Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5\~000 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з вказаним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просила шлюб з [PERSON] розірвати. За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 09 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 28 квітня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Ткаченко Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказала, що [PERSON] заперечує проти розірвання шлюбу. Вказує, що після оголошення воєнного стану та по теперішній час позивачка разом із дітьми проживає у Польщі. Відповідач [PERSON] не відмовляється від участі у вихованні дітей, регулярно надсилає кошти на їх утримання. Крім того, позивач [PERSON] має у користуванні платіжну картку відповідача, яку використовує на власний розсуд в інтересах дітей, де витрати по картці за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 склали 13 223,01 грн, за період з 01.01.2025 по 17.04.2025 4 332,75 грн. Також зауважила, що відповідач проживає спільно зі своїми батьками пенсіонерами, здійснює постійний догляд за ними, батько відповідача має другу групу інвалідності, у зв`язку з цим відповідач не має можливості працевлаштуватися на постійній основі, офіційних доходів не має. Враховуючи наведене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року було ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. 12 травня 2025 року до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Чубчик Б.Г. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що позивач на даний час проживає у Польщі разом з неповнолітніми дітьми. Стверджує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинено у 2018 році остаточно, коли вона з дітьми переїхала у квартиру [ADDRESS] . Відповідач проживав окремо у квартирі своїх батьків по [ADDRESS] . З цього часу кожен живе своїм життям, відповідач не намагався примиритися. Просила відмовити у задоволенні заяви про надання строку на примирення, оскільки вона з дітьми проживає в Польщі та не збирається повертатись до України до закінчення війни. 03 червня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Ткаченко Н.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, де наведені аналогічні у відзиві обґрунтування. Позивач [PERSON] і її представник - адвокат Чубик Б.Г. у судове засідання не з`явилися, відповідно до заяви просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ткаченко Н.В. позов визнала частково, проти розірвання шлюбу заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову у вказаній частині та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони з 26 вересня 2009 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконкомом Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 18). Від шлюбу мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, паспортів, довідки № 5172023/24 від 24 липня 2024 року та довідки від 18 вересня 2024 року (а.с. 5, 6, 7, 8, 10, 12). Вказані обставини визнаються сторонами, а тому не підлягають доказуванню у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, сімейне життя у сторін не склалося, вони проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, бажання до примирення відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні\~розміру аліментів\~суд,\~відповідно до\~ст.\~182\~СК України,\~враховує стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ч.\~1,\~2,\~5\~ст.183\~СК України\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Оскільки неповнолітні діти сторін на даний момент перебувають на утриманні позивача, то відповідач, як батько дітей, зобов`язаний згідно до вимог Сімейного кодексу України також брати участь в їх утриманні. Враховуючи вищевикладене, оскільки доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти в більшому розмірі не надано, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з відповідача на корить позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 12 лютого 2025 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З копії посвідчення серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , має інвалідність потерпілого від аварії на ЧАЕС (ІІ група), що є підставою для звільнення її від сплати судового збору згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 2422,40 грн (за дві позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів).

Outcome: partial