Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

22 листопада 2024 року Орган опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - ООП Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка [PERSON] [INFO] , має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 08 квітня 2024 року до служби у справах дітей Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надійшло повідомлення від КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» Одеської міської ради (далі - КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР), в якому зазначено, що 06 квітня 2024 року згідно заяви матері, малолітня [PERSON] влаштована строком на 6 місяців КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР, у зв`язку з важким матеріальним станом сім`ї та тяжким станом здоров`я дитини, яка потребує постійного медичного нагляду. За період перебування дитини у спеціалізованому закладі, [PERSON] не цікавилась станом здоров`я та розвитку дитини, не надавала будь-якої допомоги у вихованні та утриманні дитини, тобто фактично самоусунулась від виховання та утримання доньки. Рішенням виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 06 листопада 2024 року № 124, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки, а тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач, Орган опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, шляхом надсилання судової повістки в особистий кабінет електронного суду, в судове засідання не з`явивсь. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; розглянути справу без участі представника позивача (Вх. №3918/25-Вх від 24.06.2025 р.). Відповідач, [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом надсилання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою: [ADDRESS] , яке повернулось з відміткою «адресат відмовився». У тому випадку, якщо зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У підготовчому судовому засіданні відповідачка просила не позбавляяти її батьківських прав, вона виправить ситуацію. Третя особа, Служба у справах дітей Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в особистий кабінет електронного суду - в судове засідання не з`явилась, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа, КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР, будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду цивільної справи №513/1463/24, в особистий кабінет електронного суду, в судове засідання не з`явились. Представник третьої особи - директор КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» ОМР В. Карташова, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити; судове засідання проводити за відсутності представника їх закладу (Вх. №1939/25-Вх від 25.03.2025 р.). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Між сторонами мають місце правовідносини щодо захисту інтересів неповнолітньої дитини, що регулюються Сімейним кодексом України. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 28 березня 2024 року за актовим записом № 1, місце державної реєстрації: Саратський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса). Щодо дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач є матір`ю-одиначкою, дані про батька в актовий запис внесені зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Дитина зареєстрована разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. Відповідно до довідки Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 01 квітня 2024 року № 218, [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з донькою [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] та співмешканцем [PERSON] , [INFO] . У відповідності до характеристики, виданої виконавчим Петропавлівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 31 жовтня 2024 року за вихідним № 485 [PERSON] , за місцем мешкання характеризується задовільно. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 28 жовтня 2024 року домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - співмешканець [PERSON] . Житло розміщена на першому поверсі одноповерхового будинку. Вся сім`я, згідно акту, проживає в одній кімнаті, оскільки решта будинку необлаштована. Помешкання потребує косметичного ремонту, в зимовий період опалюється лише одна кімната. Продукти харчування наявні. У дітей, які мешкають у будинку наявні окремі ліжка, проте кімната маленька для проживання усіх членів сім`ї [PERSON] умови для виховання дитини, яка потребує медичного догляду за станом здоров`я - відсутні. У відповідності до інформації КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР від 08 квітня 2024 року № 249, 06 квітня 2024 року [PERSON] , звернулась до закладу із заявою, якою просила влаштувати її доньку [PERSON] , [INFO] у зв`язку із важким матеріальним станом та важким станом здоров`я дитини та потребою у постійному медичному догляді дитини строком на 6 місяців. Висновком органу опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських права [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням виконавчого комітету Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району одеської області від 06 листопада 2024 року № 124. За інформацією листа КНП «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» ОМР від 12 березня 2025 року № 214 за час перебування дитини, в закладі її ніхто не відвідував, допомоги у вихованні та утриманні дитини не надавав. Згідно додатку № 3 наказу Міністерства охорони здоров`я № 1308 від 04 червня 2020 року «Про удосконалення організації надання паліативної допомоги в Україні», критеріїв визначення пацієнта дитячого віку - дитина [PERSON] , потребує паліативної допомоги, оскільки дитина має діагноз: гіпоксично-ішемічна енцефалопатія ІІ ст, вроджена вада розвитку - атрезія стравоходу з страхіально-стравохідною норицею, вроджена вада серця, дефект міжшлункової перегородки, двостулковий артеріальний клапан. Дівчинка знаходиться під простійним наглядом фахівців Обласної дитячої клінічної лікарні: кардіохірурга, тороктального хірурга, лікаря ендоскопіста, лікаря невролога. За час перебування [PERSON] їй проведено два хірургічних втручання, отримує дитина цілодобову медичну допомогу та симптоматичне лікування. Відповідачка у судовому засіданні 26 лютого 2025 року, зазначила про те, що виправить свою поведінку по відношенні до дитини. Проте, у судове засідання - не з`явилась. Таким, чином у відповідності до вищевикладеного, судом встановлено не тільки факт недбалого відношення [PERSON] до малолітньої доньки, а й факт байдужості до стану здоров`я дитини [PERSON] . У висновку Органу опіки та піклування Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затвердженому рішенням Виконавчого комітету від 06 листопада 2024 року № 124, визнано за доцільне та таке, що відповідає інтересам дитини позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , з підстав самоусунення матері від виховання та утримання доньки. Також у відповідності до висновку матір долею дитини не цікавиться. Таким чином дитина залишилась без батьківського піклування, оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків не піклується про фізичний та духовний стан дитини, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів має місце по відношенню до сина відповідача. Вона завдала своєму малолітньому сину фізичні ушкодження, і як наслідок самоусунулася від виховання та утримання дитини, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Така поведінка матері є винною по відношенню до дитини. Отже, оцінивши в сукупності надані докази по справі, висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, визнання позову відповідачем в частині позбавлення її батьківських прав, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки малолітні діти відповідача не отримують від неї грошової та іншої допомоги, аліменти підлягають примусовому стягненню. Позивач просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам чинного законодавства. Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а тому суд вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 30 квітня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. У силу п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відтак, позивачем при звернені до суду в позові заявлено дві позовні вимоги. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», установлений у 2025 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня - 3 028,00 грн. Отже, необхідно стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі у розмірі 6 056,00 грн. (3 028,00 грн х 2).

Outcome: approved