Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

у червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.06.2023 року з Єдиного реєстру боржників дізналася про наявність виконавчого провадження № [NUMBER] від 04.10.2021 року та після звернення до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. з`ясувала, що підставою для відкриття приватним виконавцем вказаного виконавчого провадження була заява ТОВ «Качай гроші» за виконавчим написом № 98561, вчиненим 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Качай гроші» заборгованості за кредитним договором № 00-500471 від 03.11.2019 року в розмірі 25 110,00 грн. Вказаний виконавчий напис, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивач кредитних договорів, зокрема, нотаріально посвідчених з ТОВ «Качай гроші» не укладала та коштів не отримувала. Також оспорюваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з недотриманням умов щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості. При цьому, приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. примусово списано кошти з її зарплатних рахунків, а саме: 21.06.2023 року в сумах 11 275,43 грн та 4 835,70 грн; 30.06.2023 року в сумі 3 076,00 грн; 27.07.2023 року в сумі 2 589,36 грн, а всього в загальному розмірі 21 776,49 грн. На підставі викладеного, та з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15.07.2021 року за реєстровим № 98561, вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з неї на користь ТОВ «Качай гроші» суми заборгованості в розмірі 25 110,00 грн; стягнути з ТОВ «Качай гроші» на її користь безпідставно отримані кошти в розмірі 25 110,00 грн, 1 610,40 грн сплаченого судового збору та 9 000,00 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 14.08.2023 року після передачі вказаної справи за підсудністю з Оболонського районного суду м. Києва, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк на подання відзиву (а.с. 40-41). У судовому засіданні сторони відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Відповідач та треті особи про причини неявки суд не повідомили. Відзиву відповідач на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судову повістку з прикріпленими до неї файлами надіслано судом до електронного кабінету ТОВ «Качай гроші». Письмових пояснень на позовну заяву від третіх осіб до суду не надходило. Рекомендоване поштове відправлення приватному нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. повернулося без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, заперечення позивача проти чого відсутні, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою від 17.06.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] у виконавчому провадженні № [NUMBER] з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 98561, виданого 15.07.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Качай гроші» заборгованості в розмірі 25 110,00 грн (а.с. 23-23 зворот). Також судом з`ясовано, що 30.07.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] прийнято постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 98561, виданого 15.07.2021 року, в зв`язку із стягненням боргу згідно виконавчого документа в повному обсязі (а.с. 24-24 зворот). З історій по картковому рахунку [PERSON] за 27.07.2023 року та за період з 21.06.2023 року по 30.06.2023 року (а.с. 12-12 зворот), а також з виписки з рахунка [PERSON] , сформованої 31.08.2023 року, вбачається, що у виконавчому провадженні № [NUMBER] з рахунків позивача списано: 21.06.2023 року - 11 275,43 грн та 4 835,70 грн; 30.06.2023 року - 3 076,00 грн; 27.07.2023 року в сумі 2 589,36 грн, а всього в загальному розмірі 21 776,49 грн. Представник позивача звертався до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В., директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з адвокатським запитом та із заявами про зняття арешту з рахунків, скасування постанови про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с. 20-20 зворот, 21-21 зворот, 26-26 зворот). За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві Юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього ж Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пп. 1.1 п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно із п. п. 1.2 п. 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктом 3.1 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Відповідно до п. 1 Переліку документів (у редакції станом на дату вчинення спірного виконавчого напису) для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 Постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому, в суду немає можливості з`ясувати чи у вчиненому спірному виконавчому написі взагалі вказано на підставі яких документів останній було вчинено. Зазначені обставини, на думку суду, не дають змоги перевірити чи нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та чи дотримався норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15,16,18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити і зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15.01.2020 року в справі № 305/2082/14-ц. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року в справі № 310/9293/15. Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку про те, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач стверджує, що спірний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки не перевірено безспірність заборгованості за кредитним договором. Ані відповідач, ані приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. не надали будь-яких доказів, які б свідчили про безспірність зобов`язань позивача перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Доказів про направлення позивачеві вимоги відповідача про усунення наявної заборгованості за кредитним договором суду також не надано. Не надано і доказів, які б свідчили, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису, нотаріусу разом з відповідною заявою стягувача надано первинні фінансові документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу»; п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин; 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»; Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Згідно з п. 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Оскаржуваний виконавчий напис № 98561 вчинено нотаріусом 15.07.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду в справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року. Стороною відповідача не надано доказів того, що укладений між ТОВ «Качай гроші» та позивачем кредитний договір, який надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису посвідчено нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року в справі № 910/10374/17. За таких обставин, враховуючи те, що суду не надано доказів, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусу надані відповідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, не надано нотаріально посвідченого договору щодо якого виникла така заборгованість, за відсутності засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, вимогу позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно задовольнити. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь суму набутих без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 25 110,00 грн. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року в справі № 910/1531/18. У матеріалах справи містяться історії по картковому рахунку [PERSON] за 27.07.2023 року та за період з 21.06.2023 року по 30.06.2023 року, виписка з рахунка [PERSON] , сформована 31.08.2023 року, а також лист приватного виконавця від 23.06.2025 року № 50 345 (а.с. 59), з яких вбачається, що з позивача в межах виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто кошти у загальному розмірі 28 321,00 грн, на підставі чого 30.07.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] прийнято постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. № 98561, виданого 15.07.2021 року, в зв`язку із стягненням боргу згідно виконавчого документа в розмірі 25 110,00 грн в повному обсязі, які перераховано стягувачу ТОВ «Качай гроші», при цьому 700,00 грн - переховано на компенсацію витрат у виконавчому провадженні та 2 511,00 грн - стягнуто як основна винагорода приватного виконавця. За таких обставин, з урахуванням того, що оспорюваний позивачем виконавчий напис за реєстровим номером № 98561 визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава на підставі якої відповідач стягнув з позивача 25 110,00 грн відпала. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають безпідставно набуті кошти в сумі 25 110,00 грн. З огляду на наведене, позов в цій частині також підлягає задоволенню. Оскільки, під час звернення до суду із вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн, тобто з розрахунку лише за одну позовну вимогу немайнового характеру та 536,80 грн за подачу заяви про забезпечення позову, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в загальному розмірі 1 610,40 грн, а також в дохід держави 3 028,00 грн, адже в позові, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог заявлено одночасно дві вимоги: майнового та немайнового характеру. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з приписами ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що у межах розгляду даної цивільної справи позивачу надавалась професійна правнича допомога адвокатом Молчановим В.Б. на підставі договору про надання правничої допомоги № 6 від 08.06.2023 року (з доповненнями, внесеними 24.08.2023 року) (а.с. 33-33 зворот). Відповідно до акта прийняття-передачі наданих послуг від 13.10.2023 року про вартість послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги № 6 від 08.06.2023 року (з доповненнями, внесеними 24.08.2023 року) становить 9 000,00 грн, з яких адвокат Молчанов В.Б. надав [PERSON] такі правові послуги: 200,00 грн - юридична консультація; 1 500,00 грн - підготовка та подача позовної заяви; 800,00 грн - підготовка та подача заяви про забезпечення позову; 2 000,00 грн - підготовка та подача похідної позовної заяви та клопотання про звільнення від сплати судового збору; 1 000,00 грн - подача двох адвокатських запитів приватному виконавцю та банку; 500,00 грн - підготовка та направлення заяви про зняття арешту; 1 000,00 грн - підготовка та подача заяви про стягнення з відповідача судових витрат; 2 000,00 грн - аванс за участь у судовому засіданні (а.с. 34). Згідно з квитанцією № 6 від 13.10.2023 року адвокатом Молчановим В.Б. прийнято від позивача 9 000,00 грн за надані юридичні послуги в цивільній справі № 756/7579/23 (а.с. 35). Проте, адвокат Молчанов В.Б. в судовому засіданні з розгляду вказаної справи участі не приймав. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що послуга на суму 2 000,00 грн за представництво позивача в суді адвокатом не надавалась, отже розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у межах розгляду даної цивільної справи становить 7 000,00 грн (9 000,00 грн 2 000,00 грн). Зазначений розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу (7 000,00 грн) суд вважає співмірним із: складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved