Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем спільно проживала. Під час відносин у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини відносини погіршилися і наразі сторони проживають окремо. Під час реєстрації дитини батько був записаний\~ у порядку ч.1 ст. 135 СК України зі слів матері. Відповідач є батьком дитини, своє батьківство визнає, однак строки подачі відповідної заяви до РАЦСу сплили. Посилаючись на приписи ст. 129 СК України просить суд: визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Хустський відділ ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження [PERSON] зазначивши відомості про батька [PERSON] .. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судове засіданні позивач не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, також позовна заява містить клопотання про розгляд справи без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся через систему «Електронний суд» Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.6, 7). Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визнання батьківства за рішенням суду передбачено статтею 128 СК України. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, спір про визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Відповідно до частини другої, пункту 2 частини третьої статі 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) на підставі його практики вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою та дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Але передумовою звернення до суду в справах про визнання батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку позивач просить визнати батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/0 Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. У даній справі позивачем не надано відповідного висновку судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, який би міг достеменно підтвердити факт кровного споріднення [PERSON] з дитиною [PERSON] . У процесі розгляду справи позивачем не ставилося питання про призначення судом судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, у підготовче судове засідання позивач не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд був позбавлений можливості роз`яснити їй право на подання відповідного клопотання. При цьому її твердження, що відповідач [PERSON] визнає себе батьком дитини є голослівними та нічим не підтвердженими. Такий також\~ судові засідання не з`являвся і своєї позиції з приводу пред`явленого позову не висловив. Узагальнюючи наведене, на думку суду в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed