Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

у березні 2025 року [PERSON] (надалі - позивачка) через представника, адвоката Галушка С. С., звернулася до суду з цим позовом, у якому також просила визнати поважними причини пропущення позовної давності в один рік, визначеної ч. 3 ст. 138 СК України. В обґрунтування позову представник позивачки зазначив, що в період з 29 червня 2019 року по 05 травня 2023 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач). Під час перебування у шлюбі у позивачки та відповідача спільних дітей не народжувалося. Позивачка та відповідач проживали спільно однією сім`єю до січня 2023 року. 05 лютого 2023 року позивачка поїхала до Польщі, де перебуває на цей час. З моменту виїзду позивачка з відповідачем не проживають однією сім`єю як чоловік і дружина, подружніх стосунків не мали з січня 2023 року. Перебуваючи у Польщі, позивачка почала зустрічатися з іншим чоловіком - [PERSON] , який має постійне місце проживання в селищі Ярмолинці, Ярмолинецького району, Хмельницької області. У квітні 2023 року позивачка завагітніла від [PERSON] та [INFO] народила сина - [PERSON] . Однак, у свідоцтві про народження, при реєстрації дитини, батьком указано відповідача через те, що після розірвання шлюбу між сторонами минуло менше 10 місяців. Державна реєстрація народження дитини у Польщі проведена за заявою позивачки, без участі відповідача та його згоди. Відтак, позивачка вважає, що відповідач не є біологічним батьком її сина [PERSON] , [INFO] . Кровного споріднення з дитиною відповідач не має, оскільки задовго до часу зачаття дитини не мав з позивачкою подружніх стосунків. Внаслідок викладеного позивачка звернулася з цим позовом до суду. Представник позивачки зазначає, що позов подається з пропуском строку позовної давності в один рік з поважної причини. Так, позивачка зареєструвала народження сина [PERSON] [INFO] . Повний витяг свідоцтва про народження дитини отримала 03 лютого 2025 року. Довідку про реєстрацію особи громадянином України отримала 12 лютого 2025 року. Позивачка з об`єктивних причин не могла швидко вирішувати питання, пов`язані з цією справою через вік дитини та необхідність догляду за нею. Перебуваючи за кордоном, у позивачки, з об`єктивної точки зору, виникали труднощі з пошуком адвоката в Україні для отримання правничої допомоги у цій справі. Наголошує, що проміжок часу, який позивачка пропустила для подачі позову до суду, є незначним. Указує, що позов подається саме в найкращих інтересах дитини, яка має право у свідоцтві про народження мати запис про кровного, біологічного, батька, яким для неї є [PERSON] . Від народження малолітній [PERSON] виховується у сім`ї рідної матері і біологічного батька, а тому вимога за цим позовом спрямована саме на захист інтересів малолітнього [PERSON] , щоб забезпечити стабільність умов життя дитини, уберегти її від душевних потрясінь та підтвердити наявність у дитини справжнього, кровноспорідненого батька. Постановленою суддею ухвалою від 02 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 29 квітня 2025 року представником відповідача, адвокатом Довгалем С. М. подано заяву про ознайомлення зі справою, задоволену судом. 30 травня 2025 року представником позивачки подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, задоволену судом. 03 червня 2025 року та 20 червня 2025 року від третьої особи, [PERSON] , надійшла заява про відсутність заперечень щодо задоволення позову. В заяві третя особа підтверджує, що є дійсним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та проживає однією сім`єю з матір`ю дитини - [PERSON] із березня 2023 року до часу подання заяви. 03 червня 2025 року відповідачем подано заяву про підтримання вимог позову, в якій він просить залишити судові витрати за позивачем. Також просить суд взяти до уваги ту обставину, що у квітні 2025 року позивачка [PERSON] одружилася з [PERSON] та взяла прізвище « [PERSON] ». 19 червня 2025 року позивачем подано заяву про приєднання доказів, задоволену судом. 20 червня 2025 року відповідачем в особі представника, адвоката Довгаля С. М., повноваження якого на право представництва інтересів відповідача підтверджені ордером серії АЕ № 1381549 від 18 квітня 2025 року без обмежень повноважень адвоката, подано заяву, згідно з якою відповідач не заперечує проти задоволення позову. Позивачка, її представник у підготовче засідання не з`явилися, представник позивачки у заяві від 03 червня 2025 року просив розглянути справу у відсутність сторони позивачки. Представник відповідача у заяві від 20 червня 2025 року просив розглянути справу у відсутність сторони відповідача. Третя особа у підготовчі засідання не з`явилась, у заявах від 03 червня 2025 року та 20 червня 2025 року не повідомив підстави неявки. З урахуванням поданої заяви, неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. 29 червня 2019 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наданим у засвідченій копії свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с.9/. З відміток про перетин державного кордону у наданому позивачкою копії паспорта громадянки України для виїзду за кордон серії [NUMBER] від 15 вересня 2022 року вбачається, що, в тому числі, 05 лютого 2023 року позивачка виїхала з території України. Ухваленим Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області рішенням у справі № 183/4105/23 від 05 травня 2023 року позов [PERSON] задоволено повністю. Шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 червня 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 219 розірвано. При розгляді справи № 183/4105/23 судом установлено визнання сторонами, що за час спільного проживання через взаємовідносини сторін, ними втрачено почуття любові один до одного, припинено фактичні шлюбно-сімейні відносини та відсутнє бажання їх поновити, а збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Рішення набрало законної сили 06 червня 2023 року. Згідно з засвідченим перекладом з польської мови повного витягу зі свідоцтва про народження від 18 січня 2024 року USC/OZ/1 [NUMBER] , виданого у Познані Великопольського воєводства Республіки Польща, позначення свідоцтва [NUMBER] , 31 грудня 2023 року у місті Познань, Республіки Польща, у батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , народилася дитина - [PERSON] /а.с.13, 14/. Запис у свідоцтві проведено на підставі заяви [PERSON] . Згідно з засвідченою копією довідки № 319 про реєстрацію особи громадянином України, виданою Генеральним консульством України у Вроцлаві 12 лютого 2025 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець Республіки Польща, згідно з рішенням Генерального консульства України у Вроцлаві набув громадянство України на підставі частини 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України». Довідка видана до свідоцтва про народження № [NUMBER] /а.с.15/. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 17 березня 2025 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 21 жовтня 2013 року /а.с.8/. Відповідно до відповіді адміністратора ЦНАП Губиниської селищної ради № 6 від 26 березня 2025 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.22/. З засвідченої копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 квітня 2025 року, виданого Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 02 квітня 2025 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с.43/. Вирішуючи позовні вимоги, суд керується таким. Надані суду свідоцтво про народження та рішення суду про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем підтверджують, що [PERSON] народився через шість місяців після розірвання шлюбу, тому при реєстрації народження батьком дитини вказаний колишній чоловік позивачки. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Як роз`яснено у п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї, як батька, з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Згідно з п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з п. ІІІ пп.1 ч. 20 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту. Якщо мати дитини під час державної реєстрації народження заявляє, що її колишній чоловік не є батьком дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження дитини, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також спільної заяви батьків про державну реєстрацію народження. У разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається у порядку, передбаченому абзацом другим пункту 15 цієї глави. Пунктом 15 частини цих Правил передбачено, що у разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства, поданою через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, або надісланою поштою за умови її нотаріального посвідчення. Третя особа, [PERSON] , який є чоловіком позивачки на час розгляду справи, 02 травня 2025 року подав суду заяву про визнання себе батьком дитини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За статями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За ч. 6, 7 ст. 49 ЦПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Сторони можуть примиритися, у тому числі шляхом медіації, на будь-якій стадії судового процесу. Результат домовленості сторін може бути оформлений мировою угодою. За ч. 3, 4 ст. 200, ч. 1, 4, 5 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Судом перевірено повноваження представника відповідача, підтверджені ордером серії АЕ № 1381549 від 18 квітня 2025 року та встановлено відсутність обмеження повноважень, наданих представникові вказаним ордером. Представником подано заяву, в якій він указує про відсутність заперечень проти позову. Отже, з огляду на відсутність заперечень проти позову та обставин, покладених в його обґрунтування, подання третьою особою заяви про своє батьківство відносно дитини, суд вважає позовні вимоги позивачки доведеними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, суд ураховує, що заяву про виключення відомостей про батька матір`ю подано 24 березня 2025 року, дитина народилася [INFO] , довідку про реєстрацію дитини громадянином України видано 12 лютого 2025 року, повний витяг зі свідоцтва про народження - [INFO] , відтак наявні підстави для висновку про поважність причин пропуску строку, передбаченого ч. 3 ст. 138 СК України позивачкою. Водночас суд ураховує і те, що заяву про застосування строку позовної давності відповідачем не подано, а тому у суду відсутні підстави для вирішення питання про застосування наслідків строку позовної давності до правовідносин, що склалися. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд ураховує, що, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас позивачка у позові та поданих нею при розгляді справи заявах просила покласти судові витрати на неї. З огляду на принцип диспозитивності та розумності, суд вважає за належне судові витрати залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved