Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

01 квітня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] є споживачем природного газу по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачу на праві власності. Відповідач приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору з позивачем через факт споживання газу. Позивач постачав природний газ, а відповідач отримував його та використовував для власних потреб. У період з березня 2021 року по лютий 2025 року (включно) відповідачем було спожито природний газ на загальну суму 15718,85 гривень, вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Таким чином, представник позивача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] борг за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 15718,85 гривень та судовий збір у розмірі 3028,00 гривень. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 квітня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.26-27). При поданні позовної заяви представник позивача ТОВ «Газопостачальна Компанія» «Нафтогаз України» Костенко В.М. прохала проводити розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позов визнає та прохав стягнути з нього 50 % судового збору. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом установлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). 08.09.2021 року [PERSON] подав до ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання [PERSON] природного газу за адресою: [ADDRESS] , ЕІС код споживача 56XM26E12005779U (а.с.19). Згідно відомостей фінансового стану по особовому рахунку [NUMBER] споживача [PERSON] , за період з березня 2021 року по лютий 2025 року було спожито природний газ на загальну суму 15718,85 гривень, вартість якого залишилася не оплаченою споживачем (а.с.11). ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направило на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості за спожитий газ в 7-денний строку з моменту отримання даної вимоги, але не пізніше 30.11.2024 року (а.с.22), однак за наявними матеріалами справи відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив. Судом установлено, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій постачання природного газу …» на території України. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 4 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Згідно п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому, в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу (п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про ринок природного газу»). За змістом статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» побутовим споживачам є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Відповідач приєднався до договору постачання природного газу постачальником «останньої надії» (ТОВ «ГК «Нафтогаз України») шляхом акцептування договору з позивачем через факт споживання газу. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, що свідчить про неналежне виконання ним своїх зобов`язань, а тому порушує право ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що заявлена вимога про стягнення заборгованості в сумі 15718,85 гривень підлягає задоволенню. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи зазначене, позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків - стягнути з відповідача.

Outcome: approved