Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 12300 гривень за кредитним договором № 16.08.2024-100000247 від 16.08.2024р. Аргументи сторін спору. Позиція позивача. Між товариством та відповідачем був укладений кредитний договір (кредитної лінії) №16.08.2024-100000247 від 16.08.2024 року, на підставі якого позивач видав відповідачу кредит, але він у встановлені строки та порядок, передбачений цим договором, отриманий кредит вчасно не повернув, проценти за користування ним, а також комісійну винагороду, у повному обсязі, не сплатив. Як наслідок, у відповідача утворилась заборгованість, яка станом на 28 листопада 2024 року, складає: 12300 гривень, з яких: 4000 гривень - заборгованість за кредитом; 5460 гривень - заборгованість за відсотками; 840 гривень - заборгованість за комісією та 2000 гривень неустойка. Позиція відповідача. Подав письмову заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подала письмову заяву, якою визнала позовні вимоги, суд приймає визнання позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом стягнення заборгованості, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ця заява відповідає його дійсній волі, а підстави вважати, що фактом стягнення заборгованості будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача чи будь-яких інших осіб відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Щодо судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Тож оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, а судовий збір був сплачений позивачем у розмірі 2422 грн. 40коп. (а.с.10), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача - повністю. Отже,

Outcome: approved