Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

03 квітня 2025 року заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури звернулася до суду з позовом, предметом якого є: конфіскація у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області земельної ділянки [PERSON] з кадастровим номером 4825184800:02:000:1174 площею 2 га для ведення фермерського господарства в межах території Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON] ) на підставі рішення Очаківської районної ради від 28 грудня 1993 року згідно з додатком І передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 2 га, що знаходилася у постійному користуванні під селянськими (фермерськими) господарствами в межах території Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. На підставі вказаного рішення [PERSON] 24 червня 1994 року, як громадянці України, видано державний акт серії МК на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення селянського (фермерського) господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 51. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Під час укладення шлюбу особу нареченої було встановлено на підставі паспорту [NUMBER] , виданого 21 червня 1984 року ВВС Очаківським МІК Миколаївської області. З відомостей Державного земельного кадастру слідує, що державна реєстрація земельної ділянки, наданої у приватну власність [PERSON] , як об`єкта цивільних прав, проведена 21 травня 2020 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП [PERSON] за договором від 15 квітня 2020 року № 22/20. На підставі цієї документації земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4825184800:02:000:1174 та віднесено її до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення фермерського господарства. В матеріалах зазначеної технічної документації містяться заява [PERSON] до інженера-землевпорядника, зі змісту якої слідує, що заявниця є громадянкою іншої держави на підставі паспорту Російської Федерації, виданого 17 липня 2012 року в Ленінському районі м. Пензи. Під час проведення реєстрації права власності на спірну земельну ділянку державним реєстратором особу [PERSON] встановлено на підставі паспорту громадянина Російської Федерації. Враховуючи ту обставину, що відповідачка має статус нерезидента та нею добровільно не відчужено земельну ділянку упродовж встановленого законодавством України річного строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідачка є громадянкою Російської Федерації та власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка нею отримана на підставі рішення Очаківської районної ради б/н від 28.12.1993 згідно з додатком І, що знаходилася у постійному користуванні під селянськими (фермерськими) господарствами, в межах території Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Відповідно до норм Земельного кодексу\~України вона зобов`язана була відчужити зазначену земельну ділянку протягом року з часу набуття її у власність. Оскільки відповідачка вимоги закону не виконала, спірна земельна ділянка підлягає конфіскації. Представник головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причин неявки суд не повідомила, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов такого. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Очаківської районної ради б/н від 28.12.1993р. згідно з додатком І передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 2 га, що знаходилася у постійному користуванні під селянськими (фермерськими) господарствами, в межах території Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с. 13-зворотній бік, 13, 14). 24 червня 1994 року на підставі вказаного рішення [PERSON] , як громадянці України, видано державний акт серії МК на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення селянського (фермерського) господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 51 (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] 24 квітня 1993 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 24-26). Під час укладення шлюбу особу нареченої було встановлено на підставі паспорту [NUMBER] , виданого 21 червня 1984 року ВВС Очаківським МІК Миколаївської області (а.с. 60-61). За змістом відомостей з Державного земельного кадастру, державна реєстрація земельної ділянки, наданої у приватну власність [PERSON] , як об`єкта цивільних прав, проведена 21 травня 2020 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП [PERSON] за договором від 15 квітня 2020 № 22/20 (а.с. 19-21, 59). На підставі зазначеної документації земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4825184800:02:000:1174 та віднесено її до земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - для ведення фермерського господарства (а.с. 59). В матеріалах технічної документації містяться заява [PERSON] до інженера-землевпорядника, зі змісту якої слідує, що заявниця є громадянкою іншої держави на підставі паспорту номер [NUMBER] , виданого 17 липня 2012 року ВУФМС Росії у Пензенській області в Ленінському районі м. Пензи (а.с. 22). Право власності за відповідачкою на земельну ділянку з кадастровим номером 4825184800:02:000:1174 площею 2 га у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано 28 травня 2020 за № 36710432. Під час проведення реєстрації права власності на вказану земельну ділянку державним реєстратором особу [PERSON] встановлено на підставі паспорту громадянина Російської Федерації номер [NUMBER] , виданого 17.07.2012 ВУФМС Росії у Пензенській області в Ленінському районі м. Пензи (а.с. 17). Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , будучи громадянкою Російської Федерації, зареєструвала 28 травня 2020 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4825184800:02:000:1174 площею 2 га. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ЗК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки спірна земельна ділянка, яка належить до нерухомого майна згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України, знаходиться на території України, то на неї поширюється дія норм національного права України. Згідно зі ст.\~13\~Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ст. 41 Конституції України). За змістом ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі -ЗК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст.\~1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 4 ст. 22 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22\~ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). За змістом ч.ч. 3-4 ст. 81\~ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Таким чином, з аналізу положень ст. ст. 22, 81 ЗК України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Згідно з ч. «е» ст. 140\~ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. в ст. 143\~ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 145\~ЗК України визначено, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. За змістом ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ураховуючи те, що право власності відповідно до ст. 125 ЗК України виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Суд, з урахуванням наведених норм матеріального права, оцінивши у відповідності до вимог ст.\~89\~ЦПК України надані сторонами докази і встановивши, що [PERSON] , як іноземець, набувши 28 травня 2020 року право власності на спірну земельну ділянку сільськогосподарського призначення, не відчужила її протягом строку, встановленого статтею 81 ЗК України, дійшов висновку, що спірна земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду на підставі статті 145 ЗК України,\~а тому\~позовні вимоги\~прокурора є\~обґрунтованими та\~підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд виходить з такого. При зверненні з вказаними позовом прокурором в рахунок судового збору сплачено 3 633 грн з розрахунку (1 майнова вимога х 1,5%, але не менше розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року 1 х 3 028 грн х 0,8) та за заяву про забезпечення позову - 1\~211 грн 20 коп. (1 514 х 0,8). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь прокуратури слід стягнути судові витрати у розмірі 3\~633 грн 60 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved