Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позиції сторін Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що позивач та відповідачка в період з осені 2006 року до початку листопада 2024 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З 2006 року близько 10 років сторони проживали у квартирі, належній батькам відповідачки, за адресою: [ADDRESS] . В період орієнтовно з 2018-2019 року і до припинення стосунків сторони проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку оформили на доньку відповідачки. Таким чином сторони прожили спільно однією сім`єю близько 17 років, та мали відносини як подружжя, але шлюб не реєстрували. Спільних дітей сторони не мали, проте позивач з молодшого шкільного віку виховував доньку відповідачки. Представник позивача зазначає, що відносини сторін мали всі ознаки сімейних, що включало спільність господарської та побутової діяльності, спільність бюджету та грошових коштів, які витрачалися в інтересах родини. [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець з веденням господарської діяльності у вигляді роздрібної торгівлі продуктами харчування у кількох магазинах. Позивач наголошує, що на початку відносин відповідачка підприємницьку діяльність не вела. Ведення вказаної торгової діяльності було розпочато за ініціативи позивача і більшу частину організаційних заходів по веденню торгової діяльності здійснював саме позивач. Орієнтовно в кінці травня 2024 року позивач особисто придбав за 15000 доларів США у м. Ковель Волинської області автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , який є спеціалізованим вантажним фургоном і був потрібен для перевезення товарів з метою їх реалізації при здійсненні вищевказаної торгової діяльності. Придбанням автомобіля займався саме позивач і придбав його за свої кошти. 06.06.2024 спірний автомобіль було зареєстровано у ТСЦ 5943 у м. Охтирка, при цьому власником зареєстрували [PERSON] , та наступного дня сторони оформили довіреність на ім`я позивача з правом користування та розпорядження даним авто з усіх без винятку питань, у тому числі з правом відчуження. Позивач вирішив оформити автомобіль саме на [PERSON] , оскільки у нього вже був у власності автомобіль. Орієнтовно у жовтні-листопаді 2024 року відносини між сторонами загострилися через періодичні побутові сварки. 15.11.2024 ввечері позивач прийшов з роботи та виявив, що у квартирі за місцем проживання по [ADDRESS] замінені замки. Оскільки, вирішити спір щодо поділу спільного майна, яким є автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , не видається за можливе, позивач вимушений звертатися до суду. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача просить суд: 1) встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2006 року по листопад 2024 року; 2) Визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на - автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; 3) В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] , право власності на: - автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] ; 4) В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частки вартості автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що становить 342 100 грн 80 коп. (триста сорок дві тисячі сто гривень 80 копійок). 23.01.2025 представник відповідачки [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що доводи позивача того, що він з відповідачкою проживали однією сім`єю в період з осені 2006 року до листопада 2024 року, не підтверджені належними доказами і не свідчать про наявність прав та обов`язків, притаманних подружжю. Також представником відповідачки указано, що позивачем не наведено, якими доказами підтверджується, що в указаний період сторони вели спільний бюджет, спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Представник відповідачки вказав, що позивачем не наведено законодавчої підстави позбавлення відповідача права власності на спірне майно без згоди відповідача, яка не згодна з позбавленням її права власності. На підставі викладеного, представник відповідачки просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Процесуальні дії у справі 19.12.2024 представник позивача [PERSON] подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії із відчуження автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 20.12.2024 року були вжиті заходи забезпечення позову: заборона будь-яким особам вчиняти дії із відчуження автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою суду від 07.01.2025 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 04.02.2025. Представником позивача були подані клопотання про витребування доказів, виклик свідків та долучення додаткових доказів до матеріалів справи. Протокольною ухвалою суду від 04.02.2025 відкладено підготовче судове засідання для витребування доказів до 26.02.2025. Ухвалою суду від 26.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 18.03.2025 відкладено розгляд справи до 10.04.2025 з повторним викликом свідків. Згідно довідки від 10.04.2025 розгляд справи відкладено до 01.05.2025 у зв`язку із перебуванням судді в іншому процесі. Протокольною ухвалою суду від 01.05.2025 відкладено розгляд справи у зв`язку із витребуванням доказів на 20.05.2025, а наступне на 19.06.2025. Для дослідження в судовому засіданні було витребувано з відділення поліції кримінальне провадження внесене до ЄРДР №12024200540000306 від 05.12.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 289 КК України. У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю з підстав указаних у ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідачки проти позову заперечував. