Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

В травні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 18.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» і [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4225167, за яким ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 8000 грн, а вона, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розміру, визначених договором. 23.09.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 23/09/2024 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4225167. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у визначений договором строк не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 68797,61 грн. За таких обставин ТОВ «Українські фінансові операції» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн та сплачений судовий збір. 19.05.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, адвокат Дідух Євген Олександрович, у судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяви, в яких просить розгляд справи проводити у відсутності представника позивача, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подав до суду заяву якою позовні вимоги визнав, щодо витрат на правничу допомогу заперечив, оскільки вони є завищеними. Просив звільнити від сплати судового збору, оскільки здійснює догляд за дитиною І - групи інвалідності, розгляд справи просив проводити у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши докази у справі в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір №4225167 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 8000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 18.12.2023 року по 01.12.2024 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 8000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 84113). 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 54997,61 грн, з яких: 7999,98 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 46997,63 грн - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором. Згідно наданого позивачем розрахунку, який не заперечується відповідачем встановлено, що в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 24.09.2024 року по 01.12.2024 року (69 календарних днів) здійснено донарахування процентів за процентною ставкою 2,5 %, у сумі 13800 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (7999,98 грн*2,5%=200 грн*69 календарних дні=13800 грн), тому сума нарахованих відсотків позивачем за 69 календарних днів становить 13800 грн. На виконання ухвали суду від 19.06.2025 року, АТ «Універсал Банк» надано інформацію про операцію з переказу коштів 18.12.2023 року в сумі 8000 грн між банком та ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення», кошти направлені на карту випущену на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором № 4225167 від 18.12.2023 року та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представником позивача надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, акт наданих послуг та детальний опис робіт. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідач [PERSON] заперечував щодо співмірності наданих послуг з правничої допомоги, вказавши, що сума означених витрат є завищеною. Беручи до уваги ведене, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу у цій справі, що включає в себе збір та аналіз доказів і документів для подання та складення позовної заяви, яка подана до суду через систему "Електронний Суд", в сумі 10000 грн. є завищеною, враховуючи категорію та складність справи, яка є типовою і не значної складності. А відтак, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню в розмірі 6000 грн та стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно матеріалів цивільної справи вбачається, [PERSON] є законним представником дитини з І - групою інвалідністю (посвідчення серії ДДА №287606). Пунктом 35 постанови ВССУ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яка є чинною на час ухвалення рішення суду роз`яснено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено, а відповідача звільнено від сплати судового збору, відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України суд вважає, що позивачу слід компенсувати судовий збір в розмірі 3028 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial