Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Рубіжне, Луганської області, який помер [INFO] в м. Луганськ, Луганської області, Україна. В обґрунтування вимог заявник в заяві зазначила , що [PERSON] , народилась [INFO] в м. Рубіжне, Луганської області. 01 червня 1996 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Рубіжанському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис за № 167 та присвоєне прізвище чоловіка « [PERSON] ». Заявник проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте була змушена виїхати з тимчасово окупованої території України. Наразі заявник мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 6330-5002715034 від 18.04.2023 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. [INFO] помер чоловік заявника - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Рубіжне, Луганської області. Факт смерті підтверджується довідкою про смерть № С-04218 від 14.05.2025 року виданою Відділом РАЦС Окружного управління соціального розвитку №3 міністерства соціального розвитку Московської області, лікарським свідоцтвом про смерть серія 43 №277000686 від 13.05.2025 р. видане Державною бюджетною установою охорони здоров`я «Луганське республіканське бюро судово-медичної експертизи» ЛНР та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14.05.2025 року, актовий запис № 170259500085200693002 виданим відділом РАЦС Окружного управління соціального розвитку №3 міністерства соціального розвитку Московської області. Встановлення даного факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть чоловіка . Заявник подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та задовольнити заяву про встановлення факту смерті. Представник зацікавленої особи Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік заявника - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Рубіжне, Луганської області. Факт смерті підтверджується довідкою про смерть № С-04218 від 14.05.2025 року виданою Відділом РАЦС Окружного управління соціального розвитку №3 міністерства соціального розвитку Московської області, лікарським свідоцтвом про смерть серія 43 №277000686 від 13.05.2025 р. видане Державною бюджетною установою охорони здоров`я «Луганське республіканське бюро судово-медичної експертизи» ЛНР та свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14.05.2025 року, актовий запис № 170259500085200693002 виданим відділом РАЦС Окружного управління соціального розвитку №3 міністерства соціального розвитку Московської області. Згідно з ч. 1 ст.\~2\~та ч. 1 ст.\~4 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан. Дія воєнного стану станом на день розгляду заяви продовжена. Відповідно до ч. 1 ст.317ЦПК України\~заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території. Згідно з ч. 2\~ст. 319 ЦПК України\~рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано\~Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до\~ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Cуд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascuand Others v. Moldovaand Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до ст. ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до положень\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», основою гуманітарної, соціальної та економічної політики держави Україна стосовно населення тимчасово окупованої території України є захист і повноцінна реалізація національно-культурних, соціальних та політичних прав громадян України, у тому числі корінних народів та національних меншин. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04.02.2016 № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у зазначеному в ЦПК України порядку мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні КМ України від 07.11.2014 року №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Як зазначено у Листі Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 квітня 2021 року № 987/0/208-21, письмова відмова органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні відмови реєстрації фактів смерті та народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, при розгляді судом справ про встановлення таких фактів, не вимагається. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в таких випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Факт, який просить встановити заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки встановлення факту смерті її чоловіка є підставою для державної реєстрації смерті та не суперечить вимогам законодавства і відповідає законним інтересам заявника. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню. Таким чином, оскільки заявниця не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті чоловіка на тимчасово окупованій території, свідоцтво про смерть, не створює правових наслідків на території України, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 4 ст.317ЦПК України\~ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved