Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

21 березня 2025 року [PERSON] , шляхом використання засобів поштового зв`язку, звернувся до Варвинського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який до смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої, увійшов зокрема і обумовлений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] . Зазначений об`єкт нерухомого майна був набутий померлим у порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка у свою чергу прийняла у спадщину вказаний житловий будинок, після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідні права власності на зазначене спадкове майно жодним із спадкоємців у встановленому законом порядку не оформлювалися. Поза цим, будь-які правовстановлюючі документи щодо приналежності зазначеного об`єкту нерухомого майна також відсутні. Позивач, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини обумовленого вище житлового будинку, на що отримав письмову відмову, з обґрунтувань відсутності, як відповідних записів реєстрації права власності на даний будинок, так і належних правовстановлюючих документів, які б підтверджували таке право власності у встановленій законом формі. Таким чином, нині позивач не взмозі реалізувати свої спадкові права. У зв`язку з цим, зважаючи на неможливість вирішення даного спору у позасудовому порядку, позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого судового засідання на 25 квітня 2025 року. Додатково зобов`язано приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьову-Гезердаву Н.О. надати суду інформацію про те, чи відкривалися спадкові справи після померлих: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а в разі відкриття спадкових справ надати їх належно засвідчені копії або повідомити про їх місцезнаходження. Крім того, надати суду відомості щодо виданих свідоцтв про прийняття спадщини, яка залишилися після померлих, та інформацію щодо складених ними заповітів і їх чинність. 09 квітня 2025 року на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьової-Гезердави Н.О. надійшли витребувані судом документи. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27 травня 2025 року. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2025 року за відповідним клопотанням позивача залучено до участі у даній цивільній в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] . У зв`язку з цим, судовий розгляд справи було відкладено до 19 червня 2025 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. 04 червня 2025 року [PERSON] , використовуючи засоби поштового зв`язку, звернувся до суду із заявою про здійснення розгляду справи за його відсутності, підтримавши заявлені ним позовні вимоги (а.с. 120). Відповідач Варвинська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області у судове засідання явку свого представника не забезпечили. 02 квітня 2025 року, використовуючи засоби електронного зв`язку, [PERSON] , яка діє інтересах селищної ради, звернулася до суду із заявою про здійснення розгляду справи за відсутності їхнього представника. Щодо задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 42). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Пушкарьова-Гезердава Н.О., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки до суду не повідомляла. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання також не з`явилася. 04 червня 2025 року від останньої до суду надійшла заява про здійснення розгляду справи за її відсутності, проти задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог не заперечує (а.с. 122). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у смт Варва Варвинського району Чернігівської області у віці 67 років помер [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08 січня 2008 року (а.с. 21). Згідно з інформацією із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, яка міститься у витязі №00050031944 від 13 березня 2025 року, [PERSON] з 05 листопада 1966 року перебував у шлюбі із [PERSON] , (дошлюбне прізвище [PERSON] ) [INFO] . 16 квітня 2010 року у вказаний актовий запис було внесені виправлення в частині зміни ім`я нареченого, оскільки первісно останній значився, як « [PERSON] » (а.с. 83-84). Від шлюбних відносин подружжя мали спільного сина [PERSON] , [INFO] , свідченням чого є копія відповідного витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00028641963 від 24 листопада 2020 року (а.с. 54-55). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №92/2010, яка була заведена Варвинською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON] , до складу його спадщини, зокрема, входило: земельна ділянка, розміром 4,39 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області; та банківські вклади з належними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігалися у ТВБВ №10024/0148 смт Варва Чернігівського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та відділенні «Варвинське» Чернігівського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Відомості щодо складення [PERSON] за життя заповіту матеріали справи не містять, у підтвердження чого надана відповідна інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №80748873 від 07 квітня 2025 року (а.с. 45). Єдиним спадкоємцем, яка виявила бажання на прийняття спадщини, була дружина померлого [PERSON] , свідченням чого є подана нею відповідна заява №135, адресована 12 травня 2010 року Варвинській районній державній нотаріальній конторі (а.с. 78), та видані державним нотаріусом Варвинської районної державної нотаріальної контори свідоцтва про прийняття спадщини за законом, на обумовлене вище спадкове майно: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12 травня 2010 року №454 (а.с. 80) та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 листопада 2010 року №2089 (а.с. 81 зворот). Факт видачі та дійсність зазначених свідоцтв про прийняття спадщини за законом підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80748854 від 07 квітня 2025 року (а.с. 46). Суд зважає, що інформація щодо наявності інших спадкоємців, які виявили відповідне бажання реалізувати свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] , окрім його дружини [PERSON] , матеріали справи не містять. У зв`язку з цим, суд робить висновок, що весь об`єм спадкової маси, яка відкрилася після смерті [PERSON] , був успадкований виключно його дружиною [PERSON] . У подальшому, [INFO] у смт Варва Варвинського району Чернігівської області у віці 72 роки померла [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 жовтня 2020 року (а.с. 20). Згідно із копією довідки №2293, виданої 20 листопада 2020 року Виконкомом Варвинської селищної ради за зверненням [PERSON] , на день смерті матері [PERSON] вона дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані [PERSON] , 1967 року народження (а.с. 56). За життя [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) склала заповіт, який був посвідчений 21 квітня 2015 року приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьовою-Гезердава Н.О. (а.с. 53), та внесений у відповідний реєстр за №795 (а.с. 51-52). Відповідно до змісту зазначеного заповіту [PERSON] на випадок своєї зробила наступне розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті було їй належне і на що вона за законом матиме право, вона заповіла на користь [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №91/2020, яка була заведена приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьовою-Гезердава Н.О. до майна померлої [PERSON] , до складу її спадщини, зокрема, входило: земельна ділянка, кадастровий №7421155100:07:000:0212 розміром 4,3940 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області. Єдиним спадкоємцем, який виявив бажання на прийняття спадщини, був син померлої [PERSON] , свідченням чого є подана ним відповідна заява №185, адресована 15 червня 2021 року приватному нотаріусу Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області (а.с. 57), та видане зазначеним нотаріусом відповідне свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом №731 від 15 червня 2021 року на обумовлену вище земельну ділянку, кадастровий №7421155100:07:000:0212 (а.с. 58). Факт видачі та дійсність зазначеного свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом підтверджується копією відповідного витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65197732 від 15 червня 2021 року (а.с. 59). Аналізуючи вищезазначені обставини, суд констатує, що весь об`єм спадкової маси, яка відкрилася після смерті [PERSON] , був успадкований виключно її сином [PERSON] , як спадкоємцем за заповітом, оскільки інформація щодо наявності інших спадкоємців, які б виявили відповідне бажання реалізувати свої спадкові права на зазначену спадщину, матеріали справи не містять. У подальшому, [INFO] у м. Прилуки Варвинського району Чернігівської області у віці 56 років помер [PERSON] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30 травня 2024 року (а.с. 61). Згідно із копією довідки №638, виданої 19 липня 2024 року Варвинською селищною радою за зверненням [PERSON] , [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і проживав там один (а.с. 66). Згідно із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00048224100 від 29 листопада 2024 року, [PERSON] значиться батьком позивача [PERSON] , [INFO] (а.с. 68-69). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №114/2024, яка була заведена приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьовою-Гезердава Н.О. до майна померлого [PERSON] , до складу його спадщини, зокрема, входило: земельна ділянка, кадастровий №7421155100:07:000:0212 розміром 4,3940 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області та кошти, з нарахованими відсотками, які знаходилися у ТВБВ №10024/0148 філії Чернігівського обласного управління АТ «Ощадбанк» Відомості щодо складення [PERSON] за життя заповіту матеріали справи не містять, у підтвердження чого надана відповідна Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №77705049 від 19 липня 2025 року (а.с. 65). Єдиним спадкоємцем, який вивив бажання на прийняття спадщини, був син померлого позивач [PERSON] , свідченням чого є подана ним відповідна заява №547, адресована 29 листопада 2024 року приватному нотаріусу Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьовій-Гезердава Н.О. (а.с. 67) та видані зазначеним нотаріусом відповідні свідоцтва про прийняття спадщини за законом, на обумовлене вище спадкове майно: Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 листопада 2024 року №3364 (а.с. 70) та Свідоцтво про право на спадщину за законом від 29 листопада 2024 року №3365 (а.с. 72 зворот). Факт видачі та дійсність зазначених свідоцтв про прийняття спадщини за законом підтверджується копіями відповідних витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 71, 73). Суд зважає, що інформація щодо наявності інших спадкоємців, які виявили відповідне бажання реалізувати свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] , окрім його сина [PERSON] , матеріали справи не містять. У зв`язку з цим, суд робить висновок, що весь об`єм спадкової маси, яка відкрилася після смерті [PERSON] , був успадкований виключно його сином [PERSON] . Поза цим, окрім успадкованого позивачем вищезазначеного майна, останній, діючи через свого представника за довіреністю, виявив намір реалізувати свої спадкові права, як на об`єкт спадкової маси - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , що фактично і є предметом даної судової справи, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою. Так, за результатами відповідного звернення приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Чернігівської області Пушкарьова-Гезердава Н.О. надала відповідь у виді інформаційного листа №31/02-31 від 06 березня 2025 року, згідно з яким роз`яснено, що оскільки право власності на обумовлений вище житловий будинок не зареєстровано у жодному з Реєстрів, а також відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на нього у спадкодавця, видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, та рекомендовано звернутися до Варвинського районного суду Чернігівської області (а.с. 12). На обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що він має право на спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , після смерті спадкодавця його батька [PERSON] , який у свою чергу прийняв у спадщину вказаний житловий будинок після смерті [INFO] його матері [PERSON] , яка у свою чергу прийняла у спадщину зазначений об`єкт нерухомого майна після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Разом з тим, за життя жоден із спадкоємців не оформив належним чином своїх спадкових прав на майно, яке входило у склад отриманої ними спадщини. Поза цим, будь-які правовстановлюючі документи щодо приналежності зазначеного об`єкту нерухомого майна також відсутні. Суд зважає, що наявність вказаного вище житлового будинку, та його характеристики підтверджується технічним паспортом від 25 липня 2024 року, зареєстрованим у Реєстрі будівельної діяльності №ТІ01:2340-5196-4299-0558 (а.с. 14-16). Так, об`єкт нерухомого майна ідентифіковано за №01.3273651.5048781.20240811.61.0000.09, з найменуванням Будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. Адреса об`єкта: [ADDRESS] . Перелік споруд: А1- будинок, загальною площею 100,9 кв.м., рік побудови 1977; а1 прибудова, рік побудови 1977; Б1- сарай; б1 гараж, рік побудови 1986; В1 сарай, рік побудови 1992; У1 вбиральня; №1 огорожа; №2 ворота. Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12 березня 2025 року, оціночна вартість житлового будинку, що розміщений за адресою: [ADDRESS] , становить 97\~074,51 грн (а.с. 13). Згідно з довідкою КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради №1209 від 19 червня 2024 року, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 17). Суд бере до уваги, що у 1950-1988 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), який був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, а також Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається із довідки №02-25/3138, виданої 18 грудня 2024 року Варвинською селищною радою Прилуцького району Чернігівської області (а.с. 18), згідно запису в Книзі обліку домоволодінь [ADDRESS] , що виконана з 01 по 30 червня 1987 року по матеріалах об`єктування 1-30 червня 1987 року, по [ADDRESS] , зазначений власник (представник) домоволодіння [PERSON] . Відповідно до копії Акту щодо закінчення будівництва і вводу у експлуатацію індивідуального домоволодіння (а.с. 29), комісією встановлено, що будівництво будинку [ADDRESS] та надвірний споруд було розпочато у 1970 році та завершено у 1977 році, забудовником значиться [PERSON] . Посилання на [PERSON] , як замовника, також містяться у копії Техно-робочого проекту газифікації житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 26-28). Схематичний план та первісні загальні характеристики будинку відображені у відповідних інвентаризаційних відомостях (а.с. 30-31). Відтак з врахуванням вище наведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , внаслідок його створення (завершення будівництвом). При цьому, як вбачається із матеріалів справи, у подальшому відповідну правовстановлюючу документацію на обумовлений житловий будинок у відповідності до чинної встановленої законом форми, так і не було виготовлено, що і стало перешкодою для можливої реалізації позивачем свої спадкових прав. Так, відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У зв`язку з цим, оскільки зазначений об`єкт нерухомого майна слід вважати частиною спадкової маси, яка залишилася після смерті [PERSON] , то відповідно зазначене майно може бути успадковане у подальшому його спадкоємцями у хронології встановленій судом вище. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Право власності на будинок не може бути визнано та зареєстровано за [PERSON] , оскільки згідно з п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. За змістом ст.ст. 1217-1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд звертає увагу, що позивач позбавлений можливості захистити своє порушене право в інший спосіб, крім, як звернутися з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно за законом. Враховуючи, що доказами, які наявні в матеріалах цивільної справи, підтверджено належність [PERSON] за життя спірного майнового права на об`єкт нерухомості, а саме на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , а також факт, що після його смерті спадщину до складу якої належало, зокрема, вищевказане право власності на будинок первісно прийняла його дружина - [PERSON] , а у подальшому батько позивача [PERSON] , а позивач, у свою чергу, виявив відповідне бажання прийняти спадщину після померлого батька, тому суд відповідно до положень ст. 15, 16, 392, 1216-1218 ЦК України, приходить до висновку, що спадкове право позивача підлягає судовому захисту та вважає за необхідне визнати за ним право на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовано за адресою: [ADDRESS] Поза цим, суд бере до уваги заявлену позицію відповідача та третіх осіб на етапі судового розгляду, які щодо вимог пред`явленого позову не заперечували. Інші спадкоємці на житловий будинок, які б прийняли спадщину судом не встановлені. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином враховуючи вищезазначені обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а, відтак, суд задовольняє позов повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved