Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що 20 травня 1995 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 134. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка [PERSON] . Від вищевказаного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є втрата взаєморозуміння та різні погляди на життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, станом на даний час шлюбні відносини фактично припинені, кожна із сторін має власне окреме особисте життя, спільно не проживають та не спілкуються з 2017 року, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить лише формальний характер. Примирення не можливе. Дитина повнолітня. У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити. Ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча про час, день і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Однак, при подачі позову до суду, в позовній заяві, просив суд розглянути справу у його відсутності. 25 червня 2025 року на адресу Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла заява відповідача [PERSON] про розгляд даної справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд встановив наступне. 20 травня 1995 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 134, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області від 25 лютого 2003 року (а.с. 8). Після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка [PERSON] . Від вищевказаного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 21\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина 1 статті 24 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 55 Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою, четвертою статті 56\~Сімейного кодексу\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (частина третя статті 109 СК України). Відповідно до частини другої статті 112\~Сімейного кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 114 та абзацу 2 частини третьої статті 115\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Оскільки шлюбно-сімейні відносини припинені, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд доходить висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Згідно із частиною першою статті 142 ЦПК України, частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., що документально підтверджено квитанцією Укрпошти платіж № 1420059136 від 03 грудня 2024 року (а.с. 2). Від відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій вона заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що підлягають поверненню з державного бюджету 605 грн. 60 коп., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду. Понесені позивачем документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в іншій частині у сумі 605 грн. 60 коп., відповідно до статті 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved