Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий 03 березня 2025 року через систему «Електронний суд» адвокат Максимова Світлана Михайлівна (далі також представник) в інтересах [PERSON] (далі також позивач) подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] (далі також відповідач) про поділ спільного майна, в якій просить: - визнати житловий будинок з надвірними спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 291417951020, який розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 80,2 кв.м, у тому числі житловою площею 41,3 кв.м. (далі також житловий будинок), спільною сумісною власністю подружжя; - визнати земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1620410451218, кадастровий номер 512188200:02:001:0511, загальною площею 0,25 га, місце розташування [ADDRESS] (далі також земельна ділянка) спільною сумісною власністю подружжя; - визнати за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку; - визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки (далі також позовна заява). У позовній заяві представник позивача зазначає таке: 24 травня 2022 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, під час якого сторони придбали житловий будинок, земельну ділянку, власником яких є відповідач; після фактичного припинення шлюбних відносин сторони не досягли угоди про добровільний поділ майна, яке є їх спільною сумісною власністю (а.с. 1-3). Відповідач не подала до суду відзив проти позову. 2. Суд щодо неприбуття сторін у судовому засіданні зазначає таке 2.1. Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явилися, представник позивача подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її та позивача участі. Відповідач подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовної заяви та просила проводити розгляд справи без її участі. 2.2. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України, далі ЦПК). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки учасники справи належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, та подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. 3. Процесуальні рішення та дії у справі такі Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 20 березня 2025 року відмовив у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна для спільного розгляду з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 20 березня 2025 року справу передано на розгляд судді Олександру Кравчуку. 24 березня 2025 року суддя Іванівського районного\~суду Одеської\~області постановив ухвалу про відкриття провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження, й визначив дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи. Іванівський районний суд Одеської області 24 квітня 2025 року відклав розгляд справи, надав сторонам час для подачі до суду доказів. Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 29 травня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду. 4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі 24 травня 2022 року сторони уклали шлюб, актовий запис № 828 (а.с. 17). Іванівський районний суд Одеської області рішенням від 20 березня 2025 року розірвав шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстрував 24 травня 2022 року Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 828. Договір купівлі-продажу свідчить, що відповідач 18 квітня 2024 року купила житловий будинок та земельну ділянку (а.с. 10-12). 5. Норми права, які застосував суд такі 5.1. Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, далі СК). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина 1, статті 61 СК). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 63 СК). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина 1 статті 68 СК). Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (частина 2 статті 68 СК). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК). При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї . За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 2, 3 статті 70 СК). 5.2. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України, далі ЦК). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом (частина 1 статті 372 ЦК). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням\~суду частка\~співвласника може\~бути збільшена\~або зменшена\~з урахуванням\~обставин,\~які мають\~істотне значення. У\~разі поділу\~майна між\~співвласниками право\~спільної сумісної\~власності на\~нього припиняється\~ (частина 2 статті 372 ЦК). 5.3. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, далі ЦПК). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК). Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК). 6. Мотиви застосування норм права такі Суд зазначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування та особистої приватної власності набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70\~СК встановлено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, зокрема в судовому порядку. Проте, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд наголошує, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63, частиною 1 статті 65 СК. Суд констатує, що протягом шлюбу сторонами придбали будинок, земельну ділянку, тому вони є спільною сумісною власністю подружжя, а розірвання шлюбу між сторонами не припиняє права спільної сумісної власності на це майно. Відповідач заперечень щодо позову не надала та не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу. Сторони не навели підстав передбачених статтею 70 СК для відступу від засад рівності часток подружжя під час поділу майна. Відтак будинок, земельна ділянка набуті сторонами протягом перебування в шлюбі, тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними рівними частками з одночасним визнанням права власності на 1\\2 частину будинку та земельної ділянки за позивачем, після чого право спільної сумісної власності припиняється. 7. Висновок суду такий З огляду на зазначене суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити повністю. 8. Розподіл між сторонами судових витрат такий Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК). Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3875 гривень 84 копійки, які суд стягує з відповідача на користь позивача, оскільки позовна заява задоволена повністю.

Outcome: approved