Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування позовних вимог, [PERSON] , зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином для позивача [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] , у шлюбі сина позивача [PERSON] та невістки [PERSON] , народився син [PERSON] що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.11.2013 року, актовий запис № 3120. [PERSON] , [INFO] є рідним онуком для позивача [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2019 року (цивільна справа № 760/29281/18) шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач як бабуся починаючи з 2014 року проживає разом та виховує онука [PERSON] , [INFO] . Відповідачі дитиною не займаються, участі у вихованні та утриманні дитини не приймають. У зв`язку з вказаними обставинами позивач змушена звернутись до суду із заявою про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2024 року, було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року, закрито підготовче провадження у справі № 369/20963/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У судове засідання 17 червня 2025 року учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце його проведення повідомлялись належним чином. Позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог, Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та перевіривши матеріали справи, суд установив наступне. [PERSON] , [INFO] , є рідним сином для позивача [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [INFO] , у шлюбі сина позивача [PERSON] та невістки [PERSON] , народився син [PERSON] що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.11.2013 року, актовий запис № 3120. [PERSON] , [INFO] є рідним онуком для позивача [PERSON] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.06.2019 року (цивільна справа № 760/29281/18) шлюб між відповідачами [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач як бабуся починаючи з 2014 року проживає разом та виховує онука [PERSON] , [INFO] . Відповідачі дитиною не займаються, участі у вихованні та утриманні дитини не приймають. Відповідно до Довідки Гореницького ліцею Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 94 від 21.06.2024 року, видана [PERSON] про те, що [PERSON] , учень 5-А класу, дійсно навчається в Гореницькому ліцею Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з 01.09.2020 року по теперішній час. За час навчання дитини бабуся постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та шкільним життям свого онука. Мати дитини, шелест [PERSON] , за час навчання [PERSON] в закладі освіти не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником, не цікавиться шкільним життям та навчанням сина. Відповідно до наданої Характеристики Гореницького ліцею Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області онука позивача [PERSON] , [INFO] , останній має позитивну характеристику та виховується у неповній сім`ї, бабуся бере активну участь у навчанні та вихованні онука. Відповідно до Довідки Гореницького ліцею Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області № 155 від 01.11.2024 року, визначено, що позивачка постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та шкільним життям онука. Батьки дитини участі у виховані та навчанні не приймають. Відповідно до Довідки № 57/24 від 10.12.2024 року визначено фактичне місце проживання бабусі позивача та онука. Позивач офіційно працевлаштована, основне місце роботи Садівниче товариство «Воїн-3» на посаді голови правління, що підтверджується Довідкою про доходи позивача № 1 від 01.11.2024 року. Окрім того, позивач отримує пенсію щомісячно - 3 131 грн. Позивач має позитивну характеристику. Відповідно до Характеристики № 58/24 від 12.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зарекомендувала себе як привітний і сумлінний керівник, вміє організовувати робочий процес і проконтролювати якість виконаної роботи відповідно до поставлених завдань. З 2014 року, у зв`язку із сімейними обставинами, [PERSON] має на утриманні та вихованні онука [PERSON] , сумлінно виконує обов`язки опікуна, багато уваги приділяє вихованню та навчанню онука. [PERSON] завжди виглядає охайним, чемним, вихованим хлопчиком, легко спілкується з дітьми та дорослими. В свою чергу, мати та батько зовсім не цікавляться дитиною, не піклуються про неї, не приймають ніякої участі в її вихованні, не провідують, ніколи не поцікавилися, як росте їхня дитина, не надають ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідачі ухиляються від обов`язків по вихованню своєї дитини, не забезпечують здобуття нею загальної середньої освіти, не проявляють зацікавленості до неї, матеріальної допомоги для гідного розвитку сина не надають, не цікавиться його духовним, фізичним та соціальним розвитком, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України вказані обставини є підставою для позбавлення батьківських прав. Фактично після 1 року спільного подружнього життя, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] була позбавлена батьківського піклування. У 2014 році, позивач забрала малолітню дитину із собою з метою здійснення опікунства та виховання. Позивач виконує обов`язки по вихованню та розвитку дитини, опікується дитиною та матеріально забезпечує. Відповідно до Акту обстеження проживання дитини № 330 від 12.12.2024 року, умови проживання дитини задовільні, у дитини є окрема кімната та всі меблі тощо. Зазначені факти як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дитини, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дітьми, позбавленими батьківського піклування, які не досягли чотирнадцяти років, встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. У ст. 58 ЦК України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування. Згідно з ч. 3 ст. 60 цього Кодексу суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 статті 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина-сирота - це дитина, в якої померли чи загинули батьки, а також діти, позбавлені батьківського піклування, це зокрема діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Службою у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області було надано висновок від 19 березня 2025 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] стосовно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. До суду відповідачі не надали жодного доказу або ж своїх заперечень щодо недоцільності позбавлення їх батьківських прав та відсутності їх вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню неповнолітньої дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх дитини, у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідачів в судові засідання також свідчить про їхню байдужість до долі дитини. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо стягнення аліментів. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182, 183 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд також вважає необхідним стягнути з [PERSON] , [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) відповідачів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 19 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved