Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У лютому 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.07.1993 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час перебування у шлюбі [INFO] у них народився син - [PERSON] 26 лютого 2010 року в результаті виниклих між ними непорозумінь шлюб було розірвано, проте вже у квітні 2010 року їх стосунки були відновлені, вони проживали разом однією сім`єю, хоча шлюб більше не реєстрували. Родина проживала за адресою: [ADDRESS] . За указаною адресою вони також були зареєстровані, разом з їх сином - відповідачем по справі [PERSON] . Їх родина була міцною, чоловік та жінка мали взаємні права та обов`язки, мали почуття любові та поваги один до одного, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 04.03.2022 року [PERSON] був призваний до Лав Збройних Сил України у зв`язку з оголошеною мобілізацією. Наприкінці березня 2022 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок і [PERSON] почала пошук свого чоловіка, зверталася до військової частини, в якій служив [PERSON] , до Генерального Штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України та до інших компетентних органів з відповідними заявами та запитами про встановлення місцезнаходження солдата [PERSON] , який тривалий час вважався зниклим безвісти. Лише 18 березня 2024 році позивач отримала сповіщення членів родини військовослужбовця, яким її повідомили, що її чоловік [PERSON] загинув [INFO] . У зв`язку зі смертю [INFO] відкрилася спадщина на майно, яка складається з транспортного засобу, марки NISSAN, модель SENTRA, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 6342, дата реєстрації 13.02.2016 року, власником якого зазначений [PERSON] . Оскільки указаний транспортний засіб був придбаний за час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти у спільну сумісну власність, як подружжям, то позивач вважає, що має право власності на 1/2 частку цього транспортного засобу, а інша 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на цей транспортний засіб складає спадщину. Оскільки за життя [PERSON] заповіту не складав, спадкоємцями за законом є позивач [PERSON] та їх син - [PERSON] (відповідач по справі), інші спадкоємці у [PERSON] відсутні. За таких підстав позивач просить суд встановити факт її з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з квітня 2010 року по дату смерті [PERSON] а саме по [INFO] . Також, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки NISSAN, модель SENTRA, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 6342, дата реєстрації 13.02.2016 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Окрім того, за клопотанням позивача [PERSON] витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глуховцевої Наталії Володимирівни належним чином завірену копію спадкової справи №20/2024 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO]. 22.05.2025, на виконання вимог вищевказаної ухвали суду від 04.04.2025, від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Глуховцевої Наталії Володимирівни на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №20/2024. В підготовче судове засідання, яке відбулося 22.05.2025, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. При цьому, до початку розгляду справи представником позивача [PERSON] подано заяву, у якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд закрити підготовче судове засідання та призначити справи до судового розгляду, підготовче судове засідання провести за відсутності сторони позивача. Від відповідача засобами електронного зв`язку системи «Електронний суд» надійшла заява про визнання позовних вимог та проведення підготовчого судового засідання за відсутності відповідача. Ухвалою суду від 22 травня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті спору на 12 червня 2025 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Котляр А.О. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив суду, що [PERSON] є його матір`ю, а [PERSON] батьком. Вони тривало та постійно проживали разом однією сім`єю в [ADDRESS] . Відносини в родині були гарними, сім`я міцною, інколи між батьками виникали непорозуміння, але вони не були серйозними. Батьки завжди жили разом, дбали один про одного та про відповідача, який приходиться їм сином. Мати та батько мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом їздили на відпочинок, на дачу, проводили спільно вільний час. 24 лютого 2022 року у зв`язку зі збройною агресією Російської федерації сім`я була вимушена виїхати з міста Харкова до рідних батька у Львівську область. На початку березня 2022 року батька призвали до Збройних Сил України. З кінця березня батько перестав виходити на мобільний зