Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 25.10.2025 [PERSON] (далі позивач) через свого представника [PERSON] звернувся з позовом і просить встановити факт того, що самостійно виховує та утримує доньку - [PERSON] , [INFO] народженні з 2017 року по цей час. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 07.02.2003 перебував у шлюбі з відповідачкою, є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.10.2015. На час ухвалення вказаного рішення мешкали вже окремо. Вважали, що донька буде мешкати разом з матір`ю, а батько в добровільному порядку буде надавати кошти на утримання доньки та приймати участь в її вихованні. [PERSON] стала зловживати спиртними напоями, неодноразово проходила лікування від алкоголізму, притягувалась до адміністративної відповідальності, перестала опікуватись донькою, не забезпечувала відвідування донькою школи, в квартирі, де вона мешкала з донькою, був безлад, відсутня їжа. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2017 у справі № 592/9052/17 визначено місце проживання дитини з батьком. З 2018 року відповідачка виїхала у Львівську область, з 2019 року разом з невідомим чоловіком переїхала на постійне місце проживання до Польщі. З цього часу в м. Суми не мешкає. З 2017 року донька повністю знаходиться на його утриманні, він піклується про її виховання, забезпечення розвитку, надання належного харчування, організації медичного лікування та спостереження. Він забезпечує дозвілля дитини, всебічний її розвиток, організує відпочинок та оздоровлення. Він один здійснює контроль за її навчанням. З 2017 року мати дитини матеріально доньку не підтримує, аліменти на утримання доньки з неї не стягувались, в добровільному порядку коштів на утримання доньки жодного разу вона не надавала, не відомо, чи отримує вона дохід, чи перебуває в шлюбі. В умовах воєнного стану може бути мобілізованим і донька залишиться без батьківського піклування. Виходячи саме з інтересів дитини, необхідне рішення, яке вплине на права та інтереси його доньки, та в повному обсязі буде відповідати її інтересам, так як це основна, пріоритетна обставина, захистити права та законні інтереси дитини. Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації має особа, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Він вимушений звертатись до суду з даним позовом в інтересах дитини. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, наполягали на задоволенні. [PERSON] суду зазначив, що з 2017 року дитина проживає з ним, виключно він займається її вихованням та утриманням. З позовом про позбавлення батьківських прав не звертався, оскільки з ним може щось трапиться і дитина залишиться без батька і матері. Відповідачка [PERSON] відзив не подала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи у судове засідання повторно не прибула, про причини неявки не повідомила. Третя особа\~-\~ [INFO] (далі - [INFO] ) подав письмові пояснення в яких зазначив, що жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь в утриманні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них. Дії відповідача можуть свідчити про нехтування нею батьківськими обов`язками. Позивач фактично просить встановити обставини ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання малолітньої доньки, що спричиняє доведеність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Вказують, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин. Третьою особою - управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради письмові пояснення не подано. У судовому засіданні 01.05.2025 представник третьої особи [PERSON] позов підтримала, зазначила що проводила обстеження умов проживання і встановила, що дитина проживає разом з батьком. Заяви, клопотання. 16.11.2024 [INFO] подав письмові пояснення. 22.01.2025 від управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшов Акт обстеження умов проживання неповнолітньої. 12.02.2025, 26.03.202, 16.04.2025 від управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшло клопотання про проведення судового розгляду за відсутності представника. Інші процесуальні\~дії у\~справі. 07.11.2024 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження. 16.11.2024 третьою особою [INFO] подано письмові пояснення. 29.11.2024, 22.01.2025 підготовче провадження відкладено для витребування доказів. 20.12.2024 ухвалою суду витребувано докази. 05.02.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. 28.02.2025 для виклику свідків судовий розгляд відкладено на 26.03.2025. 26.03.2025 для з`ясування думки дитини при вирішенні спору судовий розгляд відкладено на 01.05.2025. 01.05.2025 для надання додаткових доказів та виклику відповідачки судовий розгляд відкладено на 06.06.2025. 06.06.2025 судовий розгляд відкладено на 23.06.2025 через перебування судді у нарадчій кімнаті. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач [PERSON] \~та відповідачка\~ [PERSON] \~з 07.02.2003\~перебували у\~шлюбі,\~який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.10.2015, є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2017 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Судовим рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] має згубну звичку і періодично зловживає алкоголем. Неповнолітня [PERSON] зареєстрована і проживає разом з батьком, навчається в ДПТНЗ «Сумське вище професійне училище будівництва і дизайну» на 1 курсі за професією «Візажист, перукар (перукар-модельєр)». Під час навчання в школі характеризувалася позитивно, в характеристиці вказано, що [PERSON] самостійно виховує доньку та піклується про неї, постійно підтримує зв`язок з класним керівником та вчителем (а.с. 7). [PERSON] має декларацію з сімейним лікарем, яку укладено батьком. Зі слів лікаря про стан здоров`я та розвиток дитини піклується її батько, супроводжує на прийом до лікаря (а.с. 8). Мати позивача [PERSON] [PERSON] має ряд захворювань, потребує постійного стороннього догляду (а.с. 9). Згідно інформаціїАдміністрації Державної прикордонної служби України (а.с. 61,65) відповідачка [PERSON] виїздила за межі України одночасно з дочкою [PERSON] : 23.09.2019 виїхали з аеропорту [PERSON] до [PERSON] та 30.09.2019 в`їхали у аеропорт Львів з Хургади, 20.08.2023- в`їхали в Україну через пункт пропуску Яготин. Крім того, відповідачка періодично в`їжджала та виїжджала в Україну самостійно, зокрема: в`їхалавиїхала 20.08.202324.08.2023 04.11.202305.02.2024 01.05.202428.05.2024 24.09.202422.10.2024 Згідно Акту обстеження умов проживання від 20.01.2025 спеціалістом управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради проведено перевірку за місцем проживання неповнолітньої, яка проживає разом з батьком, встановлено, що умови проживання добрі, у дитини окрема кімната. Дитина забезпечена сучасним одягом, взуттям, продуктами харчування в достатній кількості (а.с. 68). Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з 1 по 9 клас навчалася в одному класі з її сином у школі №13, спілкувалася з родиною, бо була головою батьківського комітету. Матір бачила на батьківських зборах у 1 класі. Забирали дітей зі школи. Одного разу мати попросила забрати дочку, бо зайнята, а в цей час сиділа у дворі випивша. Згодом стало відомо, що мати залишила дитину з батьком і поїхала у Польщу. У 15.03.2022 року вона з сином їхала в евакуацію з міста Суми взяли Лізу, щоб віддати матері. Відповідачка запізнилася з приїздом у м. Львів і вона змушена була залишити дитину на вокзалі у м. Львів. Напередодні суду телефонувала [PERSON] , а та була випивши. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в одному будинку з позивачем та його дочкою. Знає, що мати [PERSON] тьотя [PERSON] у Польщі. Коли жила в м. Суми мати ставилася до дочки не дуже добре просила залишити у них вдома, з роботи приходила випивши, не готувала. Не бачить матір останнім часом, дитину утримує батько, слідкує за навчанням. Вона 10.03.2022 виїхала з м. Суми, знає, що матір забирала Лізу. Неповнолітня [PERSON] суду зазначила, що проживає з батьком, який піклується про неї. Мати живе у Польщі. У 2022 році вона виїжджала з батьком до Львова, а потім її забрала мати до Польщі. Повернулася з Польщі 21.08.2023 гроші на поїздку туди і назад давав батько. Там отримувала допомогу. Мати працювала, давала їй банківську карту, з якої вона витрачала кошти у магазинах на що їй потрібно. У неї є банківська карта на телефоні, яку поповнює батько. На навчання, необхідні для цього засоби гроші завжди дає батько вона замовляє онлайн, а батько оплачує посилки. З матір`ю спілкується через мобільний застосунок. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини 3 статті 4 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22). СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною 1 першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідно до частин 3,4 статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позивач просить установити факт самостійного виховання та утримання дочки і встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Підставою для встановлення цього факту у позові зазначено, що за відсутності інших родичів, у випадку мобілізації донька залишиться одна, а право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації має особа, яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду. Згідно пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Судом установлено, що на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.12.2017 визначено місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . З того часу дочка проживає разом з батьком у м. Суми. Відповідачка [PERSON] зареєстрована у м. Суми, за іншою адресою ніж дитина, періодично виїздить до республіки Польща. З березня 2022 по 20.08.2023, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації проти України дочка сторін перебувала у Польщі і проживала зі згоди батька з матір`ю. Частинами 2,3\~статті 181\~СК України\~передбачено,\~що за\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач з позовом до відповідачки про стягнення аліментів не звертався. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказів на підтвердження того, що під час проживання у Польщі (з березня 2022 по 20.08.2023) [PERSON] перебувала виключно на утриманні батька (щодо переказів, банківських виписок) суду не надано. Так, неповнолітня [PERSON] зазначила, що витрачала кошти з банківської карти, яку надавала мати. У свою чергу позивач та його представник стверджували, що доньці був оформлений тимчасовий захист в Республіці Польща, уряд цієї каїни здійснював щомісячні виплати, якими розпоряджалася мати дитини і це не були кошти відповідачки. Проте доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримувала тимчасовий прихисток у Республіці Польща або статус біженця і у зв`язку з цим на неї здійснювала відповідні виплати суду не надано. Отже суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка не брала участі у витратах на дитину. Суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача про те, що дитина виїздила за кордон раз лише з батьком, оскільки вони спростовуються інформацією, наданою Адміністрацією Державної прикордонної служби України, в якій зафіксовано одночасний виїзд 23.09.2019 та в`їзд 30.09.2019 відповідачки [PERSON] та дочки [PERSON] , а також одночасний в`їзд в Україну 20.08.2023. Спільна поїздка матері з дитиною у період з 23.09.2019 по 30.09.2019 зі [PERSON] до Хургади, та 20.08.2023 до України спростовує доводи позивача та його представника про перебування дитини з 2017 року на утриманні і вихованні виключно батька. Акт обстеження умов проживання від 20.01.2025, складений спеціалістом управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не містить обставин, які б указували на відсутність участі матері у вихованні та утриманні дитини. Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом, зокрема звернення з позовом про позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачки [PERSON] не брала жодної участі у вихованні та утриманні дитини у заявлений період, тобто батьківська правосуб`єктність матері доньки [PERSON] обмежена або припинилася, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини. Відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати. Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача (частини 1,2 статті 141 ЦПК України). Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 969 грн. 00 коп. Оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed