Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

06.06.2024 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Зазначив, що він являється пенсіонером, крім того має інвалідність ІІ групи та отримує пенсію в розмірі 2725 грн. 00 коп. Інших джерел доходу немає. Його матеріальне становище є вкрай нужденним. Він часто хворіє і даної пенсії йому не вистачає ні на ліки, ні на харчування, ні на оплату комунальних послуг. Вказав, що він є батьком дев`ятьох дітей, які на даний час всі повнолітні, однак жодної матеріальної допомоги йому не надають, хоча в свій час він їх виховував, сплачував аліменти на їхнє утримання та фінансово допомагав під час навчання в навчальних закладах. Однак, документи про народження дітей у нього відсутні. Йому вдалося вибрати дублікат свідоцтва про народження тільки на одну дитину - дочку [PERSON] , яка на його думку, взмозі надавати йому хоч якусь матеріальну допомогу. В зв`язку з наведеними обставинами він звернувся в Надвірнянське бюро правничої допомоги Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, що в м.Надвірна по вул.Грушевського, 18 для надання йому безоплатної правової допомоги для складання даної позовної заяви, яку в подальшому і подав до Надвірнянського р-нного суду. Просив суд постановити рішення, яким задоволити його позовні вимоги та стягувати з відповідача - [PERSON] , його доньки, на його утримання, як батька, аліменти в розмірі по 1200 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала. Суду пояснила, що як батька вона його не знає, оскільки він покинув її з мамою та ще сімома старшими сестрами та братом коли їй ще не виповнилося й два роки, жодних стосунків з ним не підтримує. Зазначає, що позивач [PERSON] свої батьківські обов`язки не виконував, присуджені в її користь аліменти спочатку не сплачував взагалі. В подальшому, після того як відносно нього була відкрита кримінальна справа і судом його було визнано винним за ч.1 ст.164 КК України, він сплачував на неї та ще вісьмох дітей символічну суму - 5 грн. на всіх, оскільки всі гроші витрачав виключно на себе. Йому нічого невідомо про її життя, нею весь час піклувалася та виховувала мама - [PERSON] . Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Аналогічну позицію висловив в судовому засіданні і представник відповідача - адвокат Федосін А.В. Крім того, в інтересах відповідача - [PERSON] через систему "Електронний суд" на адресу суду направив відзив на позовну заяву [PERSON] в якому, з підстав наведених у ньому (відзиві), просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача - [PERSON] , відповідача - [PERSON] , її представника - адвоката Федосіна А.В., свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , взявши до уваги письмові заяви свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є пенсіонером та особою з інвалідністю другої групи довічно, в зв`язку з чим отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 10.01.2023 року (а.с.23). З пояснень позивача, даних ним в судовому засіданні встановлено також, що він проживає сам в [ADDRESS] в будинку, що належав його батькам. Підсобного господарства не веде. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , його дочка, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , копія якого долучена до позовної заяви (а.с.7), є працездатною особою та може надавати йому матеріальну допомогу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Разом з тим, судом встановлено і такі обставини: Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15. Відносно доводів позивача про його незадовільне матеріальне становище суд перевірив, що як вбачається з довідки № 665 від 14.05.2024 року, яку до матеріалів справи долучив сам позивач, він знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пенсію по інвалідності у розмірі: за січень 2024 р. - 2520 грн., за лютий 2024 р. - 2520 грн., за березень 2024 р. - 2725 грн., квітень 2024 р. - 2725 грн., травень 2024 р. - 2725 грн., на загальну суму за 5 місяців-13215 грн. 00 коп. (а.с.6). Крім того, згідно ухвали суду від 14.02.2025 року судом з УСЗН Надвірнянської РДА та ГУ ДПС в Івано-Франківській області витребувані відомості про всі соціальні виплати з 01.01.2024 року по 30.11.2024 року включно, які були виплачені позивачу [PERSON] . Як видно з отриманих відповідей, [PERSON] , жит. [ADDRESS] перебуває на обліку в УСЗН Надвірнянської РДА, як одержувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Допомога нарахована в розмірі: січень 2024 року - 453 грн. 20 коп.; лютий 2024 року - 453 грн. 20 коп.; березень 2024 року - 453 грн. 20 коп.; квітень 2024 року - 313 грн. 20 коп.; травень 2024 року - 313 грн.20 коп.; червень 2024 року - 313 грн. 20 коп.; липень 2024 року - 313 грн. 20 коп.; серпень 2024 року - 313 грн. 20 коп.; вересень 2024 року - 313 грн. 20 коп.; жовтень 2024 року - 176 грн. 53 коп.; листопад 2024 року - 176 грн. 53 коп., всього - 3591 грн. 86 коп. за 11 місяців (а.с.167-168). З відповіді ГУ ДПС в Івано-Франківській області вбачається, що за 12 місяців [PERSON] отримав державної соціальної допомоги - 3768 грн.39 коп. (а.с.162-164). Згідно З-ну України "Про прожитковий мінімум", прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2024 році. Зокрема для осіб, які втратили працездатність прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2024 року визначено - 2361 грн. 00 коп. Ст.7 зазначеного Закону передбачено установити з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі - 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум не змінився. Також з інформації старости Краснянського старостинського округу №4 Надвірнянської м/ради від 23.09.2024 року, наданої на запит відповідача [PERSON] встановлено, що згідно погосподарської книги № 3 номер об`єкта погосподарського обліку 01-0219-1 за [PERSON] , [INFO] обліковано: житловий будинок в [ADDRESS] ; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,18 га; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною орієнтовною площею 0,83 га. (а.