Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

21\~травня 2025\~року з\~Христинівського районного\~суду Черкаської\~області на\~адресу суду\~за підсудністю\~надійшли матеріали цивільної справи № 706/490/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 10 вересня 2022 року позивачка уклала шлюб з відповідачем по справі. Шлюб зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 2023. Не дивлячись на всі намагання позивачки зберегти шлюбні відносини та створити нормальну сім`ю, стосунки не склались, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Сім`я фактично розпалась, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі, майнові спори відсутні, від шлюбу подружжя дітей немає, у зв`язку з відсутністю порозуміння між сторонами, строку для примирення просить не надавати. Ухвалою судді від 26 травня 2025 року було відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Бойко А.С., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СА № 1119709 від 21 квітня 2025 року (а.с.5), у судове засідання на розгляд справи не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.30). Водночас через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.33). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Шаригіна Н.М., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії СА № 1126216 від 23 червня 2025 року (а.с.35 зворотний), у судове засідання на розгляд справи не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, адресований на ім`я відповідача за зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку адресою, що повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.32). Водночас через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі сторони відповідача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.35) Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Основною умовою\~відкладення розгляду\~справи є\~-\~не відсутність\~у судовому\~засіданні сторони\~по справі,\~а неможливість\~вирішення спору\~у відповідному\~судовому засіданні. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, клопотання представників позивача та відповідача, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженка м. Христинівка Черкаської області; паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 07 березня 2023 року органом видачі 5112; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.25-26). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженець м. Ананьїв Одеської області; паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 22 березня 2024 року Суворовським відділом у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.8-9, 23, 26 зворотний). Встановлено, що 10 вересня 2022 року позивач та відповідачка уклали шлюб, який зареєстрований Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 2023, що підтверджується наявною в матеріалах справи ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 2022 року Приморським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~у місті\~Одесі Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)(а.с.7). Також встановлено, що сторони по справі укладали шлюб за прізвищами: позивачка - « [PERSON] », відповідач - « [PERSON] ». 16 лютого 2023 року позивачка змінила прізвище, під яким укладала шлюб, з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис № 6, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2023 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.26). 29 лютого 2024 року відповідач змінив прізвище, під яким укладав шлюб, з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис № 11, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 29 лютого 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с.26 зворотний). Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже положення статті 51 Конституції України та статті 24 СК України відповідають Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, відповідно до статті 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, статтею 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Аналогічні положення містить стаття 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (стаття 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 10\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно з частиною другою статті\~18, статтею\~51, частиною третьою статті\~56, частиною першою статті\~110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, \~якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позовну заяву про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу, підтримане відповідачем, є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивачка наміру не має. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено в нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява підлягає задоволенню. Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частини першої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1211 гривень 20 коп. (а.с.11), суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved