Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Представник позивач [PERSON] - адвокат Іпатов В.В., звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.03.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошових коштів у розмірі 10300,00 доларів США. Сума позики за домовленістю сторін повинна бути повернута у період з 04.03.2021 року до 11.03.2021 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 04.03.2021 року, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 10300,00 доларів США. У передбачений договором строк відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, борг не повернув. У зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 10300,00 доларів США та вирішити питання про судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Позивач надав заяву, якою просив розглянути справу без його участі за наявними у справі доказами. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, відзив на позов не надав, причини неявки суду, не повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. 18.06.2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання боржнику позикодавцем визначеної грошової суми є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 04 березня 2021 року, відповідно до якої відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 10300,00 доларів США. Згідно розписки, відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг у період з 04.03.2021 року до 11.03.2021 року в повному обсязі без нарахування процентів. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений Договором строк, кошти у повному обсязі позивачу повернуті не були. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Таким чином, судом встановлено, що 04 березня 2021 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений письмовий договір позики грошових коштів. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 04 березня 2021 року, оригінал якої надано позивачем до суду і долучено до матеріалів справи. На теперішній час, відповідач отримані грошові кошти не повернув. Враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок суду також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц. Тому, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складена відповідна розписка від 04 березня 2021року, за якою [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 10300,00 доларів США, які відповідачем не були повернуті позивачу в обумовлений ними строк, зокрема і на час розгляду справи. У суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів (10300,00 доларів США). До того ж, відповідачем не спростовано наявності заборгованості. Крім того, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини 1 статті 1046 ЦК України, а також частини1 статті1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Статтями 12-13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконав взяте на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог. На підставі ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2866,58 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved