Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника-адвоката Цокало Т.М. звернулася до суду із позовом до відповідача ТОВ «Українські фінансові операції», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шарков Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шаркова О.О. перебуває на виконанні ВП № [NUMBER] від 03.06.2021, сторонами якого є - [PERSON] (боржник), та ТОВ "Українські Фінансові Операції" (стягувач). Про існування даного виконавчого провадження за ВП № [NUMBER] від 03.06.2021 позивач дізналась на сайті Єдиного реєстру виконавчих проваджень. 28.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, було вчинено виконавчий напис, в якому запропоновано звернути стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», якому ТОВ "Фінансова компанія «Верона» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2-31/08-В від 31.08.2020, якому в свою чергу ТОВ "Дженесіс Фінанс" на підставі договору відступлення прав вимоги №07-23/05 від 23.05. 2019 відступлено право вимоги за Кредитним договором №1227657 ві 23.08.2018, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Джененіс Фінанс» та [PERSON] . За оскаржуваним виконавчим написом стягнено з [PERSON] за період з 22.05.2019 по 28.04.2021 включно, заборгованість у розмірі: 900 грн.- заборгованість за тілом кредиту: 290.70 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами: 9050,90 грн.-заборгованість за нарахованою пенею. Вказаний виконавчий напис пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шарковому О.О., яким винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за ВП № [NUMBER] від 03.06.2021. В матеріалах виконавчого напису відсутні докази на підставі яких між ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2- 31/08-В від 31.08.2020, якому в свою чергу ТОВ "Дженесіс Фінанс" на підставі договору відступлення прав вимоги № 07-23/05 від 23.05.2019 відступлено право вимоги за Кредитним договором №1227657 від 23.08.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Джененіс Фінанс» та [PERSON] . Позивач вказує на те, що її ніхто не повідомляв про наявність таких договорів про відступлення права вимоги, а ні ТОВ "ФК "Дженесіс Фінанс", а ні ТОВ "ФК "Верона", а ні ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ". Зазначений виконавчий напис позивач вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості не є безспірною, при цьому відповідно до Графіку платежів до кредитного договору № 1227657 від 23.08.2018 загальна вартість кредиту становить 1190,70 грн., з якої проценти за користуванн кредитом становлять 290,70 грн., сума кредиту становить 900,00 грн., проте приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. стягує заборгованість за виконавчим написом в загальному розмірі 11 171,60 грн., з яких заборгованість за нарахованою пенею становить 9050,90 грн., що суперечить графіку платежів та кредитному договору. Вказаний факт, на думку позивача, також підтверджує спірність вчинення виконавчого напису № 24208 від 28.04.2021. Позивач також не погоджується із сумою загальної заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі, а відтак в даному випадку існує спір про те, що заборгованість визначена невірно. На думку позивача саме по собі вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним, оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. Отже, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не мав права вчиняти виконавчий напис виключно на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, як це передбачено п. 1 Положення КМУ. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву, при цьому подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, за яким вважає заявлену вимогу про стягнення правової допомоги у розмірі 8 000 грн. завищеною та неспівмірною, враховуючи обставини справи, котра є малозначною, а відтак просять зменшити розмірі витрат на правичну допомогу до 2 000 грн. В судове засідання позивач та її предстиавик не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, до суду подано клопотання про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а також не заперечують щодо увхалння заочного рішення по справі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав. Треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.04.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 24208, яким запропоновано звернути стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] , [INFO] , невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», якому ТОВ "Фінансова компанія «Верона» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2-31/08-В від 31.08.2020, якому в свою чергу ТОВ "Дженесіс Фінанс" на підставі договору відступлення прав вимоги №07-23/05 від 23.05. 2019, відступлено право вимоги за Кредитним договором №1227657 від 23.08.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Джененіс Фінанс» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 22.05.2019 по 28.04.2021 включно, суму у розмірі: 900 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 290,70 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9 050,90 грн.- заборгованість за нарахованою пенею. Також за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість [PERSON] становить 11 171,60 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шарковим О.О. 03.06.2021 було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого напису. 17.04.2025 приватним виконавцем Шарковим О.О. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Доказів того, що зазначене виконавче провадження завершене, матеріали справи не містять. При вирішенні питання про дотримання приватним нотаріусом Остапенком Є.М. законодавства при вчинення оспорюваного виконавчого напису від 28.04.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 24208, суд виходить з наступного. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України Про нотаріат). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України Про нотаріат та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012 р. N 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Разом з тим слід зазначити, що відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Окрім того, підп. 3.2, 3.5 п. 3 Гл. 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 р. N 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. В ході розгляду справи не установлено, що між сторонами укладався нотаріально посвідчений договір, що давало б підстави видавати нотаріусу виконавчий напис. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 р. в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 р. в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 р. в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 р. в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 р. в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01 липня 2003 р. в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 р. в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України яким повинен керуватись нотаріус. Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши наявні докази в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач не надав приватному нотаріусу необхідних та достатніх документів, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. Суду не надано доказів на підтвердження належного направлення боржнику заключної вимоги про дострокове погашення заборгованості та, відповідно, отримання її боржником. Стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження подання нотаріусу документів, передбачених законом, які б давали можливість вчинити виконавчі написи у встановленому законом порядку. В матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена банком при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знав, однак, проігнорував вимогу про її погашення, а відтак позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Інші доводи та обґрунтування позовних вимог також заслуговують на увагу та свідчать про відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірні виконавчі написи, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні та достатні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, відсутність достатніх законних підстав, які б давали можливість приватному нотаріусу вчинити спірний виконавчий напис, а також те, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Позивач вказує на те, що останньою понесено судові витрати у сумі 4 574,56 грн. та очікує понести у зв`язку з розглядом справи ще 5 000 грн., що в загальному розмірі становить 9 574,56 грн., а саме: 8 000 грн. - витрати на правничу допомогу, 869,96 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, 605,60 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. При цьому, позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 12.05.2025, Акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 до договору № 1260 від 12.05.2025, квитанція № 1260 від 23.05.2025 на суму 3 000 грн., а також Детальний опис (наданих послуг). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80) від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому, варто зауважити, що у відповідності до Акту приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 до договору № 1260 про надання правової допомоги від 12.05.2025 вказано про наявність боргу [PERSON] перед адвокатом Цокало Т.М. за надані послуги у розмірі 5 000 грн. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 8 000 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх необхідністю, обсягом виконаної адвокатом роботи. Окрім зазначеного слід зауважити, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, а отже не відноситься до складних справ. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи, суд вважає можливим зменшити розмір судових витрат та стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 3 000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 968,96 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача. Водночас, суд зазначає, що заявлена вимога про відшкодування судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн. не підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи № 754/8208/25, позивачем не було подано заяву про забезпечення позову в рамках розгляду вказаної справи, а також не надано квитанцію про сплату судового збору у зазначеному вище розмірі.

Outcome: approved