Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Чайковська Р.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Сектор опіки та піклування, усиновлення та соціального захисту дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що з 27.04.2017 року він перебував в шлюбі з відповідачем у справі, [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.11.2023 року шлюб було розірвано. Його син, [PERSON] зареєстрований та фактично проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS] до призову у ЗСУ. У будинку, в якому він проживав до призову разом із своїм сином є всі належні умови для того, щоб дитина могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Вищевказаний будинок належить його матері [PERSON] . Відповідач не займається та самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, що є доказом та підставою позбавлення її батьківських прав. За період перебування у шлюбі відповідач зловживала алкогольними напоями, вела аморальний спосіб життя, але він щоразу надавав їй шанс виправити становище та лікуватися від алкогольної залежності бо хотів зберегти шлюб і вважав, що дитині необхідне материнське піклування. Проте ,після того як його було призвано до лав ЗСУ, відповідачка взагалі перестала виходити зі стану алкогольного сп`яніння. [PERSON] не надавала жодних коштів на утримання малолітнього сина. Він з дитиною змушений був сплачувати всі комунальні витрати по будинку, нести самостійно обов`язок утримувати належно дитину. Кошти він періодично перераховував рідним, щоб вони купляли всі необхідні речі та сплачували комунальні послуги. Тобто, ситуація стала просто критичною та не контрольованою і тому, він подав до суду позов про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.06.2024 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.11.2023 року до досягнення дитиною повноліття, рішення суду в частині стягнення аліментів було звернуто до виконання. Станом на 22.01.2025 року за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів в сумі 46309,82 гривень. 27.05.2024 році у зв`язку з тим, що відповідачка продовжує безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків щодо їх спільного сина він звернувся до Органу опіки та піклуваняя Коросгенської міської ради із заявою про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.06.2024 року було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач взагалі не займалася та не займається вихованням дитини. Після його призову до лав ЗСУ їх спільний син почав проявляти агресію по відношенню до своїх однолітків, почав замикатися в собі, говорити нецензурною лайкою у бік бабусі бо його матір, у його відсутність, дозволяє собі спілкуватися з сином нецензурною лайкою. Психологами встановлено, що якщо в родині є член сім`ї, який постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, то діти часто не відчувають себе адекватними і розсудливими, порівнюючи себе з іншими, і відчувають, що вони недостатньо гарні через це з`являється маса комплексів і суджень, у дітей розвивається низька самооцінка. Він, позивач з 03.02.2023 року і по теперішній час проходить військову службу в лавах Збройних сил України та зарахований до особового складу ВЧ [NUMBER] , має стабільний дохід, що дає йому можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезпечити не в змозі. Вихованням його сина [PERSON] займалися і займаються він та його мати (бабуся дитини) - [PERSON] , яка піклується про його сина, поки він знаходиться у лавах ЗСУ. Наразі лише він займається вихованням дитини, а його власна матір [PERSON] , не займається вихованням дитини, веде аморальний спосіб життя, взагалі не приділяє уваги навчанню дитини, що є черговим підтвердженням підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не підтримує контакту з гімназією, де навчається їх спільний син, а тому вважає, що дана поведінка відповідачки є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Також просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач до суду не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Представник третьої особи Швець М.С. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснила, що є "хрещеною мамою" сина позивача. Мати дитини самоусунулась від викоання своїх обов`язків по вихованню сина, з дитиною не проживає, зловживає спиртними напоями, не працює, дитину не утримує. Хлопчик проживає разом з марір`ю позивача, його утримує позивач, займається вихованням сина. Свідок [PERSON] пояснила, що тривалий час знає родину позивача, відповідач у справі зловживає спиртними напоями, не працює, з дитиною не проживає, не займається її вихованням та дитину не утримує. Вихованням та утримання дитини заяймається позивач та його матір, з якою проживає хлопчик. Свідок [PERSON] пояснила, що працює вчителем-логопедом і займається з дитиною позивача, мати хлопчика жодного разу не приводила дитину на заняття, дитиною не цікавиться, не піклується про сина, зловживає спиртними напоями, не працює, має погану характеристку. Свідок [PERSON] пояснила, що є "хрещеною матір`ю" позивача, тривалий час знає його родину, після одруження з відповідачкою їх спільне життя не склалось, [PERSON] здловживала спиртними напоями, не працювала, дитиною не займалась. В даний час хлопчик проживає з бабусею (матір`ю позивача), яка займається його вихованням, водить дитину до школи, дитина доглянута. Свідок [PERSON] пояснила, що є односелицею позивача, відповідач зловживає спиртними напоями, не працює, з дитиною не проживає, взагалі сином не цікавиться, не утримує його матеріально. Хлопчик проживає з матір`ю позивача, яка його доглядає та виховує, позивач матеріально забезпечує сина. Свідок [PERSON] пояснила, що є односелицею позивача, знає, що його колишня дружина зловживає спиртними напояви, веде аморальний спосіб життя, сином взагалі не цікавиться, матеріально його не утримаує ,так як не працює. Хлопчик проживає з бабусею, матір`ю позивача яка займається вихованням дитини, позивач матеріально забезпечує сина, цикавиться дитиною. Вислухавши пояснення учасників, свідків та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд приходить до наступного. Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.06.2024 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком, [PERSON] , [INFO] . Також вирішено щомісячно стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.11.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, обчислених державним виконавцем Коростенського відділу ДВС у Коростенському районі Житомирської області, станом на 22.01.2025 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на користь [PERSON] становила 46309,82 грн. Позивач звернувся в орган опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина. Висновком органу опіки та піклування Коростенської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 05.06.2024 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . З даних довідки Михайлівського закладу дошкільної освіти слідує, що [PERSON] дійсно з 03.09.2019 року по 01.08.2023 року відвідував дошкільний заклад, протягом 2022-2023 років дитина була доглянута, охайна, до люттого 2022 року дитину приводив та забирав батько, [PERSON] , в подальшоу його приводила та забирала бабуся, [PERSON] . З характеристики учня 1 класу Михайлівської гімназії [PERSON] слідує, що за час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитина, батько дитини, [PERSON] знаходиться в лавах ЗСУ, мати дитини, [PERSON] вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, не приділяє достатньої уваги навчанню дитини, вихованням дитини займається бабуся, [PERSON] , яка забирає дитину зі школи, приводить дитину до школи, займається з ним, цікавиться його упіхами. З психологічно-педагогічної характеристики учня 2 класу [PERSON] слідує, що вихованням хлопчика займається бабуся і тато, води допомагають йому в навчанні, приводять та забирають зі школи, часто телефонують класному керівнику і цікавляться навчанням та поведінкою хлопчика, допомагають у проведенні класних та позакласних заходів. Мама дитини, за час навчання, не телефонувала і не цікавилась навчанням хлопчика. [PERSON] на даний час ніде не працює, зловживає алкогольними напоями, неодноразово були звернення її родичів до старостинського коругу з питання, про неналежне викоанння нею батьківських обов`язків, вихованням сина майже не займається, що стверджується характеристикою на [PERSON] яка надана Старостою Михайліського старостинського округу. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. У відповідності до ст.164 СК України та враховуючи інтереси малолітніх мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Поведінка відповідача, який тривалий час взагалі не спілкується із дитиною, не виховує її, не цікавиться його життям та здоров`ям, матеріально дитину не забезпечує, свідчить про її байдуже ставлення до дитини та про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Вказане узгоджується з письмовими матеріалами справи та поясненнями свідків. Оцінивши усі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , а тому відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України її слід позбавити батьківських прав відносно дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача, відповідног до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved