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та розвитку дітей. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному та духовному утриманні та вихованні дітей, суд не встановив. Жодних доказів на спростування цих обставин відповідач не надав, більше того надіслав до суду заяву в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі. Водночас відношення дітей до свого батька суд з`ясував безпосередньо у судовому засіданні. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] повідомили, що свого біологічного батька не знають, оскільки з ним не зустрічались та не спілкувались. Батьком вони вважають та називають теперішнього чоловіка матері [PERSON] . Жодних зв`язків із родичами [PERSON] не підтримували. Діти не виявили жодного інтересу щодо відновлення стосунків з біологічним батьком, вказавши, що вони цієї особи не знають. Неповнолітні зазначити, що проживають у повноцінній сім`ї разом з мамою, батьком та сестрами. Таким чином суд вважає, що тривала розлука (14 років) між батьком та дітьми мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків. Біологічний батько послідовно заявляє відмову від подальшого виховання дітей, а саме 08 квітня 2011 року відповідач підписав заяву (арк. спр.19) про відмову від подальшого виховання та утримання доньок [PERSON] та [PERSON] , у судові засідання для розгляду даної справи не з`явився, надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, що вказує про відсутність у нього наміру в подальшому змінити ставлення до дітей і належно виконувати свої батьківські обов`язки. Водночас діти, враховуючи їх вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, якого вважають батьком. Відтак вивчивши сімейну ситуацію, провівши збалансовану та обґрунтовану оцінку інтересів кожної особи з постійним прагненням віднайти найкраще рішення для дітей, суд вважає, що інтересам дітей не відповідає налагодження сімейних відносин із біологічним батьком, який відсутній у їх житті понад 14 років. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд вважає висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав достатньо обґрунтованим, та бере його до уваги при прийнятті рішення. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на встановлені судом фактичні обставини у справі, які підтвердженні дослідженими судом доказами, суд вважає, що позивач довела обставину свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність визначених статтею 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] , відтак позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Вказаний висновок суду цілком узгоджується із позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24. При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд

Outcome: approved