Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

[PERSON] (далі\~позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі\~відповідач), в якому просив: - усунути перешкоди в користуванні моєю частиною складського приміщення шляхом зобов?язання відповідача звільнити приміщення зерноскладу від свого майна. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Згідно рішення Липовецького районного суду від 16.02.2024 р. у справі №136/1927/23 за позивачем було визнано право власності на 2/3 частини зерноскладу 1985\~р. побудови, що знаходиться під літерою «А» та складається із складського приміщення №1, площею 185,6 кв. м, складського приміщення №2, площею 176,6 кв. м, загальна площа яких 362,2 кв. м, що розташоване по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що після набрання вище зазначеного рішення законної сили, двічі звертався до інженера з інвентаризації нерухомого майна, який виготовляв технічний паспорт на зерносклад по питанню внесення відомостей про зерносклад в електронний Реєстр технічних паспортів з метою подальшого присвоєння поштової адреси, однак у першому випадку інженер був на підвищенні кваліфікації, а в другому - хворів та перебував, за його інформацією за кордоном на лікуванні. Приблизно 20 серпня 2024 року позивач виявив у зерноскладі в с. Іван близько трьох машин зерна ячменю і десь біля 30 мішків з зерном сої та ячменю які, як виявилось пізніше, належать жителю с. Іваньки відповідачу. При зустрічі з відповідачем, позивач вимагав забрати майно, або сплачувати орендну плату за користування, - проте відповідач, категорично відмовився. Згодом, 11 вересня 2024 року, позивач звернувся з заявою до відділу поліції №4 Липовець з вимогою задокументувати і відповідно відреагувати, оскільки, на думку позивача, присутні ознаки адміністративного правопорушення. Відповіддю від 25.09.2024 р. було повідомлено, що у вказаній події відсутній склад кримінального та адміністративно правопорушення Зазначене майно (зерно в мішках та насипом ячмінь) громадянин [PERSON] здійснює мені, як власнику, перешкоди у користуванні свої зерноскладом. Воно там розміщено без згоди і відома позивача. Дане майно не дозволяє позивачу користуватися місцем, яке воно займає, ремонтувати (зацементувати мишачі діри, в мішках з зерном знаходиться зерновий шкідник, який нікому не потрібний) і так далі. Зерно відповідача знаходиться в приміщенні зерноскладу без будь-якої законної підстави. Ухвалою суду від 28.11.2024 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175, 177 ЦПК України. У зв`язку з усуненням недоліків, ухвалою суду від 27.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано матеріали поліцейської перевірки відповідно до заяви на 102. Ухвалою суду\~від 27.02.2025\~витребувано інформацію та підтверджуючі документи про місце проходження\~служби\~ [PERSON] , [INFO] , та виконання даним військовослужбовцем бойових завдань. 06.05.2025 на адресу суду надійшов лист в якому зазначається, що військовослужбовець [PERSON] , [INFO] , дійсно з 03.11.2024 проходив службу у військовій частині, однак 28.01.2026 самовільно залишив військову частину [NUMBER] та був виведений в розпорядження командира військової частини [NUMBER] . Ухвалою суду від 23.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано. У судове засідання позивач не з`явився, а у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов просив задовольнити. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, не здійснюючи фіксацію судового засідання. Судом встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області за позивачем було визнано право власності на 2/3 частини Зерноскладу (навіс зерноскладу), 1985\~р. побудови, що значиться під літерою «А» та складається із складського приміщення №1 площею 185,6 кв. м, складського приміщення №2 площею 176,6 кв. м, загальна площа яких 362,2 кв. м, що розташований по [ADDRESS] . (а.с 7-10). Як вбачається зі змісту позовної заяви приблизно 20 серпня 2024 року позивач виявив, що в межах належного йому складського приміщення за адресою: [ADDRESS] , зберігаються близько трьох машини зерна ячменю та приблизно 30 мішків зерна сої та ячменю, які належать відповідачу, що підтверджується фотознімками, які особисто зробив позивач, на яких видно, що в складському приміщенні зберігається велика кількість зерна (а.с. 23-24). 11 вересня 2024 позивач звернувся до відділу поліції №4 ГУНП у Вінницькій області із заявою у якій зазначає, що у нього в зерноскладі в с. Іваньки зберігаються близько трьох машини зерна ячменю та приблизно 30 мішків зерна сої та ячменю, які належать відповідачу. (а.с.15-16) 25.09.2024 позивачу була надана відповідь від ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, у якій позивачу повідомлено, що у вищевказаному випадку відсутні ознаки кримінального та адміністративного правопорушення. (а.с.17) Отже, фактичне зберігання трьох машини зерна ячменю та приблизно 30 мішків зерна сої та ячменю відповідачем без дозволу позивача у належному йому складському приміщення об`єктивно перешкоджає позивачу реалізовувати своє право власності. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020р. у справі №911/1659/19. Згідно зі змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином із вищевикладеного, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.3 ч.2ст.4 ЗУ «Про судовий збір`ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про визначення місця проживання дитини становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осібз 1 січня 2024 року становить 3 028 грн., отже 0,4 від цього розміру становить 1 211, 20 грн. Як вбачається з квитанцій про сплату №1408734101 та №68 при поданні позовної заяви було сплачено 136, 00 грн. та 1073,60 грн., що разом становить 1209, 60 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1209,60 грн. суму судового збору та на користь держави 1,60 грн. у зв`язку з недоплатою.

Outcome: approved