Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року в розмірі 53278,75 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 20 січня 2022 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок» укладено договір № 3307303995-589442 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Оформлення кредиту за допомогою Веб-сайту відбувається наступним чином: клієнт створює заявку на отримання кредиту; отримує дзвінок від співробітника ТОВ «Кошельок», проходить перевірку та надає скан-копії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID; отримує рішення Кредитора щодо можливості надання кредиту; при позитивному рішенні щодо надання кредиту, Клієнт отримує доступ до «особистого кабінету», в якому отримує гіперпосилання для ознайомлення з офертою щодо укладання договору; клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит; після прийняття клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору; Клієнт, в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитора, підписує Кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора; після підписання кредитного договору в інформаційно-телекомунікаційні системі кредитора, в автоматичному режимі направляє примірник кредитного договору, правил та інші супутні документи на електронну пошту вказану клієнтом (також вони доступні в особистому кабінеті клієнта 24/7); інформаційно-телекомунікаційна система Кредитора, в автоматичному режимі перераховує кредитні кошти за реквізитами вказаними клієнтом. Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор «7570» для підписання кредитного договору № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року, шляхом направлення відповідачу на номер телефону [NUMBER] , вказаного ним під час реєстрації в особистому кабінеті, електронного повідомлення СМС-повідомлення. Відповідно до умов Кредитного Договору, ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту у розмірі 11550,00 гривень; початковий строк кредитування - 10 днів; відсоткова ставка - 1,65% на добу за початковий строк кредитування; сума кредиту та нараховані відсотки, за початковий строк користування позикою, на 10 днів, становить 13455,75 гривень. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідач вказав в особистому кабінеті як банківську картку, на яку Кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно договору № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, отримавши кредитні кошти не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів. Проте відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором - не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим, станом на 15 січня 2025 року у відповідача за Договором № 3307303995-589442 утворилась заборгованість в розмірі 53278,75 гривень, яка складається з: 11550,00 гривень - заборгованість за сумою кредиту; 24774,75 гривень - заборгованість за відсотками за користування позикою; 13992,29 гривні - інфляційні збитки за період з 29 квітня 2022 року по 15 січня 2025 року; 2961,71 гривня - 3% річних за період з 29 квітня 2022 року по 15 січня 2025 року, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2025 року відкрито провадження по справі. 31 березня 2025 року представник відповідача - адвокат Шовков О.С. подав суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді. 14 квітня 2025 року представник відповідача - адвокат Шовков О.С. подав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на наступне. В якості доказу позивачем надано копію договору позики, нібито укладеного з відповідачем. З даного договору не вбачається, що він підписаний електронно-цифровим підписом [PERSON] , відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Позивач перелічує можливі варіанти оформлення кредиту, не зазначаючи який конкретно спосіб нібито використав відповідач. Також позивачем зазначено: «На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор - 7570, для підписання кредитного договору № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року, шляхом направлення Позичальнику на номер телефону [NUMBER] (вказаного Позичальником під час реєстрації в особистому кабінеті) електронного повідомлення СМС-повідомлення». Однак, докази отримання відповідачем та надання ним позивачу одноразового ідентифікатора матеріали справи не містять. Позивачем не доведено дану обставину належними і достатніми доказами. Немає підстав вважати і те, що відповідача ознайомили з правилами обслуговування, на які позивач посилається у позові. Так, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Тарифи, Заяви разом зі всіма змінами, додатками та додатковими договорами/угодами до них, розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-договір. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Паспорт споживчого кредиту - це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Підписаних відповідачем правил позивач не надав. Таким чином, з матеріалів справи неможливо встановити того факту, що саме відповідачем були застосовані будь-яким способом ідентифікатори (коди підписання договору), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційних системах кредиторів. Відсутні й докази щодо ідентифікації за номером телефону, який би належав позичальнику. Крім того, позивач стверджуючи, що відповідачеві було надано кредит, не надав належних та достатніх доказів того, що надав відповідачу кошти. Згідно п. 2.4. наданого позивачем Договору, кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний Позичальником у заявці. Однак, заявку позивачем надано не було. Сам факт підписання кредитного договору (а позивач не довів його підписання відповідачем) жодним чином не доводить що було виконано зобов`язання та надано кошти відповідачеві. Дана обставина може бути підтверджена лише банківською випискою по рахунку. В якості доказу перерахування коштів позивачем надано лист АТ «Таскомбанк», в якому зазначено про нібито перерахування коштів. Наданий же позивачем Розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений ним же самим, - в жодному разі не може бути самі по собі доказом наявності заборгованості та руху коштів, причому іншою юридичною особою. Розрахунок є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей про передачу в дійсності коштів позичальнику в кредит, являється лише вираженням позиції позивача, яку в установленому процесуальним законом порядку необхідно довести належними доказами. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Позивача). Таким чином, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В матеріалах справи відсутня банківська виписка, яка б підтверджувала перерахування кредитних коштів відповідачу, отже підстави для ствердження про надання йому коштів відсутні. Крім того відповідно до умов наданого позивачем кредитного договору, кредит нібито наданий у розмірі 11550 гривень, строк надання кредиту на 10 (п. 2.1 договору), відсотки складають 1905,75 гривень (п. 1.3.2 Договору). Разом з тим, в позовній заяві позивач просить стягнути відсотки у дуже значному розмірі, який перевищує вдвічі вказане ним тіло кредиту, при цьому з наданих позивачем документів вбачається, що нарахування відсотків після строку надання кредиту не повинно здійснюватися, та відповідно відсотки нараховані позивачем більш ніж 1905,75 гривень не підлягають стягненню в будь-якому випадку. Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. Згідно п.18 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено. Таким чином, дані вимоги позивача взагалі прямо суперечать діючому законодавству України, та задоволенню не можуть підлягати в будь-якому випадку. Враховуючи вищевикладене, безпідставність тверджень позивача про надання кредиту, відсутність доказів надання коштів - відсутні підстави для задоволення позову. 15 квітня 2025 року представник відповідача - адвокат Шовков О.С. подав суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 15 квітня 2025 року представник відповідача - адвокат Шовков О.С. подав суду заяву про те, що ним у 5-денний строк після винесення судового рішення будуть надані докази надання правничої допомоги адвокатом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовних вимогах просив справу розглянути за його відсутності. Представник відповідача - адвокат Шовков О.С. в судовому засіданні, в режимі відеоконференції проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договірпро споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з частиною 2 статті 9З Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пунктів 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до пункту 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразовим ідентифікатором та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц зроблено висновок, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовною заявою представник позивача посилався на те, що 20 січня 2022 року між [PERSON] та ТОВ «Кошельок» було укладено договір № 3307303995-589442 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Крім того зазначає, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор «7570» для підписання кредитного договору № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року, шляхом направлення відповідачу на номер телефону [NUMBER] , вказаного ним під час реєстрації в особистому кабінеті, електронного повідомлення СМС-повідомлення. До позовної заяви позивачем додано: - паспорт споживчого кредиту до договору № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року у реквізитах якого не вбачається електронного підпису відповідача, або електронного підпису одноразовим ідентифікатором чи аналога власноручного підпису відповідача; - договір № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року з графіком розрахунків; на якому також не міститься електронного підпису відповідача, або електронного підпису одноразовим ідентифікатором чи аналога власноручного підпису відповідача; - детальний розрахунок заборгованості за договором № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року, за яким всього видано кредиту 11550,00 гривень, нараховано процентів в межах лояльного періоду 1905,75 гривень, нараховано процентів за продовжений строк користування позикою 22869,00 гривень, всього сплачено 0,00 гривень, залишок заборгованості згідно кредитного договору складає: 36324,75 гривень; - розрахунок інфляційних збитків та 3 % річних, за яким за період з 29.04.2022 по 15.01.2025 нараховано інфляційні збитки у розмірі 13992,29 гривні, 3% річних - 2961,71 гривня; - лист АТ «ТАСКОМБАНК» Про підтвердження платежу, відповідно до якого 20.01.2022 о 09:15:52 ТОВ «Кошельок» здійснено переказ грошових коштів у розмірі 11550,00 гривень на рахунок [NUMBER] ; - повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» про те, що 20.01.2022 через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» було проведено успішне зарахування 11550,00 гривень на картку клієнта [NUMBER] . - правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Кошельок». Проте, із наданих позивачем суду доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання кредитних коштів від ТОВ «Кошельок», а саме: зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Кошельок») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом накладення електронного підпису або використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора чи аналога власноручного підпису. При цьому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор - 7570, шляхом направлення на номер телефону [NUMBER] , оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того лист АТ «ТАСКОМБАНК» про підтвердження платежу та повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» не є належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки згідно вказаних повідомлень грошові кошти у розмірі 11550,00 гривень були перераховані на рахунок [NUMBER] , проте доказів що вказаний картковий рахунок належить саме відповідачу [PERSON] - суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 3307303995-589442 від 20 січня 2022 року задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення з відповідачем договору № 3307303995-589442 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також отримання за ним грошових коштів саме відповідачем [PERSON] , а тому вимоги про стягнення заборгованості є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, суд повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог, та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed