Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Ліцею міста\~Рубіжного Луганської\~області про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що з 01 вересня 2016 року вона працювала вчителем англійською мови у Рубіжанській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №8 Рубіжанської міської ради Луганської області. З жовтня 2020 року позивач знаходилася у відпустці у зв`язку із вагітністю і пологами, а потім у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до запису №11 трудової книжки, 24.02.2021р. юридичну особу Рубіжанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8 Рубіжанської міської ради Луганської області було реорганізовано у Рубіжанський ліцей Сєвєродонецького району Луганської області. 01 липня 2021 року позивача було переведено на посаду вчителя англійської мови до відповідача. Наказом відповідача №32К/ТР від 03.07.2023 позивача було звільнено шляхом переведення до іншого учбового закладу за власним бажанням. При звільненні з роботи їй було відмовлено у наданні щорічної відпустки та матеріальної допомоги за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020. Як вбачається з листа відповідача №74 від 13.06.2023 «у зв`язку з фізичною відсутністю у закладі первинних документів, що підтверджують Ваше право на таку відпустку, надання щорічної оплачуваної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення стане можливим тільки при деокупації території територіальної громади та відновленні функціонування технічної та документальної бази Централізованої бухгалтерії управління освіти Рубіжанської міської ради». 26 грудня 2024 року на адресу відповідача було направлено адвокатський запит №24/328 із проханням повідомити чи було сплачено позивачу при звільненні грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020, і якщо так, надати розрахунок цієї компенсації. Як вбачається з листа відповідача №370 від 30.12.2024 у закладі освіти первинними документами документального підтвердження наявності невикористаної щорічної відпустки у [PERSON] за період з 17.11.2019 по 16.11.2020 немає, у зв`язку з цим, заборгованість по виплаті заробітної плати та належних сум при звільненні [PERSON] у закладу освіти відсутня. Отже, при звільненні відповідач не сплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020. Таким чином позивач вважає, що невиплата їй в день звільнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за період з 17.11.2019 по 16.11.2020 є незаконною та такою, що порушує її права. Позивач вказує, що згідно з Індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача, позивач працювала у відповідача за період з 2016 року по день свого звільнення 03.07.2023. За цей період позивач отримувала від відповідача заробітну плату, на яку здійснювалося нарахування та утримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому вважає доводи відповідача про фізичну відсутність у його закладі первинних документів, що підтверджують право позивача на таку відпустку, безпідставними. Позивач мала право на щорічну основну відпустку за період з 17.11.2019 по 16.11.2020 тривалістю 56 календарних днів, і під час роботи у відповідача не використала її. Таким чином, при звільненні працівника роботодавець має визначене законом зобов`язання сплатити позивачу грошову компенсацію за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки, а саме за 56 календарних днів. Зауважила, що відповідач є правонаступником Рубіжанської загальноосвітньої школі І-ІІІ ступенів № 8 Рубіжанської міської ради Луганської області, у якій власне працювала позивач у період з 17.11.2019р. по 16.11.2020р. Враховуючи зазначене, у позивача також є право на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати), яку вона не отримала, оскільки відпустку їй не було надано незаконно, і у випадку надання такої відпустки, позивач мав право на виплату такої допомоги. У день звільнення позивача з роботи (03.07.2023) відповідач був зобов`язаний здійснити всі належні йому виплати, у тому числі грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, проте свій передбачений законом обов`язок не виконав. Оскільки відповідач протиправно не сплатив позивачу при звільненні грошову компенсацію за невикористану щорічну основу відпустку, з нього на користь позивача повинно бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за шість місяців, починаючи з 04 липня 2023 року (з наступного дня за днем звільнення позивача) по 04 січня 2024 року включно. Оскільки з жовтня 2020 року позивач знаходилася у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, а потім у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, останніми двома місяцями, у яких вона отримувала заробітну плату були серпень та вересень 2020 року. Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача, у серпні 2020 року заробітна плата позивача дорівнювала 15315,52 грн, а у вересні 2020 року 4717 грн. Отже, заробітна плата саме за ці два місяця повинна враховуватися при розрахунку середнього заробітку позивача. При цьому сумарна кількість робочих днів у серпні та вересні 2020 року складає 43 дня. Отже, розрахунок середньоденного заробітку позивача, виходячи із розрахунку: 15315,52 грн + 4 717 грн = 20032,52 грн / 43 робочі дні = 465,87\~грн. Кількість робочих днів за період з 04.07.2023 по 04.01.2024 включно становить 137 днів. Відповідно сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, а саме з 04.07.2023 по 04.01.2024включно дорівнює 63824,19 грн, виходячи із розрахунку: 465,87 грн. * 137 робочих дня = 63824,19 грн. Це означає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців у сумі 63824,19 грн повинно бути стягнуто з відповідача на користь позивача. Вказане і стало підставою для звернення до суду, а тому позивач просить: зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити позивачу грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 56 календарних дня за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020 у розмірі 20594 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити позивачу допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.07.2023 по 04.01.2024 включно у розмірі 63824,19 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 13.02.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача Євсєєвою Л.Б., відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідач вказує, що жодних доказів того, що позивач не скористалась своїм правом на щорічну відпустку за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020 та не отримувала допомогу на оздоровлення за цей рік не надано. Відповідно до свідоцтва про народження позивач народила дитину [INFO] , а отже оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами мала б розпочатись з середини квітня 2020 року, а не у жовтні 2020 року, як стверджує позивач. Крім того, із наданої Позивачем «Довідки форми ОК-5» вбачається, що позивач отримала: у квітні 2020 р. 10171,43 грн, у травні 2020 р. 10790,48 грн, у червні 2020 р.- 10442,40 грн, у липні 2020 р.- 10790,48 грн, у серпні 15315,52 грн, у вересні 2020 р. 4717 грн. Оскільки довідка форми ОК-5 не є первинним бухгалтерським документом, який слугує підтвердженням чи спростуванням надання щорічної відпустки, а тому вона й не може бути використана як доказ у цій справі, можливо також стверджувати, що отримана у серпні 2020 року заробітна плата у сумі 15315,52 грн була нарахована позивачу вже з урахуванням виплат на щорічну відпустку, оскільки ця сума є більшою за всі попередні. Зважаючи, що дитина народилась [INFO] , а відповідно до Довідки ОК-5 позивачка останні кошти від Управління освіти РМР отримала у вересні 2020 року, то відповідач вважає, що можна зробити припущення (за відсутності лікарняного листа), що відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку мала б розпочатися з 14.09.2020. Тобто розрахунковий період для надання основної щорічної відпустки в будь-якому випадку становив не відпрацьований робочий рік, наприклад, з 17.11.2019 по 14.09.2020. За цей період дні щорічної відпустки вираховуються пропорційно відпрацьованому часу, і строк відпустки мав би становити лише 46 календарних днів, а не 56 днів, як зазначено в позовній заяві. Однак, навіть й такі припущення не можна брати до уваги, оскільки законодавством дозволяється поділяти відпустку на частини, дні якої Позивакою могли бути використані раніше. Отже, належним підтвердним доказом по справі є лише наказ (розпорядження) роботодавця про перенесення відпустки і внесення змін до графіка відпусток та наявності особової картки працівника. Однак, наведені підтвердні документи у відповідача відсутні внаслідок дії обставин непереборної сили, про що позивачка знала із письмової відповіді відповідача ще до звільнення у червні 2023 року. Так, згідно із наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» №309 від 22.12.2022 (зі змінами) встановлено, що за Рубіжанську територіальну громаду Луганської області велись бої з 24.02.2022 по 13.05.2022 та з 13.05.2022 вона знаходиться в окупації по теперішній час. Отже, будівля та все майно закладу освіти знаходяться під окупацією, в тому числі і всі первинні документи (особові справи, накази, табелі обліку робочого часу, графіки відпусток, тощо), які видавались у період до 13.05.2022, що підтверджується відкритими кримінальними провадженнями за поданими заявами до Головного управлінням СБУ у Донецькій та Луганській областях та під час самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 438 КК України, зареєстрованими в Єдиному реєстрі досудових розслідувань: №42022132370000077 від 06.05.2022, №22022130000000582 від 11.10.2022. Оскільки заклад освіти на період воєнного стану обслуговує Централізована бухгалтерія тимчасового новоствореного органу управління та розпорядника бюджетних коштів - Управління освіти Рубіжанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (далі Управління освіти РМВА), для підтвердження чи спростування надання Позивачці щорічної відпустки Відповідач також звертався із запитом про надання документів і до Управління освіти РМВА. Як вбачається із наданої відповіді №01-08/73 від 10.02.2025: «Управління освіти військової адміністрації (код ЄДРПОУ 44786856) - новостворений тимчасовий орган, який діє з моменту реєстрації - 07.06.2022 р. та не є правонаступником Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області (код ЄДРПОУ 02141957). Тому доступ до електронної бази бухгалтерії Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області у новоствореного Управління освіти військової адміністрації з іншим кодом реєстрації відсутній» та «весь паперовий архів документів по нарахуванню заробітної плати залишився на тимчасово окупованій території і Управлінню освіти військової адміністрації, як новоствореному органу (діє з 07.06.2022), не передавався. Отже, надати документи, які підтвердять або спростують факт отримання [PERSON] основної щорічної оплачуваної відпустки й матеріальної допомоги на оздоровлення за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020, наразі неможливо». Враховуючи відсутність первинних документів через окупацію майна закладу освіти, відповідач позбавлений можливості перевірити факт невикористання відпустки та здійснити коректний розрахунок компенсації. За наявними у відповідача первинними документами заборгованість з виплати всіх сум при звільненні відсутня. Більше того, наявні дані про нарахування Позивачу у серпні 2020 року підвищеної заробітної плати (15315,52 грн) можуть свідчити про можливе використання щорічної відпустки або її частини, оскільки відповідно до частини 2 статті 20 Закону «Про відпустки» до відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за заявою жінки приєднати щорічну відпустку незалежно від тривалості її роботи в поточному робочому році. Вимогау про виплату допомоги на оздоровлення при звільненні вважає необґрунтованою та такою, що не відповідає чинному законодавству, оскільки при звільненні чинним законодавством передбачено лише виплату компенсації за невикористану відпустку. Разом з тим, відповідач вказав, що затримка розрахунку спричинена окупацією території, де знаходяться всі первинні документи, тобто через обставини непереборної сили. 17.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (вх. №14935), відповідно до якої позивач вважає викладені у відзиві на позов заперечення безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Позивач зауважує, що неможливо підтвердити факт невикористання відпустки, тобто підтвердити те, чого не існує та не існувало. Таким чином можливе використання відпустки позивачем, повинен підтвердити відповідач, якщо він заперечує проти задоволення позовних вимог, і дійсно вважає, що позивач за вказаний період використала щорічну оплачувану відпустку. При цьому зазначаючи, що первинна бухгалтерська документація залишилася на тимчасово окупованій території, відповідач не надає суду жодних доказів цього. Посилання відповідача на інформацію з витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР), надані разом із відзивом на позовну заяву, не є доказами втрати такої документації, адже відповідно до вимог статті 82 ЦПК України, не належать до обставин встановлених рішенням суду у господарській, цивільній, адміністративній справі або вироком суду у кримінальній справі. Сам по собі витяг з ЄРДР є лише підтвердженням початку кримінального провадження. Тим більше, що у наданих Витягах з ЄРДР нічого вказано про втрату або знищення саме первинної бухгалтерської документації відповідача. Зауважив, що повномасштабне вторгнення збройних сил рф в Україну почалося 24.02.2022р., а Рубіжанську міську територіальну громаду було окуповано 13 травня 2022 року, що визначено пунктом 6 Розділу Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309. Тобто за два з половиною місяця від початку повномасштабного вторгнення до окупації м. Рубіжне, відповідач, який наразі продовжує свою діяльність на підконтрольній Україні території, так саме мав можливості вивезти всю свою документацію на підконтрольну територію. Будь-яких доказів про оплату відпустки, у тому числі інформації отриманої від органів ДПС України, відповідачем не надано. Припущення відповідача про можливе використання відповідачем відпустки жодним чином не підтверджено. Безпідставним також вважає посилання відповідача на дію обставин непереборної сили, такої як воєнні дії, оскільки на час звільнення позивача (03.07.2023) відповідач діяв на території, що підконтрольна Україні. Той факт, що відповідач помилково вважав, що позивач раніше використала відпустку та відповідно не має прав на її компенсацію не залежить від проведення воєнних дій, а є свідченням неправильної оцінки відповідачем спірних правовідносин та обставин, тому несвоєчасний розрахунок відбувся саме з вини відповідача. 24.02.2025 до суду надійшли заперечення представника відповідача (вх. №16560) у яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та просив врахувати, що заявлена позивачем вимога може бути розглянути після деокупації території міста Рубіжного Луганської області та отримання доступу до первинної документації або на підставі документів, які будуть відновлені в установленому законом порядку. На думку відповідача, саме на позивачеві, який заявляє вимогу про компенсацію за невикористану відпустку, лежить обов`язок доведення факту її невикористання. Наголосив, що відсутність документів через окупацію є прямим наслідком воєнних дій, що відповідає ознакам непереборної сили. Вважає за необхідне врахувати, що під час жорстких бойових дій громадяни об`єктивно фізично не мали можливості займатися відновленням/збереженням документації, оскільки першочерговими діями була евакуація та збереження життя людей. Твердження представника позивача про можливість отримання даних про оплату відпусток в органах ДПС є необґрунтованим, оскільки інформація, яка ними надається не містить деталізації за видами виплат, а лише загальні суми нарахованої заробітної плати, що не дозволяє встановити факт використання чи невикористання відпустки, оскільки розмір нарахованої заробітної плати за місяць може включати різні види виплат. При цьому, заклад освіти не має самостійного рахунку в банку та самостійно не веде бухгалтерський облік, у зв`язку з чим відповідно й не має можливості отримувати довідки, виписки від ДПС України про нарахування та сплачені податки із заробітної плати працівників. Крім того зауважив, що народження дитини має безпосереднє відношення до визначення права на відпустки та їх тривалості, оскільки у випадку використання позивачем права на відпустку для догляду за дитиною це впливає на розрахунок щорічної відпустки та компенсації за її невикористання. Так, за розрахунками, що випливають із свідоцтва про народження дитини та довідки ОК-5 Позивачка пропрацювала не повний робочий рік, а лише повних 9 місяців, що менше за встановлену законодавством норму відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону «Про відпустки», яка визначає право на відпустку повної тривалості при звільненні для педпрацівників лише у разі пропрацювання ними не менш як 10 місяців. Відповідач стверджує, що позивачка використала всі дні щорічної відпустки, оскільки згідно довідки ОК-5 з червня по серпень 2020 року заробітна плата була виплачена позивачу й навіть у збільшеному розмірі, що свідчить як про використання нею щорічної відпустки за 2019-2020 р., так і отримання додаткової матеріальної допомоги на оздоровлення. Водночас, для виплати такої компенсації за невикористані дні щорічної відпустки необхідно достовірно встановити кількість невикористаних днів відпустки, що неможливо без доступу до первинної документації. Таким чином, відсутність доступу до первинної документації унеможливлювала як достовірний розрахунок компенсацій, так і встановлення самого факту наявності невикористаної відпустки у позивача. 25.02.2025 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області залучено до участі в справі Управління освіти Рубіжанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. 24.03.2025 до суду надійшли письмові пояснення (вх. №25935), надані представником третьої особи Управління освіти РМВА, у яких повідомлено, що з 07.06.2022 до Управління освіти РМВА, тимчасово на період воєнного стану, перейшло управління комунальним закладом освіти, де працювала позивачка, а також його фінансово-бухгалтерське обслуговування. До моменту перепідпорядкування управління цим закладом освіти здійснювалось Управлінням освіти Рубіжанської міської ради Луганської області (код ЄДРПОУ 02141957), керівник якого не виїжджала на підконтрольну Україні територію, на контакт з Рубіжанською міською військовою адміністрацією не виходила, а відповідно й дій щодо евакуації чи передачі документів, бланків, печаток, електронних баз даних, тощо, у період бойових дій, починаючи з 24.02.2022, організовано не було. Так, третя особа, як новостворений тимчасовий орган, не є правонаступником Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області (код ЄДРПОУ 02141957). Доступ до документів та електронної бази бухгалтерії у третьої особи з іншим кодом реєстрації відсутній. Паперовий архів документів по нарахуванню заробітної плати залишився на тимчасово окупованій території та третій особі не передавався, а тому підтвердити чи спростувати факт невикористання позивачкою щорічної відпустки неможливо. Наразі без наказу керівника відповідача щодо наявності невикористаної відпустки [PERSON] , яка у період з 2020 року по 2023 рік перебувала у безоплатній відпустці до догляду за дитиною до досягнення 3-х років, відсутня правова підстава для нарахування та виплати коштів. Натомість для здійснення достовірних нарахувань та виплати компенсації при звільненні необхідно встановити факт невикористання щорічної відпустки або кількість невикористаних днів відпустки, що неможливо без доступу до первинної документації. Зазначає, що відпустка позивачки у зв`язку вагітністю та пологами розпочалась з жовтня 2020 року, а у період літніх канікул, які передували соціальній відпустці, з червня по серпень 2020 року, позивач отримала заробітну плату у збільшеному розмірі згідно з довідкою форми ОК-5, що свідчить про використання нею щорічної відпустки у повному обсязі, а також отримання додаткової матеріальної допомоги на оздоровлення. Таким чином, третя особа заперечує проти задоволення позовних вимог та повністю підтримує відзив відповідача, в тому числі щодо неправомірного розрахунку ціни позову та стягуваних сум (а.с. 90-92). 08.04.2025 до суду надійшли додаткові пояснення (вх. №31227), надані представником позивача адвокатом Самохваловим С.В., згідно яких останній вказує, що отримання позивачкою заробітної плати за відпустку тривалістю 56 календарних днів у спірний період (з 17.11.2019 по 16.11.2020) також не підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 23.02.2025 № PDJUO246VK9B1LN4 по картковому рахунку позивача. При цьому отримані позивачем 03 липня 2020 року кошти у розмірі 48858,08 грн є "лікарняні за травень 2020 року". Відповідно до листку непрацездатності позивача серія АДП № 984201, з 27.04.2020 позивач знаходилася на лікарняному, причина - вагітність та пологи. Тривалість лікарняного - 126 календарних днів. Згідно зі свідоцтвом про народження від 01.07.2020, відповідний актовий запис № 142, [INFO] у позивача народилася дитина [PERSON] . Отже, 48 858,08 грн є оплатою позивачу відпустки по вагітності та пологам (70 календарних днів до пологів + 56 календарних днів після пологів) згідно з положеннями статті 179 КЗпП України. За таких обставин, вважає заперечення відповідача та третьої особи безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства України та не відповідають обставинам справи. 02.06.2025 до суду надійшли додаткові заперечення (вх. №48715), подані представником третьої особи Управління освіти Рубіжанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, у яких останнім зауважено щодо строків подання доказів до суду, а також недостовірності та недостатності наданих доказів, вказавши, що довідка банку із зазначенням "заробітна плата" не підтверджує факт виплати чи невиплати коштів саме за відпустку, оскільки в бухгалтерських документах як заробітна плата, так і відпускні зазначаються узагальнено під терміном "заробітна плата". При цьому для визначення характеру виплат необхідні первинні бухгалтерські документи (платіжні відомості, розрахункові листи тощо). Відповідно за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020 позивач могла деякі дні щорічної відпустки вже використати, проте довідка ПриватБанку не містить цих даних. Крім того, представник третьої особи зауважив, що кількість днів невикористаної щорічної відпустки вираховуються пропорційно відпрацьованому часу, тобто лише за 9 місяців роботи позивача, що мали б становити лише 46 календарних днів, а не 56 днів, як зазначає позивач, з яких позивач могла використати деякі дні щорічної відпустки. У судовому засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Самохвалов С.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце засідання. Відповідач повторно не забезпечив явку свого представника у судове засідання, зважаючи на що суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами КЗпП України. Судом встановлено, що згідно довідки від 01.08.2022 №509-5001944272 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно відомостей з трудової книжки серії [NUMBER] , належної [PERSON] слідує, що: 17.11.2008 [PERSON] було прийнято на роботу педагогом-організатором (ЗОШ №8) в Рубіжанську загальноосвітню школу І-ІІІ ст. №8 Рубіжанської міської ради Луганської області; 01.09.2016 переведено вчителем англійської мови цього закладу; відповідно до рішення РМР Луганської області від 24.02.2021 №6/254 юридична особа Рубіжанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №8 Рубіжанської міської ради Луганської області реорганізовано шляхом злиття з юридичною особою комунальним навчально-виховним комплексом «Рубіжанський ліцей» Рубіжанської міської ради Луганської області; відповідно до рішення РМР Луганської області від 28.04.2021 №10/24 створено юридичну особу Рубіжанський ліцей Рубіжанської міської ради Луганської області; 01.07.2021 на підставі наказу по ЗШ №8 від 30.06.2021 №68-К/ТР переведена на посаду вчителя англійської мови до Рубіжанського ліцею Рубіжанської міської ради Луганської області, п. 8 ст. 36 КЗпП України; відповідно до рішення РМР Луганської області від 22.12.2021 №29/59 змінено найменування Рубіжанський ліцей Рубіжанської міської ради Луганської області (код ЄДРПОУ 44271671) на Рубіжанський ліцей Сєвєродонецького району Луганської області (а.с. 20-22). На підтвердження перебування позивачки [PERSON] у трудових відносинах із відповідачем та отримання нею доходу до матеріалів справи додано індивідуальні відомості про застраховану особу реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) №6216 від 21.11.2024 (а.с. 12-15), а також виписку порахунку АТ КБ «Приват Банк» (а.с. 117-119). Відповіддю адміністрації Рубіжанського ліцею Сєвєродонецького району Луганської області №74 від 13.06.2023 на заяву [PERSON] від 06.06.2023 повідомлено, що у наданні їй щорічної оплачуваної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення за робочий період з 17 листопада 2019 р. по 16 листопада 2020 р. відмовлено у зв`язку із фізичною відсутністю у закладі первинних документів, що підтверджують право на таку відпустку. Вказано, що надання щорічної оплачуваної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення стане можливим тільки при деокупації території територіальної громади та відновлення функціонування технічної та документальної базу Централізованої бухгалтерії управління освіти Рубіжанської міської ради (а.с. 16 зворот). Згідно із довідкою №24 від 30.12.2024, виданої Управлінням освіти Рубіжанської міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області загальна сума доходу [PERSON] на посаді вчителя в Ліцеї міста Рубіжного Луганської області за період з 25.06.2023 по 04.07.2023 становила 2217,96 грн, яка включає в себе нараховану соціальну відпустку як матері двох неповнолітніх дітей за 2023 рік в кількості 10 календарних днів. Зазначено, що на момент звільнення заборгованість по заробітній платі відсутня, всі розрахунки проведено в повному обсязі (а.с. 33). Як слідує із відповіді на адвокатський запит, наданої Ліцеєм міста Рубіжного Луганської області, №370 від 30.12.2024 за наявними у закладі освіти первинними документами документального підтвердження наявності невикористаної щорічної відпустки у [PERSON] за період з 17.11.2019 р. по 16.11.2020 р. немає. У зв`язку з цим заборгованість по виплаті заробітної плати та належних сум при звільненні [PERSON] у закладу освіти відсутня (а.с. 16). Наказом директора Рубіжанський ліцей Сєвєродонецького району Луганської області Людмили Євсєєвої «Про звільнення за переведенням [PERSON] » №32-К/ТР від 03.07.2023 звільнено [PERSON] , учителя англійської мови Рубіжанського ліцею Сєвєродонецького району Луганської області, 04 липня 2023 року за переведенням на посаду вчителя англійської мови до Рубіжанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 Рубіжанської міської ради луганської області за згодою працівника, п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 17). Як вбачається із повідомлення Управління освіти військової адміністрації щодо надання бухгалтерських документів повідомлено, що Управління освіти військової адміністрації (код ЄДРПОУ 44786856) - новостворений тимчасовий орган, який діє з моменту реєстрації - 07.06.2022 та не є правонаступником Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області (код ЄДРПОУ 02141957). Тому доступ до електронної бази бухгалтерії Управління освіти Рубіжанської міської ради Луганської області у новоствореного Управління освіти військової адміністрації з іншим кодом реєстрації відсутній. При цьому, згідно із наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» №309 від 22.12.2022 (зі змінами) встановлено, що за Рубіжанську територіальну громаду Луганської області велись бої з 24.02.2022 по 13.05.2022 та з 13.05.2022 вона знаходиться в окупації по теперішній час. Таким чином, весь паперовий архів документів по нарахуванню заробітної плати залишився на тимчасово окупованій території і Управлінню освіти військової адміністрації - як новоствореному органу (діє з 07.06.2022) не передавався. Отже, надати документи, які підтвердять або спростують факт отримання [PERSON] основної щорічної оплачуваної відпустки й матеріальної допомоги на оздоровлення за період роботи з 17.11.2019 по 16.11.2020, наразі неможливо (а.с. 49). У Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за №22022130000000582 від 11.10.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України та №42022132370000077 від 06.05.2022 за ч. 1 ст. 438 КК України (а.с. 50, 51-52). Окрім того, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.07.2020 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків) (а.с. 121). У зв`язку з вагітністю та пологами [PERSON] 27.04.2020 було видано листок непрацездатності серії АДП №984201 яким визначено звільнення від роботи з 27.04.2020 строком на 126 календарних днів, стати до роботи 31 серпня. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Положення наведених вище процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Водночас, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Водночас це не звільняє позивача довести ті обставини, на які він посилається. Відповідно до частини 4 статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Як передбачено частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 серпня 2020 року у справі №266/6853/18 (провадження №61-9549св19) зроблено висновок, що «згідно положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум». Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з частинами 2, 3 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідно до частин 1, 7 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина 1 статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату та інші належні до виплати суми. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату належних сум. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №757/23764/20-ц, провадження №61-7052св21. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Згідно з частиною 1 статті 83 КЗпП України та частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Частиною 6 статті 6 Закону України «Про відпустки» встановлено, що керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. При звільненні [PERSON] їй не було виплачено грошову компенсацію за 56 днів невикористаної щорічної основної відпустки у зв`язку із фізичною відсутністю у відповідача первинних документів, що підтверджують право на таку відпустку. Будь-яких доказів на підтвердження використання [PERSON] частини або всієї щорічної основної відпустки відповідачем в спростування доводів позивача не надано. При цьому, суд звертає увагу, що позивач [PERSON] . [INFO] народила доньку [PERSON] , що відповідачем не заперечується. У судовому засіданні позивач пояснила, що перебувала у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, після завершення якої скористалася правом на відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що стороною відповідача не спростовано. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про\~відпустки» до\~стажу роботи,\~що дає\~право на\~щорічну основну\~відпустку (ст.\~6цього Закону), зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому виплачувалася допомога по державному соціальному страхуванню, за винятком частково оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується (ч. 2 ст. 181 КЗпПУ). Таким чином, зважаючи, що з 31.08.2020, після спливу строку непрацездатності пов`язаної із вагітністю та пологами, позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому кількість календарних днів основної щорічної відпустки днів становить 42 пропорційно до відпрацьованого часу (з 17 листопада 2019 року по 30 серпня 2020 року), оскільки період перебування працівниці у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років не зараховується до стажу роботи, який дає право на щорічну основну відпустку згідно ч. 2 ст. 181 КЗпПУ. Щодо розрахунку компенсації за невикористану основну щорічну відпустку суд зазначає наступне. Відповідно до п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Так, сума компенсації [PERSON] при звільненні за 42 календарних дні невикористаної відпустки становить 15357,45 грн. Розрахунок середньоденної заробітної плати: 129807,10 грн (заробітна плата за період з липня 2019 року по липень 2020 року): 355 календарних днів розрахункового періоду =365,65 грн. Розрахунок компенсації: 365,65 грн ? 42 календарних днів невикористаної відпустки. За вказаних обставин вимоги позивача в частині стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку з огляду на кількість календарних днів основної щорічної відпустки днів відповідно до відпрацьованого часу та згідно з проведеним розрахунком на користь позивача підлягає стягненню компенсація за 42 календарних дні невикористаної відпустки за період з 17 листопада 2019 року по 30 серпня 2020 року у розмірі 15357,45 грн. Щодо вимоги про стягнення грошової допомоги на оздоровлення суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про освіту» держава забезпечує педагогічним і науково-педагогічним працівникам, зокрема, виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки. Позаяк доведеною є та обставина, що [PERSON] мала право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні їй щорічної відпустки, тому на її користь підлягає стягненню матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу. Виходячи із загальних положень частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як передбачено статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, частина 1 цієї статті. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті, частина 2 цієї статті. У ході судового розгляду встановлено, що під час звільнення [PERSON] їй не було здійснено виплату компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та належної їй суми матеріальної допомоги на оздоровлення, відтак дана обставина доводить факт того, що між сторонами наявний спір з виплати роботодавцем належних звільненому працівникові сум. Зважаючи, що заявлений [PERSON] спір щодо виплати компенсації за невикористану відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення, вирішено судом на її користь, тому наявні підстави для застосування наслідків частини другої статті 117 КЗпП України, а саме, установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Так, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку з відповідальністю за затримку розрахунку при звільненні, середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з 04 липня 2023 року по 04 січня 2024 року включно у розмірі 63824,19 грн. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial