Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 01.04.2025 року надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 40\~849,44 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.04.2024\~року ТОВ\~«Мілоан» та\~ [PERSON] \~уклали між\~собою договір\~про споживчий\~кредит №\~6410426 у розмірі 13\~410 грн строк на 360 днів. 28.08.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 28082024/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 2 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 40 849,44 грн., з яких: - 13 410,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; - 21\~481,44 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; - 1\~058 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; - 4\~900 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). 28.01.2025 року та 29.01.2025 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відпустці. Матеріали позову\~суддя отримала\~02.04.2025\~року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 1258299 від 02.04.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 28.06.1995 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 04.04.2025 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 12.05.2025 року. У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 19.06.2025 року. У судове засідання 19.06.2025 року сторони не прибули. Відповідачка [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надала. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 24.06.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21.04.2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 6410426, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 13 410 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. (а.с. 6-11) Пунктом 1.3. договору визначено, що кредит надається строком на 360 днів. Пунктом 2.2.3 кредитного договору встановлено, що проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначена п.1.5.3. цього Договору, яка с незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом встановленого Графіком платежів першого розрахункового періоду запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну ставку визначену п.1.5.3 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення першого розрахункового періоду, проценти, починаючи з другого розрахункового періоду встановленого Графіком платежів, продовжують нараховуватись за стандартною ставкою, згідно п.1.5.3. Договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом першого розрахункового періоду є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк та нарахованих на одну базу протягом будь-якого іншого періоду кредитування, це означає, що протягом першого розрахункового періоду Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою п.1.5.3. та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Положеннями п. 2.3 договору передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах. Із пункту 6.1 договору суд встановив, що цей кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, а згідно п.6.5 встановлено, що цей договір сторони визначили таким, що прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Водночас із пункту 10 кредитного договору не вбачається електронного підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Із графіку платежів вбачається, дата платежу - 21.04.2024 року, чиста сума кредиту 13 410,00 грн., комісія 1 058 грн.; проценти - 52\~886,55 грн., загальна вартість кредиту 67\~354,55 грн., позичальник [PERSON] , кредитодавець ТОВ «Мілоан», також відсутні підписи за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». (а.с. 12) Водночас встановлено, що у цьому письмовому доказі, що наданий позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог також, як і в кредитному договорі, відсутній електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Також із платіжного доручення № 128932189 від 21.04.2024 року судом встановлено, що ТОВ «Мілоан» як платник, банк платника Приватбанк (код ЄДРПОУ 14360570) було перераховано [PERSON] на банківську картку «Mastercard» № [NUMBER] *22 грошові кошти в сумі 13 410,00 грн із зазначенням платежу: кошти згідно договору 6410426. (а.с. 32) Із матеріалів справи вбачається, що 28.08.2024 року згідно умов Договору факторингу № 28082024/2, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Договором про споживчий кредит № 6410426 від 21.04.2024 року на користь та ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до [PERSON] у розмірі 40\~849,44 грн., з яких - 13 410,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; - 21 481,44 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; - 1 058 грн. заборгованість за комісією за надання кредиту; - 4 900 грн. сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня). (а.с. 16-27) Наявність заборгованості за Договором про споживчий кредит № 6410426 від 21.04.2024 року, зумовила звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису, накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис\~одноразовим ідентифікатором\~-\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, із аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача). або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). З копії Договору про споживчий кредит, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Встановлено, що договір про споживчий кредит № 6410426 від 21.04.2024 року не містить електронного цифрового підпису, зокрема, у конкретному випадку відповідача або електронного підпису одноразовим ідентифікатором із зазначенням дати та часу підпису, номером персонального ідентифікатора [PERSON] , яка прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору позикодавцю ТОВ «Мілоан». Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідачка виявила волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи. Крім того, позивач, на підтвердження факту укладення відповідачкою договору про споживчий кредит та виконання ТОВ «Мілоан», як позикодавцем його умов в частині передачі грошових коштів позичальнику у сумі 13 140,00 грн, у позовній заяві посилається на платіжне доручення № 128932189 від 21.04.2024 року. Дослідивши вищевказане платіжне доручення, суд зазначає, що воно не відповідає критеріям належності та достовірності, яким повинні відповідати засоби доказування у цивільному процесі, з огляду на таке. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Абзацом 14 п.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (це Положення розроблене відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №75), передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Пунктами 43, 48, 51, 52 Положення № 75 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються в бухгалтерському обліку за умов дотримання вимог законодавства України про електронні документи та електронний документообіг. У первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Повно та всебічно дослідивши копію платіжного доручення № 128932189 від 21.04.2024 року, встановлено, що на підставі вказаного документа не можна встановити дійсні обставини справи щодо перерахунку ТОВ «Мілоан» [PERSON] грошових коштів, як кредитних, в сумі 13 140,00 грн, оскільки платіжне доручення не містить таких обов`язкових реквізитів первинного документа як: найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення (у платіжному дорученні відсутній підпис працівника банку, відповідального за здійснення операції, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (будь яких підписів, в тому числі електронних цифрових, платіжне доручення не містить). У цьому контексті суд звертає увагу на те, що у дослідженому платіжному дорученні № 128932189 від 21.04.2024 року замість означених обов`язкових реквізитів для здійснення відповідної банківської операції, у платіжному дорученні зазначено відповідно «Mastercard» № 516874*22, (водночас має містити усі відкриті цифри (номер рахунку), а не їх частину), що є об`єктивною перешкодою для здійснення будь-якою банківською установою такої грошової операції. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що ані договір про споживчий кредит, ані графік платежів, як додаток до нього, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти в сумі 13 410,00 грн. відповідачці, зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні № 128932189 від 21.04.2024 року. Таким чином, додане до позовної заяви платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачці кредитних коштів на виконання умов саме кредитного договору. Згідно ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відтак, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів тому юридичному факту, що відповідачка виявила волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду судом цивільної справи, а також і не надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що ТОВ «Мілоан», як позикодавцем були перераховані грошові кошти [PERSON] в розмірах, що передбачені кредитним договором, а відповідачка ці кошти отримала. За змістом ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі саме неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту як укладення між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] договору про споживчий кредит, так і факту перерахування останній кредитних коштів, а отже і обставин видачі кредитних коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, а також фактичного користування відповідачкою кредитними коштами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed