Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO] та змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2018 року № 369/803/18 та надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1700,00 грн. на кожну дитину окремо, зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбних відносинах з квітня 2009 року, які розірвані в 2014 році. За час сімейного життя у них народилося двоє дітей. Враховуючи, що сімейні відносини між сторонами не склалися, через алкогольну та ігрову залежність відповідача, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2014 року (справа № 369/1273/14-ц) шлюб між сторонами було розірвано, відтак, з 2014 року відповідач з родиною не проживає, не приймає жодної участі у житті дітей, не цікавиться ними і матеріально не забезпечує, допустив заборгованість зі сплати аліментів на суму 200 306,00 грн. Позивач самостійно виховує дітей, забезпечує їм гідні умови проживання та навчання, а також виконує всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного виховання та утримання дітей. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2018 року № 369/803/18 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину окремо, зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 22 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, проте така сума аліментів, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін, є недостатньою для матеріального утримання їхніх спільних дітей, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Таким чином з метою захисту інтересів дітей позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 17.02.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. 06.05.2025 року до суду надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання 06.05.2025 року не прибула, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомив, в матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи без його участі, а тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Боярської міської ради в судове засідання не прибув, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, згідно висновку, третя особа вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Оскільки, згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до частини 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до частини 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 29 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах, які було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.04.2014 року (справа № 369/1273/14-ц). Як встановлено із матеріалів справи, під час перебування сторін у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Із наданих копій витягів з реєстру Боярської територіальної громади вбачається, що [PERSON] проживає разом із дітьми за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією акту обстеження від 01.10.2024 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.06.2018 року було задоволено позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину окремо, зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 22 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. На виконання рішення суду № 369/803/18 про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей відкрито виконавче провадження ВП № 59117726 від 16.05.2019 р., що підтверджується копією постанови державного виконавця Запорізького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Швакової А.А. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вказаним вище судовим рішенням був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання своїх дітей та визначено їх розмір. Згідно долученого до матеріалів справи копії розрахунку державного виконавця у ВП № 59117726, станом на 30.09.2024 року розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] складає 200 306,00 грн. Разом з тим, із матеріалів справи встановлено, що мати дітей [PERSON] піклується про належне навчання та виховання дітей, батьківські зобов`язання щодо забезпечення освітнього розвитку дітей виконує саме вона, на батьківські збори до школи з`являється тільки мати, що підтверджується копіями характеристик на дітей наданих Боярською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 Боярської міської ради. Згідно висновку № 9/70 від 12.12.2024 року складеного Службою у справах дітей Боярської міської ради, батько ухиляється від виховання дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, в свою чергу мати [PERSON] характеризується позитивно, приділяє велику увагу навчанню та вихованню дітей, враховуючи що, Служба вважала за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . Виконавчим комітетом Боярської міської ради прийнято рішення № 9/70 від 12.12.2024 року, яким затверджено висновок Служби у справах дітей Боярської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до дітей, матеріально їх не забезпечує, виховання та навчання їм не надає, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Оцінюючи обставини справи суд виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Конвенція ООН ч. ч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Разом з тим, аліменти, які стягуються з відповідача в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину окремо, в умовах збільшення рівня цін, є недостатніми для матеріального утримання їхніх спільних дітей, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Позивач самостійно власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки покладені на неї законом та необхідні для належного їх утримання. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Враховуючи наведене та

Outcome: approved