Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач 18.02.2025 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 18.11.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 3020. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Від шлюбу народився малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Однак, з травня 2016 року подружжя не вело спільне господарство, шлюбних відносин не підтримувало, проживало окремо одне від одного, відтак їхній шлюб існував формально, тому його збереження було недоцільним. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року шлюб - розірвано. Після розірвання шлюбу Позивачка залишила прізвище « [PERSON] ». Крім того, після розірвання шлюбу між батьками, син залишився постійно проживати разом зі своєю матір`ю - [PERSON] . Батько жодної участі у житті та вихованні дитини не приймав. 04.04.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі на одну дитину 1/4 частини заробітку ( доходу ) платника аліментів , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 2 січня 2019 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Однак, ще задовго до прийняття судом рішення про розірвання шлюбу, відповідач перестав цікавитись життям їхньої спільної дитини, не телефонував та не виявляв бажання спілкуватись зі своїм сином та приймати участь у його вихованні. Відповідач не цікавився здоров`ям сина, навчанням, морально та матеріально не підтримував дитину та не створював умов для отримання освіти, тощо. Крім того, з 08.04.2019 року на примусовому виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу № 521/1170/19 виданого 04.04.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За ввесь цей час жодного разу [PERSON] на утримання сина аліменти не сплачував. Станом на 31.01.2025 року як вбачається з розрахунку заборгованості боржника [PERSON] за виконавчим провадженням № [NUMBER] сукупний розмір боргу становить 175 528,12 грн. Крім того, 18.05.2022 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 69. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . [PERSON] перебуває на службі в Збройних силах України та виконує обов`язок по захисту Батьківщини з 13.03.2022 року у військовій частині [NUMBER] . [INFO] у подружжя народилась спільна дитина - [PERSON] . Відтак, станом на даний час, [PERSON] проживає разом з матір`ю та її чоловіком - [PERSON] та молодшим братом [PERSON] . Крім того, [PERSON] повністю взяв на себе обов`язки батька, виховує та матеріально забезпечує старшого сина, дбає про його моральний та фізичний розвиток. Таким чином, у зв`язку з відсутністю від біологічного батька дитини будь якої матеріальної допомоги на утримання сина, яку Відповідач не надавав і не надає по теперішній час, а також за відсутності його участі у житті та вихованні дитини, тривалого невиконання ним своїх батьківських обов`язків, відсутністю участі батька у розвитку дитини та забезпечені побутових умов та навчання, Позивачка змушена звернутися з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхнього спільного сина. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 19.02.2025 року відкрито провадження, вирішено розгляд проводити в порядку загального позовного провадження, справу призначено до судового розгляду в підготовчому судовому засіданні. Клопотання представника позивача - адвоката Грабовської М.В. про витребування доказів - задоволено. Доручено органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради підготувати та надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 05.06.2025 року на виконання вказаної ухвали до Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] », № 014130 (а.с. 60-63). Ухвалою суду від 12.06.2025 року у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судові засідання представник позивача - адвокат Грабовська М.В. не з`явилась, через підсистему «Електронний суд» надіслала 12.06.2025 року заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з мотивів, викладених письмово у позовній заяві, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судові засідання 11.03.2025, 02.04.2025, 13.05.2025, 03.06.2025, 12.06.2025 та 24.06.2025 не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення смс повідомлень, які отримані, про що свідчать довідки про доставку, про причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв про відкладення не надходило. Відзиву від відповідача до суду не надійшло, що не є перешкодою для розгляду даної справи за наявними у ній матеріалами. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації ОМР у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 24.06.2025 року. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі та призначення до судового розгляду по суті позовних вимог розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду міста Одеси, тобто ухвали суду є доступними для ознайомлення та загальновідомими. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав, враховуючи наступне. Судом встановлено та не оспорено учасниками справи наступні обставини. 18.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 3020. Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Від шлюбу народився малолітній син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20.04.2015 року (а.с.15). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2019 року (справа №521/1176/19) шлюб - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишила прізвище « [PERSON] » (а.с.16-18). Малиновським районним судом м. Одеси 04.04.2019 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі на одну дитину 1/4 частини заробітку ( доходу ) платника аліментів , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 2 січня 2019 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] (а.с.19). 18.05.2022 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 69, серія [NUMBER] . Після укладення шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка - « [PERSON] » (а.с.20). Від спільного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась спільна дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.21). Згідно відповіді на адвокатський запит наданої Хаджибейським ВДВС у м.Одесі 31.01.2025 №5081, встановлено, що з 08.04.2019 року на примусовому виконанні у Хаджибейському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання судового наказу № 521/1170/19 виданого 04.04.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Станом на 31.01.2025 року як вбачається з розрахунку заборгованості боржника [PERSON] за виконавчим провадженням № [NUMBER] сукупний розмір боргу становить 175 528,12 грн. (а.с.22-26). Відповідно до наданої характеристики наданої на учня 3-А класу Одеського ліцею №69 ОМР [PERSON] , [INFO] встановлено, що дитина навчається у ліцеї з 2022 року зарекомендував себе, як здібна, розумна дитина. Матір дитини [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, контролює поводження дитини в мережі Інтернет, мати забезпечує дитину всім необхідним для навчального процесу, батько [PERSON] з класним керівництвом на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся (а.с.27). 05.06.2025 року на виконання вказаної ухвали до Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2025 Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] », № 014130 (а.с. 60-63), у якому встановлено наступні обставини. Мати дитини - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з малолітнім сином за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] від 18.04.2025, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, для дитини створені належні умови для виховання та розвитку. [PERSON] відповідально ставиться до виховання/ розвитку та здоров`я дитини. Згідно з довідкою КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» Одеської міської ради від 04.03.2025, мати [PERSON] приводить дитину на планові огляди, цікавиться здоров`ям та розвитком дитини. Батько з дитиною не з`являвся, до закладу не телефонував, здоров`ям сина не цікавився. Згідно з характеристикою Одеського ліцею № 69 Одеської міської ради, [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі з 2022 року. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна, дружня та добра дитина. Має достатні досягнення у навчанні. Мати, [PERSON] , бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, контролює поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну. Батько [PERSON] з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. Відповідно до характеристик сусіда [PERSON] та хрещеної матері дитини [PERSON] : мати, [PERSON] , характеризується позитивно. Батько не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його життям та не допомагає матеріально. Згідно з протоколом бесіди з малолітнім [PERSON] від 18.04.2025, складеного органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради з дозволу та у присутності матері дитини, стало відомо, що [PERSON] навчається у 3-му класі Одеського ліцею № 69, улюблені предмети математика та фізкультура. [PERSON] вважає своєю сім`єю маму, батька [PERSON] , брата, бабусю, дідуся, тітку [PERSON] та тітку [PERSON] . Рідного батька не пам`ятає, ніколи не бачив. Для [PERSON] є тільки один батько - [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 30.01.2025 заборгованість по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] становить 175 528,12 грн. Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується, від виховання сина самоусунувся, за місцем проживання сина не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. [PERSON] надав до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради заяву від 10.04.2025, в якій заявляє, що не згоден з позбавленням його батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На засіданнях комісії з питань захисту прав дітей Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради 23.04.2025, 14.05.2025 та 28.05.2025 була присутня мати, [PERSON] , яка просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина. Батько дитини, [PERSON] , на засідання комісії жодного разу не з`явився. На підставі вищевикладеного та виключно в інтересах дитини Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно - його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Інших належних та допустимих доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Суд критично відноситься до наданих письмових заяв свідків [PERSON] , [PERSON] , які судом у судових засіданнях не були допитані, про кримінальну відповідальність за завідомо не правдиві покази не були попереджені під присягу, стосовно заяви малолітньої дитини [PERSON] , суд також не бере до уваги, оскільки малолітня дитина повинна бути допитана у судовому засіданні в присутності представників служби у справах дітей. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Мотиви, з яких виходить суд та застосовані ним норм права під час відхилення аргументів позивача, викладених ним у позовній заяві. В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Приписами ч. 1, 2 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку. У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Також, за висновками Верховного Суду, за положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Водночас, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. За цієї обставини, законодавцем встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). У даному разі, за встановлених судом під час розгляду справи обставин, позивачем підтверджено належними та допустимими доказами факт не проживання батька разом з дитиною, незацікавленість відповідача взагалі у житті дитини, як шкільному так і повсякденному, її навчанні, невиконання судового рішення про стягнення аліментів, відсутність будь-яких заходів у лікуванні донечки. Як зазначено у висновку Органу опіки та піклування матір малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , не тільки не з`явився на численні запрошення на засідання комісії, а і будь-яким чином не приймає участь у житті дитини вже після того, як позивачка звернулась до із заявою про ініціювання батьком позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням наявного у матеріалах справи висновку Органу опіки та піклування, вжиття численних заходів судом щодо повідомлення батька про розгляд справи судом, засідання у яких неодноразово відкладалися, суд виснує, що подані позивачем докази в достатній мірі свідчать про ухилення батька [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , без батьківської уваги, не спілкується з дитиною в достатньому рівні, участі у його вихованні, розвитку не приймає, матеріально не забезпечує, у зв`язку з чим наявні заборгованості боржника [PERSON] за виконавчим провадженням № [NUMBER], сукупний розмір боргу становить 175 528,12 грн. При цьому, судом також встановлено, що у відповідача відсутні перешкоди у спілкуванні з дитиною та позивачем, поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до п. 3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, наявність між сторонами спірних правовідносин в частині невиконання відповідачем батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому потребують задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору належить стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved