Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Адвокат Гайтота М.І. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису та просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: усунути перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , яка належить їй на праві приватної приватної власності; заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного перебування з заявником за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися до місця проживання Заявника , а саме [ADDRESS] , ближче ніж на 500 (п`ятсот) метрів; заборонити [PERSON] наближатися до Заявника, інших місць частого відвідування Заявником ближче ніж на 500 (п`ятсот) метрів; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вимог вказала, що заінтересована особа [PERSON] являється сином Заявниці [PERSON] . Вони проживали разом в квартирі за адресою [ADDRESS] , до моменту її побиття [PERSON] . Під час сумісного проживання син [PERSON] спричиняв психологічний тиск та висловлювався нецензурною лайкою в сторону Заявниці, неодноразово завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого Заявниця декілька разів викликала поліцію. Постійний психологічний тиск та побиття з боку [PERSON] стали підставою для втечі з власної домівки. На даний час Заявниця проживає в Благодійній організації Світло надії, так як вдома вона боїться за своє здоров`я та життя, та і [PERSON] її не впускає у власну квартиру.Нею було направлено адвокатський запит 06/25 від 01 травня 2025 року направленого до Благодійної організації Світло надії. У відповіді за № 47-25 від 05.05.2025 \~ \~ \~ \~року Благодійна організація Світло надії повідомила про те , що 24 січня 2025 року громадянку [PERSON] , [INFO] , було направлено у супроводі працівників поліції до Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства та/або насильства за ознакою статті з кризовою кімнатою БО Світло надії у м. Полтава як особу, що постраждала від домашнього насильства. З 24.01.2025 року по 03.02.2025 року її переведено до Притулку для жінок та жінок з дітьми БО Світло надії для подальшого перебування, де вона продовжує отримувати послугу по теперішній час. Підставами для надання соціальної послуги є подання від СПДН ВП Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 24.01.2025 року та направлення, видане Департаментом культури, молоді та сім`ї Полтавської міської ради від 01.02.2025 року. [PERSON] є залежним від алкоголю, після вживання алкоголю в нього виникають приступи агресії та ненависті до рідної матері. Тривалий період часу Заявниця терпіла, але в Заявниці дедалі більше погіршується стан здоров`я, адже вона вже людина похилого віку та більш чутлива до різного роду стресів. Таким чином, Заявниця я є особою, яка зазнала домашнього насильства.На даний час [PERSON] немає можливості користуватися своїм житлом, так як [PERSON] не пускає її в квартиру. Крім того, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо Заявниці необхідно до [PERSON] застосувати обмежувальний припис, тому Заявниця була змушена звернутися до суду. Ухвалою судді від 04.06.2025 року було відкрито провадження у даній справі. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, не повідомив про причину неявки. Суд, заслухавши учасників судорвого засіданні, дослідивши, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Судом установлено, що заявниця [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] . Заявниця [PERSON] зазнає систематичного фізичного та психологічного насильства від [PERSON] , та неодноразово у зв`язку з цим зверталася до поліції. На підтвердження цих обставин нею надано до суду копію термінового заборонного припису стосовно кривдника [PERSON] від 24.01.2025 року, відповідно до якого останній висловлював образи нецензурною лайкою своїй матері [PERSON] , термін дії якого закінчився 03.02.2025 року. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошено у пунктах 3, 6, 7, 8 ч. 1ст. 1 цього Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У відповідності до правової позиції постанови Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено наступне. У п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є визначення поняття «домашнє насильство». До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1ст. 24 цього Закону). У відповідності до ст.411 ЦПК України правові позиції Верховного Суду є обов`язковими для суду першої інстанції. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданих суду письмових матеріалів, між матір`ю та сином наявний конфлікт та вкрай напружені стосунки. Враховуючи надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що заявницею не надано до суду належного підтвердження систематичності вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо неї та не обгрунтовано наявність ризиків вчинення заінтересованою особою домашнього насильства щодо заявниці, так як вказуючи на неодноразові звернення до поліції з приводу насильства з боку сина, представником [PERSON] було надано лише одну копію термінового заборонного припису стосовно кривдника щодо конфлікту, який мав місце 24 січня 2025 року між [PERSON] та сином., а також постанову Шевченківського районного суду міста Полтави від 25.03.2025, щодо конфлікту, який мав місце в той же день. Фактично зазначені документи є єдиними доказами домашнього насильства, який вичерпав свою дію як засіб впливу стосовно кривдника, будь-яких інших доказів здійснення [PERSON] домашнього насильства щодо своєї матері - матеріали справи не містять, а тому відсутність доказів вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно матері, яке б мало регулярний та постійний характер, загрожувало б її фізичному здоров`ю або завдавало б шкоди її психологічному здоров`ю, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, у зв`язку з чим, заявлені вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] не можуть бути задоволені. Більш того, вимоги заявника про заборону щодо перебування у місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , є необґрунтованими та безпідставними, оскільки доказів користування іншим житлом [PERSON] заявницею не надано, тому, така заборона може бути втручанням в право на житло, що охоронюване Конституцією України. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed