Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суд м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» (далі - відповідач, ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни (далі - третя особа-1, Приватний нотаріус Сазонова О.М.), в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 26.11.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.11.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 20795, яким запропоновано стягнути з нього на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору № 5791728 надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 22.07.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», правонаступником всіх прав та обов`язків є ТОВ «ВВС-Факторинг» та [PERSON] , за період з 21.01.2021 року по 01.06.2021 року включно у розмірі 8530,00 грн., що становить: 2000,00 грн., - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 4680,00 грн., - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1000,00 грн.,- простроченої заборгованості за пенею. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Журид С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 26.11.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., що зареєстрований в реєстрі за № 20795. Позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки його вчинено з порушенням процедури, передбаченої Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а саме, нотаріус не пересвідчився у направленні боржнику та одержанні останнім письмової вимоги про усунення порушень; відповідачем не було надано нотаріусу оригіналу кредитного договору, оскільки, за його словами, такий не укладався між сторонами; нотаріус не пересвідчився у наявності безспірної заборгованості. За таких обставин, позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Також представник позивача у позовній заяві просив звільнити позивача від сплати судового збору, у зв`язку із важким матеріальним становищем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. про звільнення позивача від сплати судового збору відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2024 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2025 року продовжено строк залишення без руху позовної заяви. 28.02.2025 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2025 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайлович (далі - третя особа-2, Приватний виконавець Приходько Ю.М.), судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.04.2025 року. 12.03.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 13.03.2025 року, про долучення до матеріалів справи копії виконавчого напису нотаріуса № 20795 від 26.11.2021 року. 27.03.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 31.03.2025 року, в якому останній просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. 27.03.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. надійшла заява, яка була передана головуючому судді 31.03.2025 року, про розгляд справи за його відсутності. 01.04.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № [NUMBER] від 01.02.2022 року до набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2025 року заяву представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. про забезпечення позову повернуто позивачу. 02.04.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи акту приймання передачі наданих юридичних послуг, наданих по договору № 2 від 25.09.2024 року, розрахунку суми наданих послуг відповідно до договору № 2 від 25.09.2024 року. 17.04.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 22.05.2025 року. 17.04.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке було передано головуючому судді 28.04.2025 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2025 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів залишено без розгляду. 01.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2025 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 12.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній позовні вимоги підтримував та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. 13.05.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2025 року у [PERSON] витребувано належним чином засвідчену копію Договору № 5791728 від 22.07.2020 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2025 року визнано обов`язкову явку в судове засідання позивача для дачі особистих пояснень. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.05.2025 року, у зв`язку з визнанням явки позивача обов`язковою для дачі особистих пояснень, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 23.06.2025 року. 28.05.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи постанови про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 20795, вчиненого 26.11.2021 року. 03.06.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання про витребування у відповідача належним чином завіреної копії договору № 5791728, який був укладений з [PERSON] 18.06.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме, копії договору № 5791728 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 20.06.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 20.06.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Мовчана Р.А. надійшла заява, яка була передана головуючому судді 23.06.2025 року, про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання 23.06.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача та третя особа- 2 у заявах просили розглядати справу за їх відсутності. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Суд встановив, що 22.07.2020 року між [PERSON] (далі - Позичальник) та ТОВ «ФК «АРАГОН» (далі - Кредитодавець) укладено договір № 5791728 (далі - Договір), відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику кредит у сумі 2 000, 00 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та всі інші платежі на умовах, визначених цим Договором (а. с. 160-162). 26.11.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 20795, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за договором № 5791728 від 22.07.2020 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН», правонаступником якого на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу № 21/01.2021 від 21.01.2021 року є ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ», за період часу з 21.01.2021 року до 01.06.2021 року у розмірі 8530,00 грн., яка складається з: 2 000,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4680,00 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 1 000,00 грн. - прострочена заборгованість за пенею (а. с. 58). 17.11.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 26.11.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., що зареєстрований в реєстрі за № 20795(а. с. 58). Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно пп. пп. 1.1, 1.2 п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Як визначено у пп. 3.4 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. В силу вимог пп. 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14. В свою чергу, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (в редакції на момент вчинення виконавчого напису), для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Так, Договір № 5791728 від 22.07.2020 року, на підставі якого вчинено виконавчий напис Приватним нотаріусом Сазоновою О.М., укладено між [PERSON] та ТОВ «ФК «АРАГОН» в простій письмовій формі, відтак, нотаріально посвідчений договір, за яким стягнення може провадитися у безспірному порядку відсутній. Суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Верховним Судом у постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зроблено правовий висновок про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування та позиції позивача. Жодного повідомлення позивачу від нотаріуса не надсилалося. Так, належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566. Розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Натомість, доказів надання приватному нотаріусу належним чином оформленої засвідченої виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості до матеріалів справи не долучено. При цьому, відповідачем не спростовано належними, достатніми та допустимими доказами вказаних обставин. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення боржнику вимоги стягувача про усунення порушень за кредитним договором № 5791728 від 22.07.2020 року та одержання її боржником. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16, посилаючись на приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, відтак, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису від 26.11.2021 року, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., що зареєстрований за № 20795, таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 30.01.2025 року. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 211,20 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається, представник позивача - адвокат Мовчан Р.А. просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 15 000, 00 грн. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію акту № 1 приймання-передачі наданих юридичних послуг наданих по Договору № 2 від 25.09.2024 року про надання професійної правничої допомоги; копію розрахунку суми наданих послуг відповідно до Договору № 2 від 25.09.2024 року про надання професійної правничої допомоги від 26.03.2025 року. Відповідно до копії акту, адвокат надав, а замовник прийняв адвокатські послуги вартістю 15000,00 грн. у вигляді складання процесуальних документів (позовна заява та підготовка документів і подача документів у суд), написанням листів та адвокатських запитів сторонам. Відповідно до копії розрахунку суми наданих послуг, загальна сума наданих послуг за договором складає 15000,00 грн. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц та від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як визначено у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, загальне правило розподілу судових витрат. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved