Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] та на 1/2 частку земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:08:002:0137 та 2110100000:08:002:0138 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 15\~000,00 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що [PERSON] та [PERSON] з 2003 р. перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] народився син [PERSON] . 22.05.2008 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАЦСу Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №222. Після укладення шлюбу прізвище дружини [PERSON] . Наразі подружжя перебуває в процесі розлучення. Після укладенні\~шлюбу подружжя\~ [PERSON] стало\~проживати у\~батьків дружини\~та вирішило будувати власний житловий будинок. 21.08.2009 рішенням виконкому Ужгородської міської ради №231 [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці по [ADDRESS] . 16.10.2009 Інспекцією ДАБК у Закарпатській області [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт №1890 з будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Зазначає, що протягом 2009-2011 років проводились певні роботи щодо будівництва власного будинку (влаштування фундаменту, мурування стін будинку, влаштування покрівлі, влаштування каналізації, складування залишків будматеріалів, часткове вирівнювання земельної ділянки та інше). В 2012 [PERSON] переніс операцію з приводу аневризми головного мозку, внаслідок захворювання отримав 2 групу інвалідності (з 19.07.2014 - довічно). Будівельні роботи з будівництва житлового будинку були продовжені і тривали з 2013 по 2019, оскільки проводились в основному власними силами. З середини літа 2021 року сім`я [PERSON] проживає у новозбудованому будинку [ADDRESS] . 22.05.2023 [PERSON] отримала технічний паспорт на завершений будівництвом житловий будинок, 22.06.2006 закінченому будівництвом житловому будинку була присвоєна адреса - [ADDRESS] , 17.07.2023 р. зареєстровано право власності на зазначений будинок за [PERSON] в цілому. Проте зазначає, що відповідачка не визнає права [PERSON] на частку у зазначеному житловому будинку, оскільки вважає, що будинок належить тільки їй, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом. З врахуванням викладеного позивач вважає, що має право на поділ нерухомого майна шляхом визнання права власності на 1/2 частку у будинковолодінні по [ADDRESS] та на 1/2 частку земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:08:002:0137 та 2110100000:08:002:0138 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, оскільки за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули право власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Ухвалою суду від 02.01.2024 позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 03.01.2024 вказані в ухвалі недоліки усунуто. Ухвалою суду від 05.01.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву. 05.02.2024 на адресу суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2023, шлюб між сторонами розірвано. Вказала, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] з наступних підстав. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є батьківською хатою, його власниками були батьки відповідачки: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , які мали у спільній власності 1/2 частину будинку та тітка відповідачки - [PERSON] , яка також мала та має по сьогоднішній день у власності 1/4 частину будинку. Після смерті батьків відповідачки, 1/2 частина будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перейшла у спільну власність відповідачки [PERSON] та її рідного брата - [PERSON] . 03.10.2006 рідний брат відповідачки - [PERSON] , [INFO] , та тітка відповідачки - [PERSON] , [INFO] , відмовилися від приватизації земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] , у частках відповідних до належних їм часток у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] . 16.07.2009 відповідачка [PERSON] на підставі рішення V сесії V скликання за №\~1069 Ужгородської міської ради від 10.04.2009, набула право власності на земельні ділянки площею 0,0132 га з кадастровим номером 2110100000:08:002:0137 та площею 0,0066 з кадастровим номером 2110100000:08:002:0138, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що зазначені земельні ділянки, не можуть бути предметом даного позову, оскільки вони отримані відповідачкою шляхом приватизації на підставі рішення, а тому поділу не підлягають взагалі. Також зазначає, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.08.2009\~за №\~231 [PERSON] надано вихідні дані на будівництво індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці по [ADDRESS] 06.10.2009 головним архітектором м. Ужгород [PERSON] погоджено Проект на добудову житлового будинку [ADDRESS] . 16.10.2009\~за №\~1890 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області Суботі\~Є.Т. виданий дозвіл на виконання будівельних робіт. Відповідно до рішення міськвиконкому № 352 від 05.10.2011 проектованому житловому будинку (рішення виконкому Ужгородської міської ради № 231 від 21.08.2009), згідно діючого адресного плану м.\~Ужгорода надана тимчасова адреса: [ADDRESS] . Вказує, що відповідачка, отримавши у 2009 році всі дозвільні документи, розпочала добудову до батьківської хати. Зазначає, що оскільки відповідачці необхідні були чималі кошти на добудову будинку то остання неодноразово брала\~кредити у різних банках, а також у добудові зазначеного будинку їй допомагав рідний брат\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Наголошує, що жодного підтверджуючого\~та допустимого\~доказу,\~відповідно до\~ст.\~ст.\~76-81\~ЦПК України про свій вклад у добудову батьківської хати відповідачки, позивач до позовної заяви не додав. Також звертає увагу, що позивач ніколи та\~ніде не\~працював,\~будь-якого\~доходу не\~мав,\~останній завжди\~знаходився на\~повному утриманні\~своєї дружини\~ [PERSON] , яка завжди працювала та мала дохід. А з 2012 року позивач переніс операцію, отримав 2 групу інвалідності, то взагалі відповідачка змушена була утримувати його та оплачувати його лікування. Підсумовуючи зазначила, що земельні ділянки площею 0,0132 га з кадастровим номером 2110100000:08:002:0137 та площею 0,0066 з кадастровим номером 2110100000:08:002:0138, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , відповідачкою приватизовані, а збудований на них житловий будинок, що є предметом спору у даній справі, є продовженням та добудовою до батьківської хати відповідачки, а тому дане нерухоме майно не може бути предметом поділу між [PERSON] та [PERSON] , оскільки це майно є особистою власністю відповідачки. Зазначає, що відповідачкою до відзиву, у спростування доводів позивача, про те, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільною власністю подружжя, надаються належні та допустимі докази, якими підтверджується факт будівництва спірного будинку за кошти, які належали особисто відповідачці [PERSON] , тобто отримані нею безпосередньо в кредит та від її рідного брата. Вважає вимоги\~позивача безпідставними,\~оскільки,\~на її\~думку, ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначене спірне майно було збудоване подружжям внаслідок їх спільної праці, або доказів укладення між ними письмової угоди про створення спільної сумісної власності, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння. Додатково зазначила, що відповідачка ставить під сумнів заявлену позивачем ціну позову у розмірі 2\~033\~520,00 грн., оскільки відсутній фасад будинку, до будинку не проведений газ, будинок обігрівається обігрівачами, у будинку відсутній євроремонт. 27.02.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначила, що, наведені у\~відзиви обставини\~не спростовують\~права спільної\~сумісної власності\~на зазначений\~будинок,\~оскільки будинок [ADDRESS] » будувався сім`єю [PERSON] та [PERSON] для проживання їхньої сім`ї, в шлюбі за спільні кошти, є окремою будівлею, не належить до спадкового майна [PERSON] і не являється добудовою до будинку [ADDRESS] . Також зазначила, що твердження [PERSON] про те, що спірний будинок [ADDRESS] , є нічим іншим, як намаганням уникнути розподілу спільного майна подружжя. Що стосується кредитних договорів, то [PERSON] вважає, що ці договори не доводять факту одноосібного будівництва спірного будівництва [PERSON] , з огляду на те що: -кредитний договір №1/1176334 від 13.08.2012 р. на суму 15600 грн. оформлявся для придбання титанової пластини для черепної коробки [PERSON] ( була проведена операція внаслідок аневризми головного мозку з частковою заміною кістки черепа); - кредитні договори № 2037339718 від 29.08.2021, № 2033804338 від 27.09.20 р., №3001891443001 від 08.06.2021 та №2001962713601 від 02.09.2021 оформлялись не для будівництва спірного будинку, а для придбання побутової техніки; -наявність кредитних карток, оформлених [PERSON] в Сенс банку, АТ »Укрсиббанк» не свідчить про те, що [PERSON] одноособово будувала спірний будинок, оскільки з цих документів не вбачається , куди використовувались кошти та в якій сумі, в який період часу. Також разом з відповіддю на відзив представником позивача долучено висновок експерта від 23.02.2024 №Е05/24 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи. 20.03.2024 представником відповідача долучено до матеріалів справи копію відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 09.02.2024 та копію довідки про доходи [PERSON] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також вказаною ухвалою викликано в судове засідання для допиту в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні 26.07.2024 свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з позивачем з 2005 року, працювали разом на будівництві, у 2009 році співпрацю припинили. Щодо обставин справи пояснив, що чув від позивача, що останній разом з дружиною розпочали будівництво будинку навпроти будинку батьків дружини позивача, в якому на той час проживали, також зазначив, що в розмові від позивача чув, що останній планував збирати документи на будинок, а також вказав, що знає, що позивач заготовляв будматеріали для будівництва будинку, зокрема ліс, пісок, столярку. На запитання скільки міг заробляти позивач, зазначив, що на той час заробляли нормально, біля 300-400 дол. США на місяць. Вказав, що відвідував спірну хату і в час, коли працювали з позивачем разом, і після того як припинили співпрацю. Також зазначив, що знає, що позивач важко захворів, йому робили операцію, після операції трохи робив у ресторані, працював на легших роботах, ніж раніше, за станом здоров`я, вказав, що позивач працює і зараз. Що стосується питання, коли подружжя перейшло жити в новий будинок, зазначив, що точно сказати не може, такою інформацією не володіє. На уточнюючі запитання вказав, що разом з позивачем він брав участь у будівництві двох будинків у селі Барвінок у вказаний період, також брали участь у будівництві готелю « [INFO] », працювали по домовленості без офіційного оформлення, участі у будівництві спірного будинку свідок не брав, на чиїй земельній ділянці будувались сторони по справі не знає. Зазначив, що свідок є священником, та здійснював обряд освячення як батьківської хати, так і новозбудованої хати. На уточнююче питання, коли саме відбулось освячення новозбудованого будинку, зазначив, що точно сказати не може, але на той час мати відповідачки вже була померла. Допитаний в судовому засіданні 26.07.2024 свідок [PERSON] суду пояснив, що являється давнім сусідом подружжя [PERSON] , чоловік [PERSON] працював у складі бригади будівельників під час зведення будинку у свідка, позивач отримував достатньо велику заробітну плату як на той час. На уточнююче запитання пояснив, що позивач працював у нього більше року, отримував за виконану роботу кошти в розмірі 1\~000,00 дол. США на місяць, працював на підставі усної домовленості, був керівником бригади будівельників, законодавство на той час не вимагало оформляти такі трудові відносини, податки за нього не сплачував. Також вказав, що [PERSON] купляв у свідка будматеріали, які останньому вже не були потрібні у будівництві. Зокрема драбину, інші будматеріали. Зазначив, що бував у сусідів вдома, вони є сусідами через 3-4 хати, позивач проводив йому огляд будівництва будинку, який [PERSON] будував разом з жінкою, позивач був обізнаний у етапах будівництва спірного будинку. Вказав, що будинок збудований близько 10 років тому, являє собою окрему двоповерхову будову зі своїм входом та різними окремими кімнатами. На запитання чи знає, хто ще брав участь у будівництві спірного будинку, надав відповідь, що не володіє такою інформацією. Щодо зайнятості позивача вказав, що знає, що той раніше працював на будівництві, також вказав, що той був важко хворий, є інвалідом, наразі працює в ресторані «Кілікія». Також зазначив, що свідок участі у будівництві спірного будинку не брав. 22.10.2024 в судовому засіданні представник відповідача долучила до матеріалів справи копію свідоцтва про зміну імені, згідно з яким [PERSON] 10.07.2024 змінила ім`я на [PERSON] . 16.06.2025 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено. У судовому засіданні представник позивача підтримала поданий позов, просила такий задовольнити з підстав, наведених у позові. Вважає, що під час судового розгляду відповідачка не спростувала презумпцію спільності права власності на житловий будинок [ADDRESS] , а відтак просить визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку за адресою [ADDRESS] та на 1/2 частку земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:08:002:0137 та 2110100000:08:002:0138 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Позивач в судовому засіданні підтримав позицію свого представника, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову з підстав, наведених у відзиві. Зазначила, що спірний будинок є спадковим будинком відповідачки та її брата, який вони отримали у спадок від батьків, так і земельні ділянки не можуть бути об`єктом спільної сумісної власності, оскільки отримані відповідачкою у особисту приватну власність шляхом їх приватизації. Відповідачка підтримала позицію свого представника, просила у задоволенні позову відмовити. Зазначила, що спірне майно є дійсно її особистою приватною власністю, що вона все життя працювала задля будівництва прибудови до батьківського будинку, вкладала власні кошти на утримання вказаного майна, при цьому позивач ніяким чином не допомагав і не брав участі в будівництві будинку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що, 22.05.2008 у між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 222. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.11.2023 вказаний шлюб розірвано. 16.07.2009 відповідачка [PERSON] на підставі рішення V сесії V скликання за №\~1069 Ужгородської міської ради від 10.04.2009, набула право власності на земельні ділянки площею 0,0132 га з кадастровим номером 2110100000:08:002:0137 та площею 0,0066 з кадастровим номером 2110100000:08:002:0138, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №435528 від 15.07.2009. Відповідно до копії витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.08.2009\~за №\~231 [PERSON] надано вихідні дані на будівництво індивідуального житлового будинку на власній земельній ділянці по [ADDRESS] 06.10.2009 головним архітектором м. Ужгород [PERSON] погоджено Проект на добудову житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з копією дозволу на\~виконання будівельних\~робіт від\~16.10.2009\~за №\~1890 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області Суботі\~Є.Т. надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки, виданої управлінням архітектури та містобудування м.\~Ужгорода від 07.10.2011 №177, проектованому житловому будинку (рішення виконкому Ужгородської міської ради № 231 від 21.08.2009), згідно діючого адресного плану м.\~Ужгорода та рішення міськвиконкому №\~352 від 05.10.2011 надана тимчасова адреса: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 14.12.2023, відповідачці на праві приватної власності, розмір частки 1 (одна), належить житловий будинок загальною площею 91,6\~кв.м, житлова площа 49,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельних ділянках з кадастровими номерами 2110100000:08:002:0137 та 2110100000:08:002:0138, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2766317821100, дата державної реєстрації 12.07.2023. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319,\~321 ЦК України\~право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1\~ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.2 цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1\~ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 57 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України\~визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 по справі № 161/8116/19 підкреслив, що конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Верховний Суд зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, суд приходить до висновку, що на отриманих позивачкою у приватну власність земельних ділянках площею 0,0132 га з кадастровим номером 2110100000:08:002:0137 та площею 0,0066 з кадастровим номером 2110100000:08:002:0138, подружжям під час перебування у шлюбі за спільні кошти збудовано будинок за адресою [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано 12.07.2023. Доводи відповідачки про те, що спірне домоволодіння за адресою [ADDRESS] , загальною площею 91,6 кв. м, будувалося за її особисті кошти, оскільки тільки вона працювала і отримувала заробітну плату, а також за кредитні кошти, які отримані відповідачкою за кредитними договорами, а тому є її особистою приватною власністю, є не обґрунтованими з огляду на наступне. Статтею 60 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до\~ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже відповідачкою не надано доказів, що спірний будинок будувався за її особисті кошти, а повернення кредитних коштів здійснювалось у період перебування сторін у шлюбі, отже фактично будинок побудовано за спільні кошти подружжя. Доказів, що кредит сплачувався за особисті кошти відповідачкою також не надано. Також суд відкидає доводи відповідачки про те, що спірний будинок є продовженням та добудовою до батьківської хати, успадкованої відповідачкою, а тому не може бути предметом поділу між подружжям, оскільки наведене спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі документами: - рішенням міськвиконкомом Ужгородської міської ради від 05.10.2011 №352 щодо присвоєння проектованому житловому будинку окремої адреси [ADDRESS] ; - будівельними документами, зокрема, дозволом на виконання будівельних робіт від 16.10.2009, яким [PERSON] було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] ; - витягом з Державного реєстру речових прав №339412577 від 17.07.2023, згідно з яким право власності зареєстровано на об`єкт речових прав закінчений будівництвом об`єкт, жтловий будинок, загальною площею 91,6 кв. м, житлова площа 49,7 кв.м, опис: 3 кімнати. Житловий будинок літ. А за адресою [ADDRESS] . Також в судовому засіданні був досліджений висновок експерта Павлича\~О.В. від 23.02.2024 №Е05/24 за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, згідно з яким будинок за адресою [ADDRESS] , будівництво якого проводилось на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №1890 від 16.10.2009 є окремим будинком по відношенню до будинку за адресою [ADDRESS] та виключно примикає до нього в частині даху, однак конструктивно з ним не поєднаний. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, вищевказаний будинок було набуто під час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, відповідачкою не надано доказів на спростування зазначеного позивачем у позовній заяві, а отже він являється спільною сумісною власністю подружжя, а отже за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частку спірного будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 2110100000:08:002:0137 та 2110100000:08:002:0138, на яких розміщений будинок, та які були набуті відповідачкою у приватну власність шляхом приватизації, суд зазначає таке. Пленумом Верховного Суду України у пункті 18-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (у редакції від 19 березня 2010 року), роз`яснено, якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного з подружжя, а не спільною сумісною власністю подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Згідно з частиною четвертою статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм\~статті 120 ЗК України\~у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований; згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Отже, перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, постанова від 18 жовтня 2023 по справі № 504/3831/19 (провадження № 61-7849св23)). З огляду на викладене, враховуючи рівність часток подружжя у спірному домоволодінні, що підлягає поділу, суд доходить до висновку про визнання за позивачем права власності на земельні ділянки площею 0,0132 га з кадастровим номером 2110100000:08:002:0137 та площею 0,0066 з кадастровим номером 2110100000:08:002:0138 у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved