Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач ТОВ«ФК «Ейс» звернувся через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №143513 від 14.06.2024 року у розмірі 22213,59 грн., судових витрат у розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 7000, 00 грн.. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначає,\~що 14.06.2024 року між\~ТОВ «ФК\~Кредіплюс» та\~відповідачем було\~укладено кредитний\~договір №143513\~в формі\~електронного документа\~з використанням\~електронного підпису\~одноразового ідентифікатора. Згідно умов\~договору ТОВ «ФК\~Кредіплюс» надало\~відповідачу кредит\~(загальний\~розмір)\~в сумі\~16667,00\~грн.,\~з яких\~ 13000,26\~грн.,\~ перераховано\~на рахунок\~ позичальника,\~а 3666,74\~грн.,\~ \~перераховано шляхом\~погашення заборгованості\~позичальника за\~комісією,\~яка нараховується\~та підлягає\~сплаті \~одноразово в\~день укладення\~даного договору\~ за\~ставкою 22.00%\~від загальної\~суми кредиту.\~Строком на\~126\~днів,\~тобто до\~18.10.2024\~року.\~10.10.2024\~року ТОВ\~«ФК Кредіплюс»\~та ТОВ\~ФК «ЕЙС»\~уклали договір\~факторингу №10102024,\~у відповідності\~до умов\~якого ТОВ\~«ФК Кредіплюс»\~передає (відступає)\~ТОВ ФК\~«ЕЙС» за\~плату належні\~йому права\~вимоги,\~а ТОВ\~ФК «ЕЙС»\~приймає належні\~ТОВ «ФК\~«Кредіплюс» права\~вимоги до\~боржників,\~вказаними у\~реєстрі боржників.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~до договору\~факторингу №10102024\~від 10.10.2024\~року ТОВ\~ФК «ЕЙС»\~набуло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №143513\~від 14.06.2024\~в сумі\~22213,59\~грн.\~Відповідач належним\~чином умови\~договору не\~виконувала і\~має непогашену\~заборгованість перед\~ТОВ ФК\~«ЕЙС» в\~сумі 22213,59\~грн.,\~з яких:\~14233,78\~грн.\~-\~заборгованість за\~кредитом;\~7279,81\~грн.\~ заборгованість\~по несплаченим\~відсоткам та\~700,00\~грн,\~комісії за\~кредитним договором. В зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Ухвалою судді від 23.05.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому в позовній заяві просить проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила; заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надала, своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористалася. Відповідно до ст.191 ЦПК України, - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін, за наявними матеріалами справи. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З матеріалів справи вбачається, що \~14.06.2024 року між ТОВ «ФК Кредіплюс» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №143513 в формі електронного документа з використанням електронного підпису, одноразового ідентифікатора 9bdafa98 та відправлено на номер телефону відповідача [NUMBER] . 14.06.2024 ТОВ «ФК Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору №143513 від 14.06.2024 на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «ФК Кредіплюс». Згідно п.2.2.1 цього договору сума (загальний розмір) кредиту становить 16667,00 грн, яка надається не підзініше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 13000,26 грн. на №рахунку/картки Позичальника № [NUMBER] , у національній валюті (далі - рахунок Позичальника); у розмірі 3666,74 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.5. договору передбачена- Комісія за надання кредиту яка складає 3666,74 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 22,00 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Пунктом 2.3 Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 300,00 % річних . Тип процентної ставки фіксована . Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний Відповідно до п.2.6. загальний строк кредитування за цим Договором складає 126 днів з 14.06.2024 р. (дата надання кредиту) по 18.10.2024р. Відповідно до виписки з особового рахунку за період з 10.10.2024 року по 25.03.2025 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №143513 від 14.06.2024 року становить 22213,59 грн.. 10.10.2024 року ТОВ «ФК Кредіплюс» та ТОВ ФК «ЕЙС» уклали договір факторингу №10102024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» передає (відступає) ТОВ ФК «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «ФК КРЕДІПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 року ТОВ ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 143513 від 14.06.2024 року в сумі 22213,59 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №10102024 від 10.10.2024 та платіжною інструкцією №5179 від 12.12.2024 року яка свідчить про виконання фактором своїх обов`язків за вищевказаним договором факторингу. Всупереч умов договору №143513 від 14.06.2024 року відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, що створило заборгованість у розмірі - 22213,59 грн., з яких: 14233,78 грн. - заборгованість за кредитом, 7279,81 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам, 700,00 грн.-комісія за кредитним договором. Відповідно до ст.526,527 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким ,що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання та не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами , то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотків. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором належним чином не виконав, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» є обґрунтованими та такими , що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Так, при зверненні до суду з позовом у позовній заяві позивачем було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, у матеріалах справи (сформованих в системі «Електронний суд») наявний Договір про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» №04/02/25-01 від 04.02.2025 року, за умовами якого адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі та на умовах договору. Окрім цього, 04.02.2025 між Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено додаткову угоду №30 до договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025 року , за умовами якого адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по захисту прав та інтересів ТОВ «ФК «ЕЙС» з питань, що відносяться до судів загальної юрисдикції по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , №2. Згідно з Актом прийому - передачі наданих послуг від 04.02.2025 Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» надані юридичні послуги на суму 7000 грн. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, суд звертає увагу, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: approved