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, але позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. Фактичні обставини справи встановлені судом та мотиви суду Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , згідно довідки №1230 зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , згідно відповіді виконавчого комітету Тростянецької міської ради №0601/6 від 06.01.2025 зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 31). Обставини, які встановлюють факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , підтверджуються такими доказами. Згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М. від 07.06.2024, [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси в територіальних сервісних центрах МВС України, або в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією, використанням та розпорядженням належним їй транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , для чого надала право керувати указаним транспортом (а.с. 10). Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довірителей від 14.11.20245 № 54144084 довіреність надана [PERSON] позивачу була припинена (а.с. 44-45). Також судом досліджувались надані заявником фотокартки із сімейного фотоальбому, на яких [PERSON] та [PERSON] знаходяться разом, в тому числі з дитиною відповідачки. Фото вищевказаних осіб збігається з фото, які зображені на копіях їхніх паспортів наявних у матеріалах справи. Фотографії підтверджують, що особи протягом тривалого часу відкрито для родичів та інших осіб проводили разом дозвілля, брали участь у родинних святах та урочистих подіях. За наданим позивачем звітом про оцінку транспортного засобу № 1611/01 від 16.11.2024 ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 315 CDi (906), 2014 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] на дату оцінки складає 684201.6 грн (а.с. 20-23). За витребуваною судом інформацією з Територіального сервісного центру МВС №5943 автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] , в усіх доданих документах покупцем зазначена [PERSON] . Встановлено, що згідно довідки №31/32/5943-3905 від 27.02.2025 та наданих копії документів Територіальним сервісним центром МВС №5943 стосовно зареєстрованих транспортних засобів, вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №0110 від 15.05.2024 автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] оформлено на [PERSON] (а.с. 135-146). Судом було досліджено інформацію про доходи позивача в період з 2011 по 2024 рік (а.с. 79-80). [PERSON] є фізичною особою - підприємцем принаймні з 2010 року за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 83), а за свідченням позивача з 2008 року. Досліджено документи про перерахування коштів між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 116-117). У судовому засіданні було здійснено огляд матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12024200540000306 від 05.12.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 289 КК України та встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску,масою 3500 кг, об`єм двигуна 2143 см куб. тип кузова ВВ, показник одометра 296133 км, VIN код [NUMBER] станом на 15.11.2024 в обсязі наданих вихідних даних могла становити 752618,26 грн. В заяві від 15.11.2024 [PERSON] називає [PERSON] своїм співмешканцем, надавати покази відмовилась посилаючись на статтю 63 Конституції України. В протоколах допиту свідки-сусіди також повідомляли, що вважали [PERSON] та [PERSON] родиною. Це зазначено у протоколах допиту свідка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитаний як свідок позивач пояснив суду, що з відповідачкою однією сім`єю проживали з 2007 року спочатку близько 10 років у квартирі її батьків разом з її донькою [PERSON] . Спільне господарство включало побут, відпочинок, спільні покупки, обробку городу, спільне виховання доньки та спільний бюджет. Всі знали нас як сім`ю до листопада 2024 року. Автомобіль було придбано переважно на кошти отримані від продажу попереднього автомобіля позивача. Відповідачка в судових засіданнях особистої участі не брала, бути допитаною як свідок відмовилась. Свідок викликаний представником відповідачки [PERSON] працює продавцем в магазині [PERSON] близько року підтвердила, спільне ведення бізнесу [PERSON] та [PERSON] , але зазначила, що виручку забирала [PERSON] і лише за її дорученням [PERSON] . Також в судовому засіданні 01.05.2025 були допитані свідки з боку позивача: [PERSON] (сусід), [PERSON] (сусід з другим місцем спільного проживання), [PERSON] (власник торгівельних площ де працювали магазини [PERSON] та [PERSON] ), [PERSON] (товариш [PERSON] , який брав участь у купівлі автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER [NUMBER] ). Сусіди підтвердили тривалі стосунки [PERSON] та [PERSON] , які вони сприймали як родинні з огляду на їх спільне проживання, спільний побут, спільне виховання дитини. [PERSON] також підтвердив що знає [PERSON] та [PERSON] тривалий час і їх стосунки включали не лише спільне ведення бізнесу, але і спільний відпочинок та побут. [PERSON] повідомив деталі придбання автомобіля, за яким їздив разом з [PERSON] , але без [PERSON] . Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Відповідно до частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно вимог частини 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 1 статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Відповідно до частини 1 статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20 (провадження № 61-7340св22) зроблено висновок, що «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. […] Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Суд вважає встановленою і доведеною сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності судом встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2006 року по листопад 2024 року. В цей період вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували майно в інтересах сім`ї, мали взаємні права та обов`язки притаманні подружжю. Спільний бюджет формувався з доходів від підприємницької діяльності, яка була оформлена на [PERSON] , але активну особисту участь в якій брав [PERSON] та заробітної плати останнього. Придбане у цей період майно - автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску, сірого кольору, шасі № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] - є об`єктом їхньої спільної сумісної власності. Майно набуте за спільні кошти. Посилання позивача на те, що автомобіль було придбано за його власні кошти від продажу попереднього автомобіля не були доведені в суді належними та допустимими доказами. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном. Тому саме на відповідачку закон покладає обов`язок спростувати презумпцію спільної сумісної власності щодо автомобіля марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер [NUMBER] , набутого у шлюбі та зареєстрованого за нею. Позиція відповідачки висловлена у відзиві та підтримана її представником полягала у запереченні проти позовних вимог, були подані докази припинення дії довіреності виданої на позивача для представлення інтересі щодо транспортного засобу MERCEDES-BENZ SPRINTER, реєстраційний номер [NUMBER] . Інших доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності щодо автомобіля не надано. Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Представник відповідачки не спростував презумпцію спільної сумісної власності на зазначене майно. Судом та показами свідків установлено, що відповідачка [PERSON] на спірному автомобілі марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, 2014 року випуску не їздила, оскільки вказаний автомобіль є спеціалізованим вантажним фургоном і був потрібен для перевезення товарів з метою їх реалізації при здійснення вищевказаної торгової діяльності, чим постійно займався позивач, який і використовував його за призначенням: возив продукти, товари торгової діяльності. [PERSON] хоча і має посвідчення водія, проте досвіду керуванням транспортними засобами вона не має і на авто такого типу ніколи як водій вона не їздила. Проте це не спростовує її права на це майно як власника на якого воно оформлене. УВідповідно до частини 1 статті 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.01.2023 у справі №754/3132/16-ц (провадження №61-5956св22). У своїй заяві представник позивача [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частки вартості указаного автомобіля у сумі 342 100 грн 80 коп.Для визначення вартості спірного автомобіля суд вважає за необхідне використати інформацію, що міститься у висновку експерта від 16.04.2025 №СЕ-19/119-25/5844-АВ, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12024200540000306 від 05.12.2024 з огляду на те, що експерта було попереджено про кримінальну відповідальність, також цей висновок є новим та, відповідно, більш актуальним порівняно з наданим позивачем висновком від 16.11.2024. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що компенсація половини вартості автомобіля має розраховуватись виходячи з його повної вартості 752618,26 грн, тобто половина його вартості складає 376309,13 грн. Але, статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Судом встановлено відсутність згоди відповідачки на присудження їй грошової компенсації за автомобіль. Обраний позивачем спосіб захисту: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію частки вартості автомобіля, передбачає припинення права власності [PERSON] на цей автомобіль. Частиною 2 статті 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ця умова позивачем не дотримана. Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 04 липня 2023 року у справі № 438/1311/18 вказує, що вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Але, за відсутності виконання позивачем вимоги частини 2 статті 365 ЦК України щодо попереднього внесення позивачем вартості частки майна на депозитний рахунок суду вимоги щодо визнання за ним права власності на спірне майно та присудження компенсації не можуть бути задоволені. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду згідно з Постановою від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 щодо обовязковості внесення одним з подружжя на депозитний рахунок суду суми компенсації у спорі про поділ спільної сумісної власності подружжя підтверджує, що правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації). Щодо вимог позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, суд враховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду висловлені у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц. 40. Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. 41. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). 42. Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. 69. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. … 70. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши правові висновки Верховного Суду, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про відмову у позові повністю. Оскільки за наслідками розгляду справи судом було ухвалено рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог, в силу частини 9 статті 158 ЦПК України, підстав для збереження вжитих судом заходів забезпечення поданого позову немає.

Outcome: dismissed