Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

18.01.2025 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів, у якому просить: зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року (№755/2124/22) на користь відповідачки на утримання двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини до 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до повноліття дітей. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач систематично сплачує аліменти, але на теперішній час він перебуває в цивільному шлюбі та має сина [PERSON] , [INFO] . У позивача значно погіршився стан здоров`я, проведене оперативне втручання, тому потрібні чималі кошти на ліки, консультування лікаря, слід дотримуватись спеціальної дієти, що значно впливає на матеріальний стан. Крім того, раніше позивач здійснював підприємницьку діяльність, але через карантин доходи позивача зменшились. Через активні бойові дії в м. Торецьку позивач взагалі припинив свою підприємницьку діяльність та виїхав до більш безпечної території держави. Позивач сумлінно сплачує аліменти із власних попередніх заощаджень, але вимушений здійснювати інші витрати: оренда житла, придбання продуктів, засобів гігієни, утримання ще одної дитини, а тому не може сплачувати аліменти на двох дітей від попереднього шлюбу в розмірі 1/3 частини від всіх своїх доходів. Ухвалою суду від 24.02.2025 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. 04.04.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідачка не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на відсутність доказів, які б підтверджували викладені у позовній заяві обставини. Відповідачка зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , адже він не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини і відомості про батька дитини могли бути внесені за вказівкою матері, а не за заявою батька. Відсутні докази, що позивач приймає участь в утриманні зазначеної дитини та проживає з матір`ю дитини однією сім`єю. Погіршення стану здоров`я жодними доказами не підтверджено. Відсутні докази істотного та стійкого погіршення стану здоров`я. Копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого не є підтвердженням стійкого та значного погіршення стану здоров`я. У матеріалах справи відсутні докази необхідності післяопераційної реабілітації, призначення дієти, відсутні докази витрат на придбання ліків, консультації лікарів, спеціальних дієтичних продуктів харчування. Господарська діяльність відповідача як ФОП не припинена та не зупинена, в матеріалах справи відсутня довідка відповідача як внутрішньо переміщеної особи. Крім того, стягнення аліментів відбувається у частці від доходу, тож зменшення доходів платника аліментів автоматично зменшує розмір аліментів, тому погіршення фінансового стану відповідача не є у даному випадку підставою для зменшення аліментів. Позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оренди житла, придбання засобів гігієни та особливих дієтичних продуктів харчування. 06.04.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує раніше заявлені позовні вимоги та додатково зазначає, що позивач дійсно є батьком [PERSON] , [INFO] . З 23.01.2025 року позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, що вказує на зміну істотних життєвих обставин. Підприємницька діяльність позивача припинена, що свідчить про зниження платоспроможності позивача. Стосовно способу стягнення аліментів у частці від доходу позивач посилається на положення ст. 195 СК України та зазначає, що заборгованість за аліментами визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника в регіоні проживання. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 28-30). Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 22.02.2022 року у справі №755/2124/22 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 лютого 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до виски із медичної карти стаціонарного хворого, позивач у період 05.11.2024 - 08.11.2024 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: СКХ. Конкремент правого сечоводу. Камні лівої нирки. Рецедивуюча ниркова калька (а.с. 6-7). На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду дані Пенсійного фонду України щодо власних доходів за період 2001-2021 роки (а.с. 8-11). Тобто, вказані дані стосуються періоду до звернення позивачки із заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Убачається, що позивач також є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 30). Отже, обставина народження третьої дитини позивача існувала на момент винесення судом наказу про стягнення з позивача аліментів на утримання двох старших дітей. Відповідно до даних виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 31.01.2025 року припинено підприємницьку діяльність позивача, як фізичної особи-підприємця (а.с. 63-64). За змістом довідки від 23.01.2025 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування позивача: [ADDRESS] (а.с. 65). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, що також підтверджено висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Крім того, аналіз положень ст. 192 СК України вказує на те, що зменшення або збільшення розміру аліментів за позовом платника чи одержувача аліментів можливе лише у разі зміни передбачених законодавством обставин, які настали після ухвалення рішення щодо стягнення аліментів. У даному випадку після 22.02.2022 року, тобто після винесення судового наказу про стягнення з позивача аліментів. Поряд із цим, обставини щодо наявності у позивача третьої дитини, [PERSON] , [INFO] , існували на час винесення судового наказу про стягнення аліментів. Тому, відповідні обставини щодо наявності у позивача іншої малолітньої дитини у даному випадку не є зміною його сімейного стану в розумінні ст. 192 СК України та відповідно підставою для зменшення аліментів, поскільки такі обставини виникли не після винесення наказу про стягнення аліментів, а існували на час ухвалення відповідного судового рішення. Крім того, суд звертає увагу, що за сталою судовою практикою, аліменти на утримання трьох дітей дорівнюють частині від доходів платника аліментів, і у даному випадку визначення 1/3 частини на двох дітей не позбавляє третю дитину права на розмір утримання, що дорівнює 1/6 частині. Тобто кожна дитина позивача отримує 1/6 від його доходів, що не ставить молодшу дитину у будь-яке дискримінаційне положення. Частиною 8 ст. 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Саме по собі припинення підприємницької діяльності не свідчить про погіршення матеріального стану позивача, який досягає необхідності зменшення розміру аліментів, адже суду не надано доказів які б свідчили про те, яким був дохід на час винесення наказу про стягнення аліментів, та як він змінився у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності. Як зазначалося вище, надана інформація Пенсійного фонду України стосується періоду до винесення судового наказу про стягнення аліментів. Стосовно посилань сторони позивача на погіршення стану здоров`я, суд зазначає, що надана медична документація не свідчить про стійку зміну здоров`я платника аліментів, як до прикладу, встановлення групи інвалідності, а тимчасова непрацездатність та захворювання, які не перешкоджають особі працювати і відповідно отримувати дохід, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Самі по собі посилання на карантинні обмеження, введений в Україні воєнний стан, взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи не є підставою для зменшення аліментів без надання суду доказів, що зазначені обставини мали вплив на конкретну особу та призвели до стійкого погіршення матеріального стану платника аліментів. В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду даних про його матеріальний стан у відповідній динаміці, аби суд міг проаналізувати доходи позивача до винесення судового наказу та після ухвалення відповідного рішення, з метою встановлення дійсного погіршення матеріального стану позивача, тобто для виявлення змін у фінансовому положенні платника аліментів і висновку, що такі зміни охоплюються нормою ст. 192 СК України. За наведених обставин суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed