Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно, в обґрунтування зазначивши наступне. [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв він та її донька [PERSON] . Згодом вони з сестрою домовилися, що він один буде приймати спадщину, але відповідну заяву про відмову у прийнятті спадщини вона до нотаріальної контори не подала, оскільки були пропущені визначені законом строки для подачі таких заяв. У встановлений законом термін та порядок, він звернувся до державного нотаріуса Другої уманської нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на спадкове майно. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що відповідач також прийняла спадщину та у встановлений законом строк не звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини, тому видати свідоцтво лише на його ім`я немає можливості, про що нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, виникла ситуація, внаслідок якої він позбавлений можливості у позасудовому порядку вирішити питання оформлення права власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Просить суд визнати за ним, [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , який належав його покійній матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за ним, [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,1800 га, що розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району, Черкаської області, наданої для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 7124386400:01:001:0112, яка належала його покійній матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, врахувавши позицію сторін по справі, викладену у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст.\~80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Полянецькою сільською радою Уманського району Черкаської області, матір`ю позивача по справі [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Актовий запис про народження № 16 від 21 травня 1963 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис про смерть № 19. Після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа в Уманській районній державній нотаріальній конторі, за номером у нотаріуса 4/2013, за номером у спадковому реєстрі: 54058844. В межах зазначеної спадкової справи 02.07.2018 було видано свідоцтво про право на спадщину серії ННС 513868, номер в реєстрі 405, номер у спадковому реєстрі: 62639520, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру сформованим 29.01.2025 за № 79870102, Другою уманською державної нотаріальної контори. Крім того, згідно довідки державного нотаріуса Великої К.С. Другої уманської державної нотаріальної контори, виданої 29.01.2025 за № 56/02-14, [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа № 4 за 2013 рік, номер у Спадковому реєстрі 54058844). Згідно свідоцтва про право власності, виданого 01.12.1995, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1249, [PERSON] , чоловіком якої є [PERSON] , який помер [INFO] , належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, а саме: жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрованого в інвентарбюро [ADDRESS] на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого Уманським райвиконкомом 28.12.1989 року за № 189. Право власності на іншу 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами, належить [PERSON] , як спадкоємцю після смерті її чоловіка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 01.06.1995. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за спадкодавцем [PERSON] зареєстровано, що підтверджується відповідною відміткою на свідоцтві про право власності та на свідоцтві про право на спадщину за законом та копією технічного паспорту на житловий будинок, складеного 26.05.1995. У відповідності до наказу начальника відділу містобудування, архітектури та кадастру Уманської міської ради № 32/20-03, на підставі заяви позивача [PERSON] житловому будинку, що розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером 7124386400:01:001:0112, присвоєно адресу: [ADDRESS] . Згідно довідки Полянецького старостинського округу виконавчого комітету Уманської міської ради від 14.11.2024 за № 181, будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рахується за [PERSON] . Така довідка надана на підставі погосподарської книги № 11, особовий рахунок № [NUMBER] . Крім того, спадкодавцю [PERSON] належала на підставі рішення виконавчого комітету Полянецької сільської ради № 25 від 28.08.1995, земельна ділянка площею 0,18 га, розташована на території Полянецької сільської ради Уманського району, для обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЧР 15-31-114, виданим Полянецькою сільською радою та зареєстрованим в реєстрі за № 112, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 18.12.2024 за № НВ-5601173912024. Згідно постанови [PERSON] , державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори, від 04 березня 2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1800 га, кадастровий номер 7124386400:01:001:0112, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Полянецька сільська рада, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з наявністю двох спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину і мають право на спадкування майна по 1/2 частці кожен. Цією постановою нотаріусом установлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведена за № 4 за 2013 рік на підставі заяви дочки спадкодавця [PERSON] , про прийняття спадщини. 04.03.2025 [PERSON] звернувся до Другої уманської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1800 га, кадастровий номер 7124386400:01:001:0112, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місцезнаходження якої: Черкаська область, Уманський район, Полянецька сільська рада. Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцями першої черги (відповідно до ст. 1261 ЦК України), які прийняли спадщину (шляхом подачі заяв про прийняття спадщини) є: син спадкодавця [PERSON] , дочка спадкодавця [PERSON] (громадянка рф). Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкємців за законом є рівними. Отже, оскільки спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, у даній справі є двоє: син спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] (громадянка рф), то вони закликаються до спадкування за законом в рівних частинах кожен, зокрема по 1/2 частці, що унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину за законом [PERSON] на цілу частку житлового будинку та земельної ділянки. Зазначене підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 4/2013 майна померлої [INFO] [PERSON] , що була витребувана судом в ході розгляду справи та яка містить копії заяв про прийняття спадщини позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] ; копії правовстановлюючих документів, що підтверджують родинний зв`язок позивача та відповідача зі спадкодавцем, в тому числі копії свідоцтв про їх народження, копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу відповідача та зміну, у зв`язку з цим, її прізвища; правовстановлюючі документи, які підтверджують право спадкодавця на спадкове майно тощо. Крім того, згідно матеріалів спадкової справи, спадкодавець [PERSON] за життя, 27.01.2011 року склала заповіт, який посвідчено Кримінською Н.О., секретарем Полянецької сільської ради Уманського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за № 3, яким заповіла належну їй земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії 111-ЧР № 034140, який знаходиться на території Полянецької сільської ради Уманського району, Черкаської області, [PERSON] та належний їй майновий пай КСПП «Полянецьке» с. Полянецьке, Уманського району, Черкаської області [PERSON] . У зв`язку з цим, нотаріусом письмово були попереджені спадкоємці за законом позивач та відповідач, про наявність заповіту та відсутність їх обов`язкової участі у праві на таке майно та копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.07.2018 щодо спадкової земельної ділянки на ім`я [PERSON] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7\~передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Відповідно до ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті своєї матері [PERSON] , які спадщину прийняли, оскільки позивач на момент відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем та крім того, подав у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини, а позивач, проживаючи за межами країни, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, є спадкоємці за заповітом, які реалізували свої спадкові права та участь позивача та відповідача у праві на це спадкове майно не передбачена законом та спору щодо спадкового майна, визначеного заповітом, між спадкоємцями не існує. Разом з тим, в подальшому, відповідач відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, але таке рішення було нею прийняте після визначеного законом шестимісячного строку, у зв`язку з чим у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та житловий будинок, позивачу було відмовлено. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи підтвердила своє небажання прийняти спадщину за законом після смерті її матері та не заперечувала проти визнання права власності за позивачем на вищевказане спадкове майно, про що подала відповідну письмову заяву до суду. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно приписів ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наданих позивачем доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на земельну ділянку та житловий будинок, що розташовані в с. Полянецьке Уманського району Черкаської області, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів\~інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Суд при вирішенні питання про розподіл судових витрати в порядку ст. 141 ЦПК України, враховує, що позивач у позовній заяві питання про стягненні судових витрат не ставить, а тому такі витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved