Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач ТОВ\~«Укр Кредит\~Фінанс» звернулося\~до Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовною заявою,\~в якій\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] загальну суму заборгованості за Кредитним договором № 1377-6807 від 08.04.2024, в розмірі 74\~422,50 гривень, з яких: - прострочена заборгованість за кредитом 18 500,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 59\~922,50 гривень; Також просив стягнути судові витрати у розмірі 2422.40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08 квітня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та\~ [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://credos.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1377-6807. Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа з наданням позивачу одноразового ідентифікатора С8233 для підписання кредитного договору, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн зі строком кредитування 300 днів, заявленим строком 18 днів, зниженою процентною ставкою 2,50 % в день, стандартної процентною ставкою 3,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Всупереч умов кредитного договору відповідач не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав інші грошові зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим станом на 08 серпня 2024 року виникла заборгованість в загальному розмірі 74\~422,50 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 18 500,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 55\~922,50 грн. 02 грудня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначила, що відповідач визнає тіло кредиту в розмірі 18\~500,00 грн, в задоволенні позовної вимоги про стягнення нарахованих процентів просила відмовити у зв`язку з тим що вони не відповідають принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуги кредитної установи. Просила суд частково задовольнити позовні вимоги, стягнути тіло кредиту в розмірі 18\~500,00 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своєму позові просив розглядати справу без виклику сторін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, у відзиві просила розглядати справу без її участі та без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що\~08 квітня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та\~ [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://credos.com.ua) було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1377-6807 для задоволення особистих потреб позичальника з сумою кредиту 16\~900,00 грн. Договір про відкриття кредитної лінії позичальник підписав Електронним підписом одноразовим ідентифікатором С8233. 09.04.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття кредитної лінії № 1377-6807, яку Позичальник підписав Електронним підписом одноразовим ідентифікатором А9219. Відповідно до умов Додаткової угоди Позичальник отримав кредит у сумі 1600,00 грн. Так згідно з\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1-2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність,\~що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4\~ст.\~11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір,\~про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст.\~11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з\~ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних»\~персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Ч. 5\~ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»\~передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних\~і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6\~ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних»\~не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди,\~крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних»\~встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Абзац 2 ч. 2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Подібні правові висновки викладено\~Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20\~(провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших. Як вже зазначено судом, Договір про відкриття кредитної лінії №\~1377-6807 від 08 квітня 2024 року\~підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора\~«С8233»\~відповідно до ч. ч. 6, 8 ст.\~11, ст. 12 Закону України\~«Про електронну комерцію». Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі\~статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"\~та\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. \~Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного\~підпису відповідно до\~Закону України «Про електронні довірчі послуги». З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі.\~\~Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 76 ЦПК України). Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати. Кредитний договір № 1377-6807 від 08.04.2024 та Додаткова угода до нього, є електронними доказами, які розглядаються та оцінюється судом відповідно до статті 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки відповідач визнає тіло кредиту в сумі 18\~500,00 грн, суд не досліджує обставини надання кредиту та вважає цю обставину такою, яка не підлягає доказуванню. Тому позовна вимога про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 18\~500,00 грн підлягає задоволенню. Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту. За поданим позивачем розрахунком, заборгованість по процентах становить 55\~922,50 грн. Відповідач заявив, що вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у сумі 55 922, 50 грн він частково не визнає, виходячи із наступного: Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Встановлення сторонами договору розміру відсотків за несвоєчасно виконані зобов`язання за кожен день прострочки, що в результаті становить 55 922,50 грн., є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 18500 гривень. Суд перевірив доводи сторін та дійшов такого висновку. Кредитний договір укладено 08.04.2024. Додаткову угоду укладено 09.04.2024. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Інших умов введення в дію статті 8 цього Закону не встановлено. Отже, Договір кредиту укладено після набрання чинності змінами до ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», внесеними Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Проте, цим же Законом № 3498-IX від 22.11.2023, до Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» було внесено доповнення: пункт 17. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту включаються до нормативно-правового акта у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Перехідні положення включаються також, якщо нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин; якщо необхідно передбачити збереження обсягу і змісту норм права, спрямованих на захист прав і свобод громадян та інтересів юридичних осіб, що існували за попереднього регулювання. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до пунктів 4.12, 4.15 Договору строк кредитування складає 300 днів. Дата повернення кредиту 01.02.2025. Денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 2,50%. Згідно з пунктом 4,18 Договору денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС: 2.50 процентів = (ЗВСК:126 750,00 грн/ЗРК:16 900,00 грн)/t:300 днів ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Відповідно до пункту 4 Додаткової угоди до Договору № 1377-6807, яка укладена 09.04.2024 денна процента ставка розраховується за формулою: ДПС: 2.50 процентів = (ЗВСК:138287,50 грн/ЗРК:18500,00 грн)/t:299 днів ? 100%. Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Суд констатує, що умова пункту 4,15 Договору №1377-6807 та пункту 4 Додаткової угоди до Договору № 1377-6807, яка укладена 09.04.2024 є нікчемними в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує 1,5% за період 22.04.2024 по дату розрахунку 08.08.2024. Розмір денної процентної ставки з 09.04.2024 до 21.04.2024 відповідає вимогам закону та становить 2,5%. При цьому, дійсність умов Договору №1377-6807 та Додаткової угоди про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування Кредитом суд сумніву не піддає. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом. Тому, у частині вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними грошовими коштами позов є обґрунтованим частково та підлягає частковому задоволенню. Оскільки Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 08.08.2024, то суд розраховує суму заборгованості на цю дату. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено тимчасовий режим обмежень. Оскільки строк, за який нараховано проценти (з 09.04.2024 по 08.08.2024), охоплює два періоди з різними законодавчими обмеженнями, суд здійснює розрахунок заборгованості за процентами окремо для кожного з цих періодів. Період 1: з 09.04.2024 по 21.04.2024 Відповідно до п. 17 Прикінцевих та перехідних положень, у період до 21.04.2024 включно максимальна денна процентна ставка не могла перевищувати 2,5%. Оскільки договірна ставка (2,5%) не перевищувала встановлений законом ліміт, за цей період вона застосовується в повному обсязі. Кількість днів у періоді складає 13. Розрахунок процентів за Період 1: 18500.00грн?0.025?13днів=6012.50\~грн. Період 2: з 22.04.2024 по 08.08.2024 З 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень, не може перевищувати 1,5%. Договірна умова про нарахування 2,5% в день з цієї дати суперечить імперативній нормі закону. Таким чином, у частині, що перевищує встановлений законом ліміт (1,5%), договірна умова є нікчемною, а нарахування процентів за цей період повинно здійснюватися за максимально дозволеною ставкою 1,5% на день. Кількість днів у періоді складає 109. Розрахунок процентів за Період 2: 18500.00грн?0.015?109днів=30247.50\~грн. Загальний розмір заборгованості Сукупний розмір процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню, становить: 6012.50грн+30247.50грн=36260.00\~грн. Загальний розмір заборгованості становить: 18\~500,00 грн (тіло кредиту) + 3,38 грн (несплачені проценти до 09.04.2025) + 36\~260,00 (проценти) = 54\~763,38 грн. Отже позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в сумі 54\~763,38 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню пропорційно сумі задоволених позовних вимог. З відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, що складає: 74% від суми заявлених позовних вимог. За подання позовної заяви майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Інші судові витрати не заявлені. Тому судові витрати, які підлягають відшкодуванню, становлять 1792,58 грн. На підставі викладеного, згідно ст.ст.19, 27, 83, 175, 274-275 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial