Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

21 квітня 2025 року [PERSON] звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради Київської області про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування [PERSON] та її сестра [PERSON] набули право власності на частки в житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно з зазначеними правочинами [PERSON] набула право власності на 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а [PERSON] набула право власності на 12/25 частин будинку з надвірними будівлями. В подальшому, на підставі Рішень Великоснітинської сільської ради № 6.1 від 23 липня 2013 року та без номера і дати, [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а потім і передано у спільну сумісну власність земельну ділянку з кадастровим номером 3224981201:01:005:0234 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2457 га, яка розташована в [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області. 17 березня 2014 року реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 19122139. Вказаний документ засвідчує виникнення права спільної сумісної власності у громадянок [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3224981201:01:005:0234 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2457 га, яка розташована в [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області. Відповідне речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру від 17 березня 2014 року, індексний номер витягу 19122258. [INFO] померла [PERSON] . Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 лютого 2025 року, серія [NUMBER] . Позивачка, як сестра померлої і спадкоємець за законом, звернулась з заявою до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини. Разом із тим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2025 року, державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,2457 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області (кадастровий номер 3224981201:01:005:0234). Причина відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не визначення того, яка саме частка земельної ділянки належала [PERSON] . З урахуванням викладеного, позивачка вважає, що існують підстави для захисту її прав в судовому порядку, а саме у спосіб визначення розміру часток співвласників, у розмірі частки у справі спільної сумісної власності, на земельну ділянку площею 0,2457 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області (кадастровий номер 3224981201:01:005:0234). Також позивачка просила припинити право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку для [PERSON] . Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 21 квітня 2025 року справу передано на розгляд судді Самусі В.О. (а. с. 30). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а. с. 34, 34, зворот). Після усунення недоліків, що стали підставою для залишення позовної заяви без руху, Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а. с. 43, 43 зворот). 22 травня 2025 року від відповідача з використанням системи «Електронний суд» надійшло клопотання про проведення судового засідання без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 48-49). Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а. с. 66, 66 зворот). 29 травня 2025 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду. Зокрема, представник позивача просив суд залишити без розгляду позовні вимоги щодо припинення права спільної сумісної власності [PERSON] на вказану у позовній заяві земельну ділянку. 13 червня 2025 року в судовому засіданні під час розгляду справи по суті після перевірки повноважень представника позивача та роз`яснення наслідків залишення без розгляду позовних вимог, було постановлено ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог щодо припинення права спільної сумісної власності [PERSON] на вказану у позовній заяві земельну ділянкуз кадастровим номером 3224981201:01:005:0234 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2457 га, яка розташована в [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області. В судовому засідання було заслухувано вступне слово представника позивача адвоката Махлай О.В., який підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснив, що право позивачки та її померлої сестри на земельну ділянку не заперечується ні відповідачем, ні іншими особами, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї сестри, однак, з огляду на те, що у свідоцтві про право власності на земельну ділянку не вказаний конкретний розмір часток кожного із співвласників, вказана обставина об`єктивно перешкоджає позивачці отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої сестри. 13 червня 2025 року, закінчивши з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 23 червня 2025 року до 16 години 40 хвилин. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши позовну заяву та письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Зокрема, судом встановлено, що позивачка [PERSON] , яка в дівоцтві мала прізвище « [PERSON] », а під час попереднього шлюбу - « [PERSON] », та [PERSON] є рідними сестрами. Зазначена обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а. с. 22-26). На підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 01 жовтня 2004 року, зареєстрованих в реєстрі за № 4720, № 4718, [PERSON] та її сестра [PERSON] набули право власності на частки в житловому будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] (а. с. 6-8, зворот). Згідно з зазначеними правочинами [PERSON] набула право власності на 13/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а [PERSON] набула право власності на 12/25 частин будинку з надвірними будівлями. В подальшому, на підставі Рішень Великоснітинської сільської ради № 6.1 від 23 липня 2013 року та без номера і дати, [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а потім і передано у спільну сумісну власність земельну ділянку з кадастровим номером 3224981201:01:005:0234 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2457 га, яка розташована в [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області (а. с. 16-17). 17 березня 2014 року реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 19122139 (а. с. 14). Вказаний документ засвідчує виникнення права спільної сумісної власності у громадянок [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3224981201:01:005:0234 з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2457 га, яка розташована в [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області. Відповідне речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру від 17 березня 2014 року, індексний номер витягу 19122258 (а. с. 15, 15 зворот). [INFO] померла [PERSON] . Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 лютого 2025 року, серія [NUMBER] (а. с. 18). Позивачка, як сестра померлої і спадкоємець за законом, звернулась з заявою до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини. Разом із тим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 квітня 2025 року державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,2457 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , в межах земель Великоснітинської сільської ради Фастівського району Київської області (кадастровий номер 3224981201:01:005:0234). Причина відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не визначення того, яка саме частка земельної ділянки належала [PERSON] (а. с. 21). Позивачка вважає, що ефективним способом захисту права є визначення часток у праві спільної сумісної власності позивачки та її померлої сестри, як співвласників, на земельну ділянку, так як без визначення розміру цих часток, позивачка не може реалізувати свої спадкові права. Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що правовідносини сторін спору врегульовані наступними правовими нормами. Зокрема, згідно приписів частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно приписів частини 1, 2 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно приписів частини 1 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно приписів частини 2 цієї статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно приписів частини 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно приписів частини 2 статті 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Аналогічні за змістом роз`яснення викладені в абзаці 3 пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Згідно приписів частини 1 статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно приписів частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно приписів частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до приписів пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту права є визнання права. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи та правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позивачка та її померла сестра у передбачений законом спосіб набули право спільної сумісної власності на зазначену в позовній заяві земельну ділянку. Це право підтверджено належними правовстановлюючими документами та ніким не оспорюється. Разом із тим, внаслідок того, що у свідоцтві про право спільної сумісної власності на земельну ділянку не зазначено розмір часток співвласників, позивачка, як спадкоємець другої черги законом після смерті своєї сестри, не може реалізувати спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Судом не встановлено інших спадкоємців померлої сестри позивачки чи інших осіб, права та законні інтереси яких можуть бути порушені під час вирішення цього цивільно-правового спору. Судом встановлено, шо відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає, що визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на майно відповідає такому способу захисту права, як визнання права, що передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України і такий спосіб захисту права є ефективним у розумінні статті 13 Європейської конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод. При цьому, враховуючи законодавчо унормований принцип рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, суд вважає, що позивачці та її померлій сестрі належало по частці у праві спільної сумісної власності на зазначену у позовній заяві земельну ділянку. Також, судом не встановлено обставин, які б свідчили про необхідність відступу від засад рівності часток співвласників. З урахування викладеного,

Outcome: approved