Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Адвокат Дяченко М.М. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 2009 року, під час якого народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду 12.01.2017 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з позивачкою. З 2017 року відповідач покинув сім`ю та припинив утримувати дітей, перестав цікавитись їх розвитком, станом здоров`я, вихованням та навчанням, у зв`язку з чим позивачка звернулася з позовом про стягнення аліментів, який рішенням суду задоволено. Відповідач аліменти не сплачував та як боржник знаходиться у розшуку відповідно до ухвали суду. За вказаний час відповідач не цікавився життям доньок та всі питання щодо їх виховання, побуту, здоров`я вирішує позивачка. Також у позові вказано, що позивачка 12.10.2018 року уклала шлюб із [PERSON] , який допомагає їй у вихованні дітей. Ухвалою від 26.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.12.2024 залучено до участі у справі Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Ухвалою суду від 15.04.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали, просили задовольнити. У судові засідання відповідач не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином, до суду повернулись рекомендовані повідомлення про із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Також про судовий розгляд відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошень про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судові засідання не з`являвся, у поданій суду заяві міститься прохання про розгляд справи без участі представника. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, отже, вважається таким, що не з`явився у судове засідання без поважних причин. Згідно з приписами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дії третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета споруна стороні позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача та представника Органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чернівецької міської ради. Суд, заслухавши в судовому засіданні позивачку та її представника, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази у справі, вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Нормами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 522/10703/18 від 29.04.2020 року. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19. Звернувшись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача представник позивача покликається на те, що відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, самоусунувся від виховання дітей. Вказані обставини підтвердила позивачка у судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.06.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис №49. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.06.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції повторно, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис №6. Рішенням Городенківського районного суду від 12.01.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю. Рішенням Городенківського районного суду від 07.11.2017 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1000 грн з врахуванням індексації на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочато з 19.09.2017 та до досягнення дітьми повноліття. За даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 12.10.2018 року, [PERSON] одружився із [PERSON] Прізвище чоловіка/дружини після одруження - [PERSON] . Ухвалою Городенківського районного суду від 20.03.2018 оголошено розшук боржника [PERSON] , [INFO] . Згідно ухвали заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 14 000 грн. Згідно копії довідки начальника Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2024 №11814 [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] , з 19.09.2017 року боржник знаходиться у розшуку згідно ухвали суду від 20.03.2018 року. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку є збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Висновком органу опіки та піклування Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.03.2025 року № 117/6, стверджено, що за інформацією служби у справах дітей Городенківської міської ради від 31.01.2025 громадянин [PERSON] за адресою реєстрації у [ADDRESS] не проживає більше 10 років, близьких родичів в селі немає. Також у висновку зазначено, що [PERSON] фактично перебуває за кордоном, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичних чи духовний розвиток, здоров`я та майбутнє своїх дітей. Разом з тим, у висновку зазначено про неможливість визначити позицію доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, оскільки невідомі причини відсутності батьківського піклування. Згідно матеріалів справи відповідач є громадянином [PERSON] , місце народження - м.Багдад, у 2009 році прибув з [PERSON] та йому видано тимчасову посвідку на проживання 16.10.2012, серія [NUMBER] , місце проживання зареєстрованоу [ADDRESS] За даними довідки Чернівецької міської поліклініки від 16.08.2024 під спостереженням КРП «Міська дитяча поліклініка» №118 неповнолітні [PERSON] та [PERSON] знаходяться з 2019 року. За медичною допомогою у разі захворювання дітей та з профілактичною метою звертається мати [PERSON] . Батько дітей [PERSON] з 12.12.2019 року по даний час за медичною допомогою з неповнолітніми дітьми не звертався. Згідно характеристик учениці Чернівецького ліцею №19 [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе старанними ученицями, мати дітей бере активну участь у шкільному житті дітей, батько [PERSON] з дітьми не спілкується, з сім`єю не проживає, у вихованні участі не бере, не відвідує батьківські збори. Вітчим [PERSON] разом з мамою бере активну участь у житті дітей. Згідно копії витягу №3032 по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII). Правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка товаришує з позивачкою з дитинства, та повідомила про складні стосунки у відносинах позивачки з відповідачем, який вчиняв щодо неї фізичне насильство за час шлюбу, те, що відповідач тривалий час (орієнтовно з 2015 року) не бере участі у житті дітей, виїхав за межі України, про його місце перебування нічого невідомо, не надає жодної допомоги позивачці у вихованні та догляду за дітьми. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачки, підтвердили, що з часу, коли позивачки переїхала проживати за адресою, де вони мешкають у м.Чернівці, не бачили відповідача та знають з розмов позивачки та її дітей, що він не спілкується з позивачкою, дітьми [PERSON] та [PERSON] , не надає їм жодної допомоги. Суд зауважує, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що [PERSON] вже тривалий час без поважних причин участі у вихованні доньок [PERSON] та [PERSON] не бере, не цікавиться їхнім життям, виїхав за межі України. Факт самоусунення від належного виконання своїх батьківських обов`язків відповідачем підтверджує окрім іншого наявність заборгованості зі сплати аліментів. Отже, суд вважає таку поведінку відповідача свідомим ухиленням від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, враховуючи, що матеріали справи містять достатні та безспірні докази винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками, зокрема, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, суд вважає за необхідне застосувати до відповідача крайній захід у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до статті 164 СК України. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved