Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», товариство), в інтересах якого діє представниця Кудіна А. В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов обґрунтовано тим, що 26 березня 2024 року та 02 квітня 2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] були укладені в електронній формі кредитні договори № 44478-03/2024 і № 02450-04/2024, за умовами яких позичальниці [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит, відповідно, у розмірі 9\~000 та 7\~100 гривень. 21 жовтня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21102024, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило товариству за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло ці вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників, у тому числі і щодо відповідачки за цими договорами, а саме: - за договором № 44478-03/2024 на загальну суму заборгованості 29\~250 грн, із яких 9\~000 грн основна сума боргу і 20\~250 грн заборгованість за відсотками; - за договором № 02450-04/2024 на загальну суму заборгованості 23\~075 грн, із яких 7 100 грн основна сума боргу і 15 975 грн заборгованість за відсотками. Окрім цього, 30 квітня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений в електронній формі кредитний договір № 7844190, за умовами якого позичальниці [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 5\~000 гривень. 28 березня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28032025, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло ці вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників, у тому числі і щодо відповідачки за даним кредитним договором № 7844190 на загальну суму заборгованості 18 500 грн, із яких: 5\~000 грн основна сума боргу, 9 000 грн заборгованість за відсотками та 4 500 грн заборгованість за пенею і штрафами. Посилаючись на наведені вище обставини, а також на ухилення відповідачкою від виконання своїх зобов`язань за цими кредитними договорами, просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість: 1) за кредитним договором № 44478-03/2024 на загальну суму заборгованості 29\~250 грн, із яких 9\~000 грн основна сума боргу і 20\~250 грн заборгованість за відсотками; 2) за кредитним договором № 02450-04/2024 на загальну суму заборгованості 23\~075 грн, із яких 7 100 грн основна сума боргу і 15 975 грн заборгованість за відсотками; 3) за кредитним договором № 7844190 на загальну суму заборгованості 18 500 грн, із яких 5\~000 грн основна сума боргу, 9 000 грн заборгованість за відсотками та 4\~500 грн заборгованість за пенею і штрафами, а загалом 70\~825 грн, а також понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~028 гривень. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 7 травня 2025\~року цю позовну заяву ТОВ «ФК «ЄАПБ» було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Своїм правом подати відзив на позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідачка [PERSON] не скористалася. Представник позивача у судове засідання не з`явився повторно, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак безпосередньо в позовній заяві просив суд розглянути цю справу без його участі. Відповідачка [PERSON] також повторно у судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак подала до суду 29 травня 2025 року письмову заяву, в якій просила цю справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала повністю та не заперечила щодо їх задоволення (а.с.81). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що 26 березня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 44478-03/2024, за умовами якого позичальниці [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 9\~000 грн, строком на 120 днів, тобто до 23.07.2024, зі сплатою 2,50% денної процентної ставки /пункти 1.1, 1.4.1, 1.6 договору/ (а.с.7-11). Цей кредитний договір і додаток № 1 до нього у виді графіку платежів підписані його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 2 договору (а.с.7). Договір містить повну інформацію щодо особи позичальниці, її персональні дані, реквізити платіжної картки, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальниці у вигляді - [NUMBER] (а.с.9-11). ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного договору та перерахувало їй 26.03.2024 о 13:50 год грошові кошти в розмірі 9 000 грн на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] , про що свідчить відповідний лист-підтвердження ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3466_250130164212 від 30.01.2025 (а.с.25). Відповідачка [PERSON] свої договірні зобов`язання виконала лише частково, сплативши 24.04.2024 кошти в розмірі 6\~525 грн, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» утворилася заборгованість у розмірі на загальну суму заборгованості 29\~250 грн, із яких 9\~000 грн основна сума боргу і 20\~250 грн заборгованість за відсотками, про що свідчить розрахунок заборгованості про щоденні нарахуванні та погашення та витяг з реєстру боржників щодо [PERSON] за кредитним договором № 44478-03/2024 (а.с.13, 14, 31). Також 02 квітня 2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений в електронній формі договір про надання фінансового кредиту № 02450-04/2024, за умовами якого позичальниці [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 7\~100 грн, строком на 120 днів, тобто до 30.07.2024, зі сплатою 2,50% денної процентної ставки /пункти 1.1, 1.4.1, 1.6 договору/ (а.с.7-11). Зазначений кредитний договір і додаток № 1 до нього у виді графіку платежів підписані його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у розділі 2 договору (а.с.17). Договір містить повну інформацію щодо особи позичальниці, її персональні дані, реквізити платіжної картки, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальниці у вигляді [NUMBER] (а.с.17-21). ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного договору та перерахувало їй грошові кошти в розмірі 7 100 грн на картковий рахунок відповідачки [NUMBER] , про що свідчить відповідний лист-підтвердження ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 3466_250130164211 від 30.01.2025 (а.с.15). Відповідачка [PERSON] свої договірні зобов`язання за цим договором № 02450-04/2024 виконала лише частково, сплативши 01.05.2024 кошти в розмірі 3\~706 грн, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» утворилася заборгованість у розмірі на загальну суму заборгованості 23\~075 грн, із яких 7 100 грн основна сума боргу і 15 975 грн заборгованість за відсотками, про що свідчить розрахунок заборгованості про щоденні нарахуванні та погашення та витяг з реєстру боржників щодо [PERSON] за кредитним договором № 02450-04/2024 (а.с.23, 24, 31). 21 жовтня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 21102024, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло ці вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників, у тому числі і щодо відповідачки за цими договорами, а саме: - за договором № 44478-03/2024 на загальну суму заборгованості 29\~250 грн, із яких 9\~000 грн основна сума боргу і 20\~250 грн заборгованість за відсотками; - за договором № 02450-04/2024 на загальну суму заборгованості 23\~075 грн, із яких 7 100 грн основна сума боргу і 15 975 грн заборгованість за відсотками (а.с.27-31). Окрім цього, 30 квітня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений в електронній формі договір № 7844190 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальниці [PERSON] шляхом перерахування на її платіжну картку було надано кредит у розмірі 5\~000 грн, строком на 360 дні, зі сплатою 1,50% денної процентної ставки /пункти 1.2-1.4, 1.5.1, 2.1 договору/ (а.с.34-43). Зазначений споживчий кредитний договір і додаток № 1 до нього у виді графіку платежів підписані його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у пункті 9.6 договору (а.с.40 на звороті). Договір містить повну інформацію щодо особи позичальниці, її персональні дані, реквізити платіжної картки, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальниці у вигляді [NUMBER] (а.с.42, 43). Відповідачка [PERSON] свої договірні зобов`язання за цим договором № 7844190 про надання споживчого кредиту не виконала, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» утворилася заборгованість у розмірі на загальну суму заборгованості 18 500 грн, із яких 5\~000 грн основна сума боргу, 9 000 грн заборгованість за відсотками та 4\~500 грн заборгованість за пенею і штрафами. 28 березня 2025 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28032025, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а останнє прийняло ці вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників, у тому числі і щодо відповідачки за цим договором № 7844190 про надання споживчого кредиту на загальну суму заборгованості 18 500 грн, із яких 5\~000 грн основна сума боргу, 9 000 грн заборгованість за відсотками та 4\~500 грн заборгованість за пенею і штрафами (а.с.46-51). Розглядаючи цей спір, суд керується тим, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання, параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит», законами України «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію». Так, за правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За положеннями пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2\~ст. 639 ЦК України). Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір уважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом:\~надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлюється законом. Пунктом 1-1 ч. 1 ст. Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, установлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, установлених договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами\~або законом\~про банки\~і банківську\~діяльність. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Частиною першою\~ст. 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як кореспондують частини перші\~ст. 16 ЦК України,\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Зважаючи на те, що відповідачкою не виконано зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за кредитними договорами, а також нарахованих процентів за їх користування за договором № 7844190 від 30.04.2024, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів підлягають задоволенню. Із приводу нарахованих відсотків за договорами про надання фінансового кредиту № 44478-03/2024 від 26.03.2024 на суму заборгованості 20\~250 грн за відсотками та № 02450-04/2024 від 02.04.2024 на суму заборгованості 15 975 грн за відсотками, суд зазначає таке. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (частина 1\~статті 5 ЦК України). Метою\~Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII\~(з подальшими змінами) (далі\~Закон № 1734-VIII) є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами (стаття 2 Закону № 1734-VIII). Цей\~Закон\~регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї (стаття 3 цього\~Закону). Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX\~(який набрав чинності\~24 грудня 2023 року)\~статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено частиною 4 цієї статті, в якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом та частиною 5 цієї статті, в якій визначено, що максимальний розмір\~денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Водночас у пункті 17\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів із дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. З огляду на наведені норми\~Закону № 3498-IX\~та приписи частини 1\~статті 5 ЦК України,\~оскільки договори\~про надання\~фінансового кредиту\~№ 44478-03/2024\~від 26.03.2024\~і №\~02450-04/2024 від 02.04.2024 укладені між сторонами\~після набрання\~чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до\~Закону України «Про споживче кредитування»\~(в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте укладений без урахування його положень, тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що перевищує 1,5 % на день, починаючи з 121 по 240 день із дня набрання чинності\~Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX\~(тобто\~з 22\~квітня 2024\~року до\~23.07.2024\~(останнього\~дня нарахування\~процентів за\~договором №\~44478-03/2024\~від 26.03.2024)\~і до\~30.07.2024\~(останнього\~дня нарахування\~процентів за\~договором №\~02450-04/2024 від 02.04.2024) є нікчемними, оскільки нарахування процентів протягом вказаного періоду повинно здійснюватися за ставкою не більше 1,5 % на день. За таких обставин за договором про надання фінансового кредиту № 44478-03/2024 від 26.03.2024, із заявлених позивачем до стягнення 20\~250 грн заборгованості за відсотками, підлягають до стягнення 18\~720 грн (з 26.03.2024 по 22.04.2024 за ставкою 2,5% на день, що за 28 днів із суми кредиту у 9\~000 грн становить 6\~300 грн; з 23.04.2024 по 23.07.2024 за ставкою 1,5% на день, що за 92 дні становить 12\~420 грн, а заразом складає 18\~770 грн), а за договором про\~надання фінансового\~кредиту№ 02450-04/2024 від 02.04.2024, із заявлених позивачем до стягнення 15\~975 грн заборгованості за відсотками, підлягають до стягнення 14\~271 грн (з 02.04.2024 по 22.04.2024 за ставкою 2,5% на день, що за 21 день із суми кредиту 7\~100 грн становить 3\~727,50 грн; з 23.04.2024 по 30.07.2024 за ставкою 1,5% на день, що за 99 днів становить 10\~543,50 грн, а заразом складає 14\~271 грн). При цьому, на переконання суду, у даному випадку не є обмеження свободи договору сторін, закріплену у\~статті 6 ЦПК України, оскільки свобода договору не є безмежна, адже завжди є об`єктивна потреба в її обмеженні з метою захисту публічних інтересів, інтересів слабкої сторони. Як зазначено в ч. 3\~ст. 6 ЦК України\~сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У приписах\~закону № 3498-IX\~прямо зазначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, а тому на час укладення цих договорів кредитор, при наданні споживчого кредиту, мав би керуватися саме цими приписами. Окрім цього, відповідно до п. 18\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак позивачем не враховано вказаних\~вище вимог перехідних положень ЦК України\~та протиправно здійснено нарахування відповідачці неустойки у розмірі 4\~500 грн за договором № 7844190 про надання споживчого кредиту від 30.04.2024. Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивач частково довів поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення\~(SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, пункту 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За таких обставин з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені останнім у справі судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 2\~697,35\~грн (3028 грн /сплачений судовий збір/ х 89,08% /задоволених позовних вимог/ = 2697,35).

Outcome: partial