Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

І.Стислий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що з 27.04.1996р. перебуває у шлюбі з відповідачкою [PERSON] . За час спільного подружнього життя у сторін народилося троє доньок: [PERSON] , 1999р.н., [PERSON] , 2000р.н. та [PERSON] , 2004р.н., які досягли повноліття. Зазначає, що спільне життя у нього (позивача) з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, тощо. Стверджує, що їхня сім`я розпалася остаточно, не ведуть спільного господарства, не живуть подружнім життям, відтак втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що подальше підтримування сімейних відносин є неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі наміру немає. Причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу, розцінює обґрунтованими та вважає, що подальше спільне життя разом з відповідачкою як подружжям та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. З огляду на наведене, з врахуванням відсутності між ними почуттів любові і поваги, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ним (позивачем) та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 27 квітня 1996 року виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №01; стягнути з відповідачки [PERSON] в його (позивача) користь понесений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 03.03.2025 року від відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідачка [PERSON] зазначила те, що з 27.04.1996 року проживає з позивачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилось троє доньок, які на даний час повнолітні. Вказувала, що спільними зусиллями побудували будинок у с.Хоросниця, де разом проживають та ведуть спільне господарство. Покликалась на те, що протягом останнього року чоловік почав зловживати спиртними напоями, що в свою чергу і стало причиною сімейних конфліктів. Покликалась на те, що має намір зберегти сім`ю, а тому просить надати термін на примирення. ІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні підтримав заявлені ним позовні вимоги. Пояснив, що фактично шлюбні відносини між ним та [PERSON] припинені. Саме тому він (позивач) вирішив офіційно розлучитися. Наданий судом термін на примирення не призвів до покращення у його стосунках з відповідачкою [PERSON] . Окрім наведеного, просив стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь понесений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Відповідачка [PERSON] , при винесенні рішення по даній справі покладалась на розсуд суду. На попередніх судових засіданнях зазначила, що причиною сімейних сварок являється чоловік, котрий не цікавиться сімейними справами, постійно конфліктує, вживає спиртне, тощо. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12.02.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 11.03.2025 року задоволено клопотання сторони відповідача, сторонам надано термін на примирення, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 06.06.2025 року провадження по справі поновлено. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] та доводи відповідачки [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Сторони з 27 квітня 1996р. перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Твіржанської сільської ради Мостиського району Львівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №01. Від подружнього життя в сторін народилося троє доньок: [PERSON] , 1999р.н., [PERSON] , 2000р.н. та [PERSON] , 2004р.н., які на даний час досягли повноліття. Спільне життя з відповідачкою [PERSON] не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Сумісне життя і збереження сім`ї є неможливими, у зв`язку з чим у позивача з відповідачкою виникають постійні суперечки та конфлікти. Окрім цього, встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються протягом тривалого часу, їх шлюб існує формально, позивач [PERSON] не бажає зберегти шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Вказані обставини підтверджуються повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.02.2025 року; копією сторінок паспортів сторін по справі; іншими матеріалами справи. V. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст.76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VI. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Щодо незгоди відповідачки [PERSON] з обставинами, наведеними позивачем [PERSON] у позовній заяві та в судовому засіданні, то суд звертає увагу, що доказів можливості збереження шлюбу вона не надала, як і наданий судом термін на примирення не призвів до покращення їх стосунків. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, їхня сім`я розпалася остаточно, позивач [PERSON] не виявив бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, в свою чергу відповідачка [PERSON] не прийняла належних дій для збереження сім`ї, а тому, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вимоги про відновлення свого дошлюбного прізвища відповідачка [PERSON] не заявляла. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що за заявлені позовні вимоги позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується поданою позивачем квитанцією від 10.02.2025р. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволено в повному обсязі, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved