Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

10.04.2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулось до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №L8507338 від 23.07.2018 року у загальному розмірі 24522,48 грн, що складається з: суми заборгованості 15538,00 грн, суми інфляційних втрат 7587,34 грн, суми 3% річних 1397,14 грн, 2422,40 грн сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а також витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 гривень. На підтвердження позовних вимог представник позивача зазначив, що 25.07.2024 року загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «Він Фінанс». 23.07.2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (первісний кредитор) уклало договір кредитної лінії №L8507338 з [PERSON] у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідачки безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальниця не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 15538,00 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 6800,00 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2312,00 грн, по штрафам в розмірі 3366,00 грн, по комісії 3060,00 грн. 06.11.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія» Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №06112018-DG, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L8507338 від 23.07.2018 року за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідачки. Станом на дату укладення договору №06112018-DG від 06.11.2018 року відступлення прав вимоги, сума заборгованості відповідачки перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 15538,00 грн. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів, комісії та штрафів, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Він Фінанс». Позивач також просить поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №L8507338 від 23.07.2018 року. Ухвалою судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.04.2025 року цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано до Арбузинського районного суду Миколаївської області за підсудністю. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14.05.2025 року у справі відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася рекомендованими поштовими відправленнями, які було повернуто до суду Укрпоштою з відміткою про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заяв, клопотань, відзиву від неї не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. З матеріалів справи слідує, що 23.07.2018 року [PERSON] у спосіб, передбачений Законом України «Про електронну комерцію», уклала із товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» кредитний договір №L8507338 (номер договору ідентифікується в інформаційно-телекомунікаційній ситсемі кредитодавця) шляхом підписання Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG2384149, за умовами якого отримала кредит у сумі 5500,00 грн, з потенційним лімітом кредитної лінії 20 000,00 грн, реальна річна відсоткова ставка 474,50%; відсоткова ставка в день 1,30%. 05.09.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] укладені Додаткові угоди №AМ9373473 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG2384149, за умовами яких відповідачка додатково отримала кредит у сумі 1300,00 грн, з потенційним лімітом кредитної лінії 20 000,00 грн., реальна річна відсоткова ставка 293,14%; відсоткова ставка в день - 0,80%; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, в день 19,50 грн; штраф, якщо є 50%; дата повного погашення 21.10.2018 року. Умови кредитування наведені також у Паспорті споживчого кредиту. Згідно з п.3.10 Загальних умов договору кредитної лінії, кредитодавець надає кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника. Сума вважається наданою в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. Кредитний договір №L8507338 та Додаткові угоди до нього підписані електронним підписом позичальника (Otp-пароль) про що свідчить довідка про ідентифікацію, надана ТОВ «Дінеро». Відповідно до виписки з рахунку по кредитному договору №AG2384149 (№L8507338) від 23.07.2018 року та згідно з розрахунком первісного кредитора, відповідачка повернення кредитних коштів жодного разу не здійснювала. Заборгованість відповідачки за період з 23.07.2018 року до 11.02.2019 року становила 15538,00 грн з яких: тіло кредиту 6800,00 грн; проценти для початково зазначеної тривалості 2312,00 грн; штрафи/пеня 3366,00 грн; комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю 3060,00 грн. 06.11.2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений договір відступлення прав вимоги №06112018-DG, відповідно до умов якого, кредитор відступає новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). Відповідно до реєстру боржників від 11.02.2019 року до договору відступлення прав вимоги №06112018-DG від 06.11.2018 року, до позивача від ТОВ «ФК «Дінеро» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №L8507338 у загальному розмірі 15538,00 грн. Після відступлення права вимоги новим кредитором нараховані 3% річних та інфляційні втрати за період з 13.02.2022 до 11.02.2025, відповідно до якого загальний розмір заборгованості у період прострочення грошового зобов`язання (687 днів) становить 24522,48 грн та складається з: 15538,00 грн (сума боргу) + 7587,34 грн (інфляційні втрати) + 1397,14 грн (3% річних) = 24522,48 грн. Наказом №55-к від 25.07.2024 змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс». Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог статті 509ЦК\~України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526\~ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина перша статті 638ЦК\~України визначає, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини першої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України\~«Про електронну\~комерцію» (далі Закону). Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 6\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. У постанові від 07.04.2021 у справі №623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Суд встановив, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, договір підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. [PERSON] при укладенні договору проходила ідентифікацію за ідентифікаційним кодом, паспортними даними, номером мобільного телефону. Відповідачка, підписавши вказаний договір, не лише погодила умови договору, але й скористалася кредитом, який перерахований на вказаний нею картковий рахунок. Предметом позову є стягнення фактором заборгованості за кредитним договором. У відповідності до статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з статтею 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до статті 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована особа, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належні оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр боржників, докази оплати за договором. Позивачем на підтвердження права вимоги до відповідача надані копія договору відступлення прав вимоги, з додатковими угодами до нього, акти прийому-передачі реєстру боржників, реєстру боржників, тому суд вважає, що ТОВ «Він Фінанс» підтвердило факт переходу до нього права вимоги за кредитним договором №L8507338 від 23.07.2018 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро». Відповідач не надала суду доказів сплати заборгованості первісному кредитору, тому, враховуючи доведеність позивачем переходу до нього право вимоги, позовні вимоги є підставними. При вирішенні питання розміру заборгованості суд враховує таке. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з наданим розрахунком за [PERSON] перед первісним кредитором ТОВ «Дінеро» рахується заборгованість за договором №AG2384149 (№L8507338) від 23.07.2018 року зокрема, за тілом кредиту в розмірі 6800,00 грн. Позивач довів суду використання та неповернення відповідачкою кредитних коштів, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Крім тіла кредиту позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 2312,00 грн. Відповідно до статті 536\~ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В силу частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина перша четверта статті 1056-1 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Проценти, які просить стягнути позивач з [PERSON] були нараховані первісним кредитором відповідно до умов кредитного договору, тому їх розмір також підлягає стягненню з відповідачки. Також є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідачки штрафу 3366,00 грн та комісії 3060,00 грн.. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, включені в загальні витрати за споживчим кредитом. В силу частини шостої статті 12\~Закону України\~«Про споживче кредитування», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Сплата комісії та штрафу передбачена умовами кредитного договору №AG2384149 (№L8507338) від 23.07.2018 року, є складовими загальних витрат за кредитом, нараховані до введення в Україні воєнного стану, тому підлягають сплаті відповідачем. Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК). Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Відповідач розмір заборгованості перед первісним позичальником та правильність її розрахунку не спростувала. А тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суду зазначає таке. Позивач просить стягнути з відповідачки нараховані після закінчення строку кредитування 3% річних за період з 13.02.2022 до 11.02.2025 та інфляційні втрати за період з 13.02.2022 до 11.02.2025. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022\~на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022\~в Україні введено воєнний стан з 05-30 год. 24.02.2022, що діє і станом на день ухвалення рішення. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе стягнути 3% річних за період з 13.02.2022 року (як просить позивач) до 23.02.2022 року включно в сумі 14,05 грн (15538,00 грн * 3% * 11 днів прострочення зобов`язання / 365 днів у році) та інфляційні втрати за період з 13.02.2022 року (як просить позивач) до 23.02.2022 року включно в сумі 248,61 грн (15538,00 грн * 101,600% індекс інфляції / 100%\~ - 15538,00 грн). Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову на суму 15800,66 грн, що складається з суми боргу 15538,00 грн з яких: тіло кредиту 6800,00 грн; проценти за користування кредитом 2312,00 грн; штрафи 3366,00 грн; комісія 3060,00 грн, 3% річних 14,05 грн та інфляційних втрат 248,61 грн. Крім того, суд відмовляє в задоволені клопотання позивача про поновлення строків позовної давності для подання позову про стягнення заборгованості, оскільки в силу вимог частин 2, 3 статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачка у справі не клопотала про застосування судом позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 133\~ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. ч. 2, 3, 4ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 25.04.2024 року між Адвокатським бюро «Анастасії Мінковської» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про надання правової допомоги №36. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію договору №36 від 25.04.2024 року та додаткової угоди до нього від 25.04.2025 року, детальний опис робіт на суму 5000,00 грн; копію акта підтвердження факту надання правничої допомоги від 03.03.2025 року на суму 5000,00 грн; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідачка не подала заперечень з приводу неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу, а суд, в свою чергу, не вправі самостійно перебирати на себе обов`язок сторони щодо оспорювання понесених іншою стороною витрат на правничу допомогу. Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3221,50 грн (5000,00 грн х 64,43%). Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1560,75 грн (2422,40 грн х 64,43%).

Outcome: partial