с.65). Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, на момент розгляду цієї справи позивач [PERSON] має доходи, які забезпечують йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, має в наявності житловий будинок та земельні ділянки. Що стосується твердження позивача про сплату ним аліментів на утримання дочки [PERSON] - відповідача по справі судом з`ясовано, що 04.08.2000 р. Надвірнянським р-нним судом Івано-Франківської області шлюб між [PERSON] , дружиною позивача і позивачем [PERSON] розірвано. Неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] залишено на виховання матері - [PERSON] (а.с.114). А постановою Коломийського районного суду від 27.12.2000 року стягнуто з [PERSON] , 1961 року народження, на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходу в місяць на утримання дітей: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] (а.с.47, 115). Згідно виконавчого листа від 04.01.2002 р. № 2-981, виданого на підставі зазначеного рішення Коломийського районного суду, у провадженні Надвірнянського відділу державної виконавчої служби Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції дійсно перебувало виконавче провадження № 37439500 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (а.с.116). Однак, як вбачається з відповіді заступника начальника СУ ГУ НП в Івано-Франківській області І. Максиміва від 24.09.2024 року (11613) на запит адвоката Федосіна А.В., прокуратурою Надвірнянського р-ну було порушено кримінальну справу №244312 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України за фактом ухилення [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] (а.с.48). Дана обставина підтверджується також ухвалою Надвірнянського р-нного суду від 19.04.2004 року, якою [PERSON] визнано особою, що вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.164 ч.1 КК України та застосовано до нього заходи примусового медичного характеру - госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Копія ухвали долучена до матеріалів справи (а.с.64). З наведеного можна зробити висновок про те, що твердження [PERSON] що він допомагав дочці - [PERSON] матеріально і сплачував на її утримання аліменти, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому є недостовірними, оскільки він не сплачував аліменти, що призвело до виникнення заборгованості, порушення кримінальної справи та визнання його винним за ч.1 ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів. Факт ухилення позивача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків підтвердила також в судовому засіданні допитана у відповідності до ст.93 ЦПК України, як свідок - відповідач [PERSON] , свідки [PERSON] , [PERSON] . Зокрема, [PERSON] , як свідок, повідомила, що пригадує, що батько один раз прийшов до неї до школи під час уроків, приніс коробку цукерок, в загальному спитав, як у неї справи, а потім провів додому. Ще один раз батько приходив до школи чи то на перший дзвоник, чи то на останній, точно сказати не може. Ще раз підтвердила, що виховувала її та матеріально забезпечувала тільки її мама - [PERSON] . А символічну суму 5 грн. аліментів на всіх дев`ятьох дітей батько почав давати вже після того, як відносно нього була порушена кримінальна справа за ч.1 ст.164 КК України та суд виніс рішення. З показань свідка [PERSON] вбачається, що її наймолодшій дочці [PERSON] було всього 1 рік 7 місяців, коли вона розлучилася з [PERSON] та змушена була з всіма дітьми йти проживати в батьківську хату. [PERSON] тероризував та переслідував їх, кричав та погрожував, стукав у вікна та двері, тому діти були сильно налякані. Аліменти [PERSON] також не платив, в зв`язку з чим була порушена відносно нього кримінальна справа. Після ухвали суду він злякався і час від часу сплачував по 5 грн. аліментів на утримання всіх дітей. Аналогічні показання надали і свідки [PERSON] , [PERSON] . Крім того, обставини ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків підтверджені письмовими заявами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копії яких долучені до матеріалів справи за клопотанням представника відповідача, адвоката Федосіна А.В. через систему "Електронний суд" (а.с.49-52, 104-109). Також, в процесі розгляду даної справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, як того вимагає ЦПК України, що свідчать про те, що він несе значні витрати на купівлю ліків, харчування та оплату комунальних послуг (не долучені довідки про його перебування на лікуванні (стаціонарному, амбулаторному), виписки з лікувальних закладів, листки призначення(рецепти) медичних препаратів, квитанції (чеки) що підтверджують купівлю медикаментів, квитанції про оплату комунальних послуг (газопостачання, електроенергії і т.д.). Таким чином позивачем [PERSON] не доведено факт необхідності надання йому, як непрацездатній особі, матеріальної допомоги у вигляді стягнення з його дочки [PERSON] , відповідача по справі, аліментів на його утримання, натомість повністю підтвердився факт його ухилення від сплати аліментів, визначених постановою Коломийського р-нного суду від 27.12.2000 року. З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази для підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги (аліментів) з боку відповідача, з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed