Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Посилався на те, що перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сокирянського районного суду м.Чернівці від 15.09.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишились проживати разом із матір`ю. У подальшому,\~рішенням Садгірського\~районного суду\~м.Чернівці\~від 12.10.2023\~року у\~справі №726/2237/23 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі частки від всіх видів його доходу щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час у його майновому становищі відбулись зміни, оскільки він являється військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині № [NUMBER] . Майже увесь дохід, який отримує, він витрачає на закупку амуніції, їжі та одягу для подальшої участі у військових діях та службі в Збройних Силах України. Тому після усіх витрат, які він несе у зв`язку з перебуванням на військовій службі, у нього не залишається достатньо грошових коштів для сплати аліментів у розмірі частки від всіх видів його доходу. Крім того, зазначив, що у нього є підстави вважати, що кошти, які він сплачує у вигляді аліментів, не використовуються у повному обсязі на утримання дитини, а спрямовуються на інші потреби, не пов`язані з її вихованням, навчанням та забезпеченням, що суперечить цільовому використанню аліментів. Також, вважає, що визначена сума аліментів є доволі значною та підлягає зменшенню до 1/10 частки від його доходу. Такий розмір аліментів, на його думку, буде достатнім та обґрунтованим, враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дітей. Просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] ,\~ [INFO] \~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~на утримання\~доньки [PERSON] ,\~ [INFO] та стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/10 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 27.03.2025 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Посилалась на те, що у поданій до суду позовній заяві позивач не довів наявності обставин, визначених ст.182 СК України, необхідних для зміни розміру аліментів. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що майже увесь свій дохід, який він отримує, перебуваючи на військовій службі, витрачає на своє забезпечення для подальшої участі у військових діях та службі у складі Збройних Сил України. Також вказувала на те, що на даний час у Сокирянському ВДВС у Дністровському районі Чернівецької області відкрито виконавче провадження АСПВ №76818138 від 20.01.2025 року, за яким рахується заборгованість зі сплати аліментів. Зазначила, що малолітній [PERSON] чотири роки, витрати на її утримання є значними (харчування, одяг, дитячі товари, візити до лікаря, можливе лікування чи профілактика захворювань). При цьому, позивач жодної участі у вихованні та забезпеченні дитини не бере. З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та підтвердила, викладені в заяві обставини. Пояснила суду, що майновий стан відповідача після ухвалення судом у 2023 році рішення про стягнення аліментів на утримання дитини змінився, оскільки останній отримує грошове забезпечення як військовослужбовець. Окрім того, у [PERSON] на утриманні перебуває непрацездатна матір. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві. Пояснила суду, що інших дітей у позивача не має. [PERSON] у добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає та не приймає участі в її вихованні. Окрім того, у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про неналежне виконання ним своїх обов`язків. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 15.09.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Її батьками, згідно свідоцтва про народження, є: мати [PERSON] ( [PERSON] ) та батько [PERSON] (а.с.9). Дитина проживає разом із матір`ю. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою \~статті 181 СК України\~ визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо\~від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша\~статті 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Як було встановлено судом, рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 12.10.2023 року стягнуто з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~(РНОКПП\~ [NUMBER] )на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-20). Стаття 192 СК України\~вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав,\~\~ а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). У якості підстави звернення до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів позивач посилалася на те, що його майновий стан змінився, оскільки він вступив до лав Збройних Сил України та одержує грошове утримання військовослужбовця. Так, із дослідженої судом довідки військової частини № [NUMBER] від 31.12.2024 року встановлено, що старший солдат [PERSON] дійсно проходить військову службу в [NUMBER] мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України з 28 вересня 2024 року по даний час. Також, факт перебування позивача на військовій службі підтверджується посвідченням учасника бойових дій та військовим квитком (а.с.13-15). Окрім того, судом було досліджено довідку про доходи від 20.03.2025 року, видану військовою частиною № [NUMBER] , відповідно до якої [PERSON] як військовослужбовець протягом жовтня 2024 року - лютого 2025 року отримав доходи: жовтень 2024 року 24987 грн. 04 коп.; листопад 2024 року 25143 грн. 70 коп.; грудень 2024 року - 36255 грн. 82 коп.; січень 2025 року 71777 грн. 38 коп.; лютий 2025 року 85003 грн. 20 коп. (а.с.41). На виконання вимог ст.182 СК України суд враховує, що у позивача [PERSON] дійсно змінився майновий стан, оскільки останній з жовтня 2024 року одержує грошове утримання військовослужбовця. Доводи представника позивача щодо перебування на утриманні позивача непрацездатної матері суд відхиляє, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаної обставини суду надано не було. Окрім того, суд враховує, що станом на вересень 2024 року у [PERSON] була наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 42206 грн. 40 коп. (а.с.54-55), що свідчить про неналежне виконання ним свого батьківського обов`язку по утриманню дитини. З огляду на зазначене вище, а також те, що на даний час доходи платника аліментів є значними, суд вважає доведеними доводи [PERSON] про наявність підстав для зміни розміру аліментів. Суд наголошує, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька, так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які слід стягнути на утримання малолітніх доньок сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Визначаючи розмір коштів, що стягуються як аліменти, суд повинен прагнути не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір стягуваних аліментів повинен служити задоволенню актуальних життєвих потреб, відповідати життєвому стандарту в місці проживання, а не призводити до збагачення та бути джерелом інших нецільових витрат. Суд враховує, що розмір доходів платника аліментів збільшився, проте зауважує, що його дохід не є стабільним, змінюється кожного місяця та коливається від 25000 гривень до 85000 гривень. Інших дітей у позивача немає. Аналізуючи наведені вище положення закону, суд і сторони справи повинні забезпечити реалізацію найкращих інтересів дитини. Незважаючи на те, що позивачем у такій справі є один із батьків, а відповідачем - інший, інтереси дитини, яка не є стороною справи, мають домінувати над інтересами кожного з її батьків. Таким чином, враховуючи вищенаведені зміни матеріального стану платника аліментів, з метою захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, слід змінити розмір аліментів на утримання дитини, визначивши його у розмірі 1/5 частки від доходу позивача.

Outcome: partial