Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] через адвоката Очкур К.І. звернулася до\~суду із\~позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.05.2008 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна актовий запис № 189. В обґрунтування\~своїх вимог\~за позовом\~зазначила, що 15.05.2008 року сторони зареєстрували шлюбу, від шлюбу у сторін народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивача зазначає, що причиною розірвання шлюбу є неодноразові конфлікти під час яких відповідач навіть міг дозволяти собі фізичного насильства по відношенню до неї. Діти ставали свідками негативного впливу. Позивачка більше не може допустити, щоб діти росли в такому небезпечному середовищі та перебували в постійному страху, з огляду на це вона прийняла остаточне рішення щодо необхідності розірвання шлюбу. Подальше спільне життя неможливе. Ухвалою суду від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За відомостями Департаменту адміністративних послуг ЗМР та Єдиного державного демографічного реєстру відомості про реєстрацію місця проживання відповідача на території України відсутні. За наведеного відповідач, серед інших способів, повідомлявся про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.\~11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 15.05.2008 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна актовий запис № 189. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідач є громадянином Грузії. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПКУкраїни цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із п.2 ч.1 ст. 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем , особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 2 Закону № 2709-ІУ цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом. Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV. Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст. 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. За ч.1 ст.61 вказаного закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Крім того відповідно до ч.2 ст. 16 вище вказаного Закону якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Оскільки відповідач мешкає на території України, на териоторії якої мало останнє місце проживання подружжя, застосуванню підлягає саме законодавство України. Як визначає ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.105,110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позивач вказала на неможливість збереження шлюбу та подальшого спільного життя із відповідачем, суд вбачає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати . На підставі викладеного,

Outcome: approved