Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Основні процесуальні рішення та дії. 29.12.2022 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 23.10.2021 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., реєстровий номер 646. Для розгляду справи визначено головуючу суддю Овчиннікову О.С., яка ухвалою від 02.01.2023 відкрила загальне позовне провадження. У зв`язку із звільненням головуючої судді для розгляду справи визначено головуючого суддю Цитульського В.І., який ухвалою від 17.01.2025 прийняв справу до свого провадження. Ухвалою суду від 08.04.2025 закрито підготовче провадження. Ухвалою суду від 23.06.2025 постановлено про заочний розгляд справи. Узагальнені доводи позивача. Відповідачу [PERSON] належало право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 22.01.1998 [PERSON] подарував вказану квартиру позивачу [PERSON] . 30.11.2016 [PERSON] оскаржив договір дарування до суду, заочним рішенням якого від 06.11.2017 договір дарування визнано недійсним. Ухвалою суду від 18.09.2018 заочне рішення було скасовано, а розгляд справи на сьогодні триває. Проте, 23.10.2021 між відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договорів купівлі-продажу вказаної вище квартири. Оскільки квартира належить позивачу із 22.01.1998, він просить визнати недійсним договір купівлі продажу квартири від 23.10.2021. В судове засідання позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Узагальнені доводи відповідача. Відповідачі відзивів не подавали, в підготовче та судове зсідання не з`явилися. Обставини, встановлені судом. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується: реєстраційним посвідченням від 20.01.1998, виданим КП «ДМБТІ» ДОР на підставі довідки ЖБК «Победа» від 10.01.1998 №2; відповідями КП «ДМБТІ» ДОР, виданими в 2016 році. Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 22.01.1998 [PERSON] подарував вказану квартиру в користь [PERSON] . Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 06.11.2017 у справі №200/20917/16 позовні вимоги [PERSON] задоволені, визнано договір дарування від 22.01.1998 недійсним, визнано за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні квартирою та передати ключі від неї. Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 18.09.2018 заочне рішення від 06.11.2017 скасовано, розгляд справи не завершено. 23.10.2021 укладено договір купівлі-продажу за яким [PERSON] продав вказану квартиру в користь [PERSON] . У вказаному договорі вказано, що квартира належить [PERSON] на підставі заочного рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 06.11.2017 у справі №200/20917/16 З метою недопущення порушення прав осіб, які не беруть участі у справі, судом перевірено інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на день ухвалення рішення. При цьому з`ясовано, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2021 право власності на вказану квартиру набув [PERSON] . За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц(пункт 146)]. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 34), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункт 74), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 148). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Викладений висновок сформований у пунктах 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц. Верховний Суд в постанові від 07.10.2021 у справі №532/53/20 виснував, що положення процесуального законодавства щодо можливості з`ясування певних обставин з відкритих державних реєстрів чи витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. За таких обставин колегія суддів вважає, що використання судом за власною ініціативою відомостей з відкритих державних реєстрів є лише засобом боротьби із недобросовісною поведінкою учасників цивільного судочинства, а не механізмом сприяння стороні у збиранні процесуального матеріалу. Про правильність вказаної позиції вказано в постанові Великої Палати Верховного Суд від 16.04.2025 у справі №924/971/23. Зокрема у постанові вказано, що відповідна дія суду не спростовує наявність у суду права на дослідження відповідних документів та врахування їх під час ухвалення рішення у зазначеній справі з метою повного та всебічного вирішення спору. За приписами ч.1 ст.32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Висновки суду. Судом встановлено, що на час вирішення справи (так само як і на час звернення позивача до суду), право власності на квартиру, яка була предметом оскарженого договору, зареєстровано за особою, яка не залучена до справи у якості відпвоідача та з якою у позивача відсутні договірні відносини. За вказаних обставин, на переконання суду, належним (ефективним) способом захисту прав позивача як власника квартири (про що він вказує у позові) є його вимога, як неволодіючого власника до володіючого невласника (останньої особи за якою зареєстровано право власності на майно) про повернення речі в натурі (віндикаційний позов). Оскільки позивачем віндикаційного позову не заявлено, особу, за якою зареєстровано право власності на майно, до участі у справі в якості відповідачем не залучено, позов не підлягає до задоволення. При цьому, у випадку відмови у задоволенні позову з підстав не вірно обраного способу захисту, а тим більше з підстав незалучення належного відповідача неправильним є встановлення фактичних обставин справи. Розподіл судових витрат. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Враховуючи вищевикладене суд -

Outcome: dismissed