Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

22 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що батько дитини самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , зокрема від участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її станом здоров`я, фізичним, моральним і духовним розвитком, не цікавиться навчанням, не приймає участі у додаткових витратах на дитину. Позивач вимушена самостійно докладати усі зусилля для створення та підтримки умов для дитини, в тому числі і житлових. Відповідно до ухвали від 04.09.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження. Розпорядженням керівника апарату Чернігівського районного суду Чернігівської області № 01-12/83 від 07 листопада 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 748/3752/24 у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Чернігівського районного суду Чернігівської області у відставку 05.11.2024. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 головуючим суддею визначено Майбороду С.М. Відповідно до ухвали від 11 листопада 2024 року справу прийнято до провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідно до ухвали від 03 лютого 2025 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник відповідача надала відзив на позов, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи, що з 2020 року [PERSON] проходив військову службу в Збройних Силах України та спілкувався з донькою по телефону, в подальшому у жовтні 2023 року звільнився з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, а саме по догляду за батьком. Після звільнення з військової служби відповідач не зміг влаштуватись на роботу, оскільки здійснював догляд за батьком, але намагався фінансово допомагати дитині. Також, відповідач звертався до позивача з проханням проведення спільного часу з донькою, але отримав відмову. Вказала на відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник позивача надав відповідь на відзив, вказуючи на безпідставність тверджень, викладених у відзиві на позов, посилаючись на ряд постанов Верховного Суду щодо факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав та можливість звернення відповідача з позовом про поновлення батьківських прав. Стороною відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, вказуючи, що батько має бажання бути присутнім в житті доньки, і що саме в інтересах дитини є налагодження стосунків між батьком та донькою. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач [PERSON] та її представник Кутуков С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовльнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що в 2020 році вони з відповідачем вирішили розлучитись. Спору щодо місця проживання дитини у них не було. Вона з дитиною переїхала до матері, в подальшому в 2022 році взяла кредит на придбала квартиру, куди вони переїхали разом з дитиною. Дитина була свідком перебування батька в стані алкогольного сп`яніння, він участі у вихованні та утриманні дитини не приймав, донька стала побоюватись батька. Вважає справедливим позбавлення батька батьківських прав. Щодо ситуації з котом пояснила, що коли вони проживали разом, кіт лазив по столу, на що [PERSON] взяв кота та відкинув до стіни. Після цього донька спілкувалась з батьком. Донька не захотіла спілкуватись з батьком після того, як вона прийшла до нього додому, а він був з другом та не звертав на неї уваги. Вказала, що вони в подальшому з дитиною хочуть спокійно жити, їздити за кордон та не питати дозволу у батька. Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні позову, оскільки батько має бажання спілкуватись з донькою, брати участь у її вихованні, влаштувався на роботу, алкогольні напої не вживає. Відповідач пояснив, що підписав контракт та перебував на військовій службі, також в зоні бойових дій. З донькою вони спілкувались, купляв їй все необхідне, вона просила його звільнитись з військової служби. В 2022 році допомагав [PERSON] та доньці виїхати з м.Чернігова. Після того як донька повернулась з Франції спілкування з нею припинилось, йому не повідомили, що її перевели до іншої школи. Алкогольні напої він не вживає, має бажання спілкуватись з донькою, намагався передати їй подарунок, якій йому повернули. 12.10.2023 він звільнився з військової служби для догляду за батьком, не міг влаштуватись на роботу, а тому виникла заборгованість по аліментам. Вважає, що дитину налаштовують проти нього, він намагався поговорити з донькою, але вона повідомляє, що зайнята. Проявів агресії з його боку не було. Щодо ситуації з котом повідомив, що коли доньці було 4 роки, її подряпав кіт, він його відкинув. Після цього донька з ним спілкувалась. Він зустрічав доньку в місті у автобусі, вона з ним привіталась та побігла. Пояснив, що неодноразово звертався до позивача про допомогу налагодити спілкування з донькою, оскільки не хоче травмувати її. Третя особа - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надали заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] , що є рідним братом позивача, пояснив, що [PERSON] не бачив давно, лише нещодавно спілкувався з ним по телефону. [PERSON] просив його поговорити з сестрою та вирішити питання без суду, також повідомляв, що має намір передати доньці подарунок. Свідок [PERSON] пояснила, що їх діти разом відвідують гурток з танців. Вона постійно забирає доньку [PERSON] з танців та завозить додому. [PERSON] одного разу їй розповідала, що батько пообіцяв провести з нею разом час, але не телефонує. Також повідомила, що коли [PERSON] жили разом, то [PERSON] забирав доньку з гуртка. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] та [PERSON] - бабусі [PERSON] . Він не бачив щоб [PERSON] спілкувалась з батьком. Йому відомо, що [PERSON] приходить до бабусі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що конфліктів з [PERSON] у неї не виникає.Їй відомо, що в його квартирі проживають жінка з дитиною. Свідок [PERSON] пояснила, що працює разом з [PERSON] з 2020 року. Вона на протязі 2023-2025 років спілкується з її донькою - [PERSON] як психолог. [PERSON] їй розповідала історію побиття кота, коли вони жили всі разом, а також її хвилювало питання переписки з батьком. Свідок [PERSON] , що є мамою позивача, пояснила, що її онука [PERSON] постійно забігає до неї, коли йде до школи, а також зі школи, вона контролює, щоб онука була нагодована. Онука раніше часто забігала до батька. Потім вона прийшла одного разу і повідомила, що більше не піде до батька, оскільки той випив з товаришем та вони голосно розмовляли і вона злякалась. Цей випадок був у 2022 році. Потім батько обіцяв доньці знайти час для неї, але тільки вітався з донькою і не пускав її до своєї квартири. За участі психолога в судовому засіданні була опитана малолітня [PERSON] , яка пояснила, що на даний час проживає разом з мамою та вітчимом. Останній раз приходила до батька в гості восени 2022 року, батько був з другом, вони вживали алкогольні напої та він не звертав на неї уваги, у зв`язку з чим вона пішла до бабусі. Також повідомила, що три тижні тому вона зустріла батька у автобусі, вони привітались, він спитав як її справи. Вказала, що не має бажання спілкуватись з батьком і для неї так краще. Пояснила, що батько її ніколи не бив та не ображав. Вона пам`ятає тільки як він ображав маму. Психолог [PERSON] , заслухавши пояснення [PERSON] , пояснила, що у дитини присутні нотки образи на батька. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є : [PERSON] , [PERSON] (а.с.11). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.07.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-10). Відповідно до довідки, Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 25.07.2024, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 01.11.2023 по 30.06.2024 складає 23982,00 грн (а.с.15). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до Акту про проживання особи без реєстрації від 30.09.2024, [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації по [ADDRESS] з березня 2023 року (а.с.86). У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.12.2022, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.63). Згідно довідки від 22.11.2023 року № 01-24/256, виданої директором Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 33 Чернігівської міської ради Чернігівської області [PERSON]. навчалась з 01.09.2019 по 30.08.2023 в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 33 Чернігівської міської ради Чернігівської області, мати дитини постійно спілкувалась з педагогами, цікавилась життям дитини. Батько контакту зі школою не підтримував, з вчителями не спілкувався, на батьківські збори не з`являвся (а.с.16). Згідно довідки від 23.07.2024 року № 112, виданої директором Чернігівського колегіуму № 11 Чернігівської міської ради Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON] дійсно навчається в 6-В класі Чернігівського колегіуму № 11 Чернігівської міської ради Чернігівської області в період з 31.08.2023, батько дитини контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується, на зустрічі з батьками не з`являється (а.с.17). Згідно довідки від 25.07.2024 року №2507, виданої ФОП [PERSON] , з вересня 2019 року [PERSON] навчається у мовній школі Bright English, батько дитини не спілкувався з викладачами, платежі за навчання приходять з рахунку матері [PERSON] (а.с.18). Також позивачем надані дані з карткового рахунку щодо перерахування коштів за навчання у мовній школі та за відвідування танцювальної студії. ( а.с.19-44) Відповідно до виписки [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець. ( а.с.46-47) Як слідує з наданої довідки [PERSON] працює на посаді консультанта КУ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників Чернігівської міської ради». ( а.с.45) Відповідно до довідки [PERSON] працює вчителем інформатики в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 19 Чернігівської міської ради з 02.09.2024. ( а.с.87) В ході судового розгляду позивачем надана довідка про заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.11.2023 по 31.10.2024 в розмірі 35 973 грн. ( а.с.110) Також позивачем надана довідка від 10.01.2025 про те, що з вересня 2022 року [PERSON] займається в Студії танцю. Оплата за тренування надходить із рахунку матері, батько дитини не спілкувався з тренерами, не цікавився успіхами дитини, концерти та конкурси не відвідував. (а.с.118) На виконанні у виконавчій службі з 27.08.2020 перебуває виконавче провадженні зі стягнення аліментів з [PERSON] та користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [INFO] у розмірі частини, починаючи з 13.12.2020. ( а.с.119-123) Відповідно до військового квитка та копії наказу [PERSON] 29.01.2020 на підставі контракту зарахований на військову службу. ( а.с.175-177) Відповідно до наданої довідки [PERSON] у період з 20.10.2020 по 14.01.2021 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російськоїї Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів. ( а.с.178) Як слідує з наданої довідки [PERSON] надана відстрочка від військової служби на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ( а.с.179) 18.02.2021 [PERSON] видано посвідчення учасника бойових дій. ( а.с.180) [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] . ( а.с.182) Відповідно до Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав виконавчий комітет Чернігівської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . ( а.с.112) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон). Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Саме на зазначені підстави посилається позивач у позові. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Верховний Суд зазначає, що з огляду на приписи пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки свідомо та умисно не здійснюють батьківських прав та ухиляються від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості зміни такої поведінки. Позбавлення батьківських прав позбавляє батька/матір спільного родинного життя з дитиною та не відповідає меті їх возз`єднання. Реалізація взаємного спілкування між матір`ю чи батьком і дитиною становить засадову складову сімейного життя у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Позбавлення батьківських прав скасовує зв`язок одного з батьків з дитиною і позбавляє його всіх батьківських прав щодо неї, у тому числі права на контакт. Поділ сім`ї є дуже серйозним втручанням ( рішення ЄСПЛ від 18 червня 2019 року у справі «Хаддад проти Іспанії» (HADDAD V. SPAIN), заява № 16572/17, пункт 54). Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Позбавлення батьківських прав як винятковий захід є істотним правовим наслідком як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Крім того, правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22 (провадження № 61-7122св22), від 21 травня 2024 року у справі № 303/801/23 (провадження № 61-16570св23), від 12 червня 2024 року у справі № 727/6133/22 (провадження № 61-17151св23). Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58). У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24) Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини». Відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 358/689/22, провадження № 61-13923св23). Верховний Суд зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу і залежить від специфіки обставин, які необхідно довести у конкретній справі. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення. Під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Тлумачення частини шостої статі 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 07 червня 2024 року у справі № 740/3478/23 (провадження № 61-5260св24) Верховний Суд вказав про те, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] є документами, які подаються для прийняття відповідного рішення, тобто вони є лише доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами та не може бути самостійним способом захисту. Ці документи можуть бути лише доказом, якому буде надаватися оцінка при вирішенні по суті питання, для вирішення якого вони складались і, відповідно, при вирішенні якого з ними можна погодитись чи не погодитись. В свою чергу висновок органу опіки та піклування не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування [PERSON] своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносно дітей. У вказаному висновку органу опіки та піклування не наведено жодних даних про роботу або намагання цього органу, відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення батька до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення батьківських прав [PERSON] має стати на користь інтересам дитини. Отже, зазначений висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради як органу опіки та піклування є неповним та необ`єктивним, тому може бути врахований судом під час вирішення спору. Хоча прецедентна практика ЄСПЛ і Верховного Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, яким необхідно приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярних контактів зі своїми дітьми (рішення ЄСПЛ від 14 березня 2017 року у справі «K.B. та інші проти Хорватії» (K.B. AND OTHERS v. CROATIA), заява № 36216/13, пункт 143). Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не варто тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без урахування будь-яких інших факторів і проведення експертизи для визначення їхніх інтересів (рішення ЄСПЛ від 09 травня 2006 року у справі «C. Проти Фінляндії» (C. V. FINLAND), заява № 18249/02, пункти 57-59). Такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди її здоров`ю та розвитку (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» (NEULINGER AND SHURUK V. SWITZERLAND), заява № 41615/07, пункт 136). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13 липня 2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21). Заслухавши думку [PERSON] , яка не бажає спілкуватись з батьком через певні образи на нього, які не носять системного характеру, з`ясувавши, що батько особисто її не ображав та не завдавав їй шкоди, в тому числі тілесних ушкоджень, суд зважає на те, що в даному випадку думка дитини не може бути визначальною і така думка не є свідченням того, що позбавлення батьківських прав призведе до забезпечення якнайкращих інтересів дітей. В ході судового розгляду встановлено наявність певних тривалих конфліктних суперечностей між позивачем та відповідачем, які незважаючи на окреме проживання та розірвання шлюбу, продовжують існувати, а також мають місце образи з боку позивача на відповідача, які накопичились протягом їх спільного проживання, що може також бути результатом ускладення відносин між донькою та батьком. Позивачка не обґрунтувала та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для позбавлення батьківських прав суд аналізує надані позивачем докази, наведені доводи, заперечення відповідача та приймає рішення у кожному конкретному випадку, виходячи зі встановлених обставин кожної окремої справи. При цьому суд враховує не тільки самі по собі заперечення відповідача, а оцінює сукупність наданих доказів, відносини, які існували між батьком та дитиною протягом усього періоду часу, можливість відновлення стосунків між батьком та дитиною, що мають будуватись не тільки на наявності або відсутності у батька можливості надавати матеріальну допомогу, а на спілкуванні батька з дитиною, наявність інтересу у батька до дитини, бажання брати участь у її вихованні. При цьому недостатня активність або певна бездіяльність батька, що полягає, як вважає сторона позивача, у невідвідування школи та гуртків, є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. В ході судового розгляду не встановлено, що відповідач чинить перешкоди доньці у виїзді за кордон, переслідує її. А отже доводи позивача, що вони мають бажання жити спокійно та їздити за кордон є такими, що не відповідають дійсності. Позивач в позові посилається на положення ч.1 ст.150 Сімейного Кодексу України, а саме на те, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Разом з тим, судом звертається увага на те, що яскравим прикладом виховання в даному випадку доньки в дусі поваги до прав та свобод інших осіб, любові до своєї родини, свого народу та Батьківщини є те, що [PERSON] вступив до лав Збройних Сил України, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російськоїї федерації в Донецькій та Луганській областях, є учасником бойових дій. Щодо доводів позивача про наявність заборгованості у відповідача щодо сплати аліментів, суд враховує, що сама лише несплата відповідачем аліментів не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки існують інші правові механізми впливу на платника аліментів у разі допущення ним порушень. Також судом звертається увага на те, що з [PERSON] стягуються аліменти з 27.08.2020, заборгованість зі сплати аліментів виникла з 01.11.2023, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем відповідача. Отже до 01.11.2023 аліменти сплачувались, що не може свідчити про свідоме ухилення [PERSON] від сплати аліментів. Наявність заборгованості зі сплати комунальних послуг, про що сторона позивача надає дані щодо винесення судових наказів (а.с.125,130,133), а також наявність заборгованості за кредитним договором, на що також посилається сторона позивача, додаючи як доказ рішення суду (а.с.136-139), не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки наявні заборгованості не впливають на бажання відповідача спілкуватись з дитиною та не доводять того, що відповідач не бажає брати участі у вихованні своєї доньки. Стороною позивача надані постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.85 КУпАП 28.04.2021, за ч.3 ст.172-20 КУпАП 26.10.2023, 30.10.2023 (а.с.126-129,134). Зазначені постанови не свідчать про втрату батька інтересу до своєї доньки. В ході судового розгляду не встановлено, що [PERSON] притягався до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилання позивача на те, що вона влаштувала свою доньку до гуртків, які самостійно оплачує, а відповідач участі в оплаті не приймає, не є безаперечним доводом ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Батьки мають спільно приймати участь у вихованні дитини, також у її розвитку. В ході судового розгляду не встановлено, що позивач обговорювала з відповідачем питання зайняття їх доньки у мовній школі, у гуртках, необхідності оплати додаткових занять. При цьому Сімейним Кодексом України, а саме ст.185 передбачено стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Суду не надано доказів того, що відповідач жорстоко поводиться з донькою, ображає її, є неблагополучним. В ході судового розгляду не встановлено свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, абсолютної байдужості до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, його жорстокого поводження з дитиною, або того, що він становить загрозу для здоров`я та розвитку доньки. Не встановлені зазначені обставини і в ході допиту свідків. Отже, позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин, не відповідатиме інтересам дитини. З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог понесені позивачем витрати з відповідача не стягуються. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed