Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що спадкодавець відповідно до свідоцтва про народження народився [INFO] , як [PERSON] . 26.07.1993 він уклав шлюб з [PERSON] і йому було присвоєно прізвище дружини [PERSON] . Цей шлюбу був розірваний 19.11.1993, після державної реєстрації розірвання шлюбу йому залишено прізвище [PERSON] . Ще до реєстрації шлюбу, 11.04.1974 відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно виконавчим комітетом Ніжинської міської Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому № 131 від 11.04.1974 спадкодавцю [PERSON] та його брату [PERSON] відповідачу по справі, була відведена та надана земельна ділянка загальною площею 600 кв.м по [ADDRESS] . Станом на 11.04.1974 його батько [PERSON] та [PERSON] проживали разом у своїх батьків по [ADDRESS] . Однак, того ж 1974 року відповідач [PERSON] знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою та переїхав на постійне місце проживання до РРФСР, де й проживає до цього часу, тобто на території нинішньої російської федерації та є їй громадянином. На земельній ділянці по [ADDRESS] був збудований житловий будинок та веранда у 1980 році, а огорожа з хвірткою у 1998 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу. Право особистої власності на цей будинок станом на 31.12.2012 не зареєстроване. Жодної участі ні працею, ні коштами у будівництві житлового будинку по [ADDRESS] він не брав. Вказаний будинок у період з 1974 по 1980 роки самостійно збудував спадкодавець, але за життя своє право власності у встановленому порядку не зареєстрував. [INFO] \~ [PERSON] помер. Вважає, що спадкодавець, хоч за життя і не зареєстрував своє речове право, але у встановленому порядку набув право власності в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , а він має право на нього в порядку спадкування. Звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою приватного нотаріуса Борщ Н.О. від 19.02.2024 йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Представник позивача адвокат Луєнко Ю.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Від представника відповідача Ніжинської міської ради в особі Лях О.М. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений відповідно до оголошення про розгляд справи, розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, відзиву, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення сторін про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживала по [ADDRESS] по сусідству з будинком [ADDRESS] . Вона була свідком як [PERSON] ( по вуличному його називали [PERSON] ) разом зі своїм батьком [PERSON] будували будинок. У будинку ніхто не проживав, вони як сусіди приглядали за будинком. [PERSON] це брат [PERSON] . Участі у будівництві він не приймав, ще у 1970-х роках виїхав на Урал, там одружився та після того не приїжджав до м.Ніжина. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її сином від шлюбу з [PERSON] . Будинок [ADDRESS] будував її чоловік разом зі своїм батьком. У 1990-1991 році чоловік втратив роботу, не було коштів, тому він не добудував будинок, не зробив опалення та одну з кімнат. Після розлучення чоловік спілкувався з сином, показував йому недобудований будинок по [ADDRESS] , говорив що напише на нього заповіт, але так цього і не зробив. Коли син одружився та створив сім`ю, то вирішив успадкувати будинок та оформити на нього право власності. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.09.1991, виданого повторно, [INFO] народився [PERSON] , - батько позивача (а.с.11). Зміна прізвища [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 26.07.1993, згідно якого після реєстрації шлюбу його прізвище - [PERSON] . Шлюбу був розірваний 19.11.1993, після державної реєстрації розірвання шлюбу йому залишено прізвище [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 18.02.2015 (а.с.11-12). Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 11.04.1974 виконавчим комітетом Ніжинської міської Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому № 131 від 11.04.1974 [PERSON] та [PERSON] відведена та надана земельна ділянка загальною площею 600 кв. м по [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] житловий будинок літера «А» та веранда літера «а» були збудовані у 1980 році, а огорожа з хвірткою у 1998 році. Земельна ділянка площею 600 метрів квадратних та конфігурацією затверджена рішенням виконкому Ніжинської міської ради за №525 від 11.09.1980 (а.с.14-15, 20). Відповідно до довідки від 26.06.2020 виданої КП «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради право власності на житловий будинок в [ADDRESS] станом на 31.12.2012 в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстроване (а.с.19). Розпорядженням міського голови Ніжинської міської ради за № 40 від 18.02.2016 підтверджується зміна назви вулиці Будьонного на вулицю Сергія Рябухи. В матеріалах справи наявна копія домової книги за адресою: [ADDRESS] , з якої вбачаться, що [PERSON] та\~ [PERSON] були\~зареєстровані за\~вказаною адресою.\~ [PERSON] \~ 28.06.1974 знятий з реєстрації за вказаною адресою (а.с.23-26). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2023 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті за вказаною адресою ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.60). Спадщину після смерті [PERSON] прийняв позивач шляхом подання заяви до нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи. Доказами того, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , є свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 18.10.1991 (а.с.10). Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області від 1902.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки не надано правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві (а.с.21-22). Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з п.3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 №91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.10.2020 у справі № 201/7012/18. Відповідно до\~абзацу третього\~ч.2\~ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. За даними\~довідки копії\~технічного паспорту\~на спірне\~нерухоме майно\~житловий будинок\~з господарськими\~будівлями і\~спорудами за\~адресою:\~ [ADDRESS] , збудоване до 1992 року. Доказів про належність цього майна іншим особам матеріали справи не містять. Виникнення права власності на обєкти нерухомого майна на час дії\~ЦК УРСР\~не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно абз.3 п.78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Як зазначено вище, даний житловий будинок добудований в 1977 році. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи те, що ст.392 ЦК України дозволяє визнавати право власності у разі, коли воно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вищенаведені земельні ділянки та житлові будинки в порядку спадкування після померлого [PERSON] , з наведених вище підстав. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1268\~ЦК України спадкоємець\~за заповітом\~чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти\~її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved