Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Комунальне підприємство "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради звернулось до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 26 697 грн 90 коп та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 514,00 грн; - стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради заборгованість за послуги із централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 26 697 грн 90 коп та витрати на оплату судового збору у розмірі 1 514,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] , забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає Комунальне підприємство «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради, споживачами яких є власники квартири [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що в період з 01.10.2018 по 01.04.2024 відповідачі не в повному обсязі сплачують кошти за надані послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка становить 53 395,80 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялись на адресу відповідачки за зареєстрованим місцем її проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, та отримані відповідачкою 02.05.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Також відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялись на адресу відповідачки за зареєстрованим місцем її проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, зокрема, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат пов ідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено,\~що квартира [ADDRESS] , яка забезпечується послугами з централізованого опалення, постачання теплової енергії, належить на праві спільної часткової власності, на підставі рішення Корольовського районного суду м.Житомира №296/1083/20 від 25.03.2021, відповідачці по справі [PERSON] (1/2 частка), що підтверджується інформаційною довідкою №414800097 від 24.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до рішення Корольовського районного суду м. Житомира №296/1083/20 від 25.03.2021, яке набрало законної сили 27.04.2021, встановлено, що: - [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві власності належала квартира [ADDRESS] ; - 01.06.2018 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Брох А.А. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сестри рідної [PERSON] ; - [PERSON] прийняла спадщину разом з сестрою спадкодавиці відповідачкою [PERSON] , та суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання у судовому порядку за [PERSON] права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Згідно із наявними у матеріалах справи розрахунками заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , в період з 01 жовтня 2018 року по 01 квітня 2024 року утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії, в розмірі 53 395,80 грн. Зі змісту\~відповідей ВОМІРМП\~УДМС України\~в Житомирській\~області від\~09.04.2025\~№1888/3147\~та №1888/3148\~встановлено,\~що [PERSON] з 01.03.2017 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з 21.06.1978 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Зобов`язання, згідно із ч.1 ст.526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 5 Закону №2189-VIII, до житлово - комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. За змістом частини першої статті 9 Закону №2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово -комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із частиною першою статті 10 Закону №2189-VIII, ціни (тарифи) на житлово -комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. Частинами другою, третьою та п`ятою статті 21\~Закону №2189-VIII передбачено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. У частині 4 статті 319 Цивільного кодексу України закріплене правило про те, що власність зобов`язує. Частиною 1 статті 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до положень статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). Відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц). Статтею 12\~ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в статті 81 ЦПК України, відповідно до положень якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Відповідно до наявних у матеріалах справи [PERSON] прийняла у спадщину, однак не оформила, 1/2 частини квартири [ADDRESS] \~після смерті\~ [PERSON] ,\~яка померла\~в квітні\~2018\~року,\~натомість як\~ власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих послуг з централізованого опалення, постачання теплової енергії, в період з 01.10.2018 по 01.04.2024 належним чином не виконувала, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з останньої на користь позивача заборгованості, що виникла за вказаний період, в сумі 26 697,90 грн, тобто в межах заявлених позовних вимог. [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , з моменту набрання законної сили рішенням у справі №296/1083/20 з 27.04.2021,\~а тому\~наявні підстави\~для стягнення\~з неї\~заборгованості за період з 27.04.2021 по 01.04.2024, тобто частково, в загальній сумі 13 410,22 грн (53 395,80 грн - 26 575,35 грн / 2) (відповідає 1/2 частині власності). Враховуючи вищевикладене, позов Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в загальному розмірі 2 274,47 грн ((26 697,90 грн + 13 410,22 грн) / 53 395,80 грн х 3 028,00 грн), з яких 760,47 грн - підлягають стягненню з [PERSON] , 1 514,00 грн - підлягають стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial