Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

14.04.2025 адвокат Філіппов О. В. через систему "Електронний суд" подав до суду позовну заяву в інтересах [PERSON] до [PERSON] , а 22.04.2025 змінену позовну заяву, з наступними вимогами: стягнути з відповідача\~на\~користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50\~відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на її утримання щомісячно у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення сином [PERSON] ,\~ [INFO] , трирічного віку. На обґрунтування\~позову представник\~позивача зазначив,\~що сторони перебувають у шлюбі з 30.03.2023, мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На цей час сторони не проживають разом. Позивач та відповідач не досягли згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дитини. Відповідач є працездатною особою, та у зв`язку з скрутним матеріальним становищем позивача, позов пред`явлений з вимогами стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 22.04.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 15.05.2025. 15.05.2025 за клопотанням відповідача судовий розгляд відкладено на 16.06.2025. 16.06.2025 сторони на судовий розгляд повторно не прибули. Представник позивача [PERSON] надіслав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] , який повідомлявся у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, про причини повторної неявки не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не заявилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18.). Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави, не відкладаючи судовий розгляд, вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з частиною 4 статті 223, частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого представник позивача заперечень не зазначив. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними копії свідоцтва про шлюб Серія\~ [NUMBER] ,\~копії свідоцтва про народження\~Серія [NUMBER] ,\~підтверджується,\~що сторони перебувають у шлюбі з\~30.03.2023, мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 14, 15). З копії паспорта № [NUMBER] , виданого 12.04.2023 в органі 6334, витягів з реєстру територіальної громади (Зміївська територіальна громада) № 2024/007083946 від 18.06.2024, № 2024/007084377 від 18.06.2024, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а. с. 6, 9, 10). З копії паспорта № [NUMBER] , виданого 25.09.2018 в органі 6334, довідки про реєстрацію місця проживання особи № 206/02-19 від 14.02.2019, довідки відділу надання адміністративних послуг Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області №\~805 від 17.04.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] (а. с. 8, 11, 19). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності з частинами 1, 2, 4, 6 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Представник позивача стверджував у позовній заяві, а також надав докази того, що відповідач є батьком малолітньої дитини позивача, а тому зобов`язаний її утримувати до досягнення нею повноліття, а також може надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини та наданні утримання дружині. Вимоги щодо розміру аліментів заявлені з дотриманням положень статей 84, 182, 183 Сімейного кодексу України. Зазначені обставини відповідачем жодним чином не заперечувалися. За таких обставин, враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, не спростував повідомлені позивачем обставини наявності у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі однієї чверті з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, а також на утримання дружини, позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі однієї чверті з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved