Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

13 лютого 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник із вищевказаною заявою окремого провадження, в обґрунтування якої послався на те, що на його ім`я було видано Державний акт на право приватної власності на землю IV-ДП №014352, а саме на земельну ділянку площею 0,0575 га, що розташована на території садівничого товариства «Ландиш» по вул.\~Яблунева на території Ювілейної (наразі Слобожанської) селищної ради. Однак у вказаному державному акті прізвище заявника вказано як « [PERSON] », в той час як у паспорті заявника його прізвище зазначено як « [PERSON] ». За таких обставин розбіжності у написанні прізвище заявника у зазначених документах унеможливлюють здійснення за заявником державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку. При цьому заявник не усунути зазначену описку у правовстановлюючому документів в позасудовому порядку, про що свідчить лист заінтересованої особи. За таких обставин, посилаючись на те, що факт належності зазначеного Державного акту на право приватної власності на землю заявнику підтверджується долученими до заяви окремого провадження доказами, заявник просив суд задовольнити його заяву та встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності означеного державного акту заявнику. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2025 року заяву окремого провадження залишено без руху, надано заявнику відповідний строк для усунення виявленого недоліку заяви окремого провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2025 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням заявником виявленого недоліку його заяви заяву окремого провадження прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справу, яку призначено до розгляду по суті у судове засідання. В судовому засіданні заявник вимоги своєї заяви підтримав, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у ній підстав та обставин. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечувала, зазначила про можливість допущення описки при оформленні державного акту на ім`я заявника. За таких обставин суд у відповідності до ст.ст.10, 211, 223, 294 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи. Вислухавши заявника та представника заінтересованої особи, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Ювілейної селищної ради від 21 липня 1999 року №167 на ім`я « [PERSON] » видано Державний акт на право приватної власності на землю IV-ДП №014352, а саме не земельну ділянку площею 0,0575 га, що розташована на території садівничого товариства «Ландиш», [ADDRESS] , для ведення садівництва. Даний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право власності на землю за №4051. Дані обставини підтверджуються копією державного акту, копією архівного витягу з рішення виконкому. В той же час, в паспорті громадянина України на ім`я заявника прізвище, ім`я та по батькові останнього зазначено української мовою як « [PERSON] », а російською « [PERSON] ». Копія паспорту наявна в матеріалах справи. За таких обставин заявник 24 грудня 2024 року звернувся до заінтересованої особи задля виправлення наведеної помилки в його прізвищі, допущеної при оформленні державного акту на право приватної власності на землю, однак листом від 29 січня 2025 року отримав відмову, зумовлену тим, що з 2013 року державні акти на право власності не видаються, а також роз`яснення із необхідністю звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Наведені обставини підтверджуються копією заяви заявника та копією листа заінтересованої особи. Згідно копії довідки (підтвердження) від 16 грудня 2018 року, підписаної головою правління СТ «Ландиш», [PERSON] (заповнено російською мовою), дійсно є членом СТ «Ландиш» на території Слобожанської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та користується земельною ділянкою № [NUMBER] , [ADDRESS] площею. Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані нормами Конституції України, ЦПК України. Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.293, 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, одним із яких є встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За змістом ст.ст.76, 89, 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)\~письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)\~показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази як кожен окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і необхідність її задоволення, ґрунтуючи своє рішення на наступному. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи власника цього документа для оформлення спадкових прав. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №320/948/18, Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2021 року по справі №733/324/21, п.12 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Стосовно обставин правовідносин учасників даної цивільної справи, то судом за наслідками розгляду справи на підставі аналізу та співставлення змісту наявних у справі доказів, їх співвідношення та взаємозв`язку в контексті наведених вище правових висновків і норм законодавства підтверджено, що Державний акт на право приватної власності на землю IV-ДП №014352, виданий 12 листопада 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Ювілейної селищної ради від 21 липня 1999 року №167 на ім`я « [PERSON] », дійсно належить заявнику, а розбіжності в декілька літер («ьо» замість «е») в написанні прізвища останнього у паспорті громадянина України (з одного боку) та у зазначеному державному акті (з іншого боку) зумовлені виключно допущеною технічною помилкою при здійсненні оформлення такого державного акту, зокрема помилкою при перекладі прізвища заявника з російської на українську мови. За таких обставин, оскільки встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для повної реалізації його прав, а саме для належної державної реєстрації у відповідному державному реєстрі свого права власності на земельну ділянку на підставі державного акту, який за своїм характером є правовстановлюючим документом, можливість усунути встановлений недолік із помилкового написання прізвища власника земельної ділянки в позасудовому порядку у заявника відсутня з об`єктивних причин, а встановлення даного юридичного факту не пов`язано із подальшим вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог заяви окремого провадження, а отже і про можливість її задоволення. У відповідності до ст.294 ч.7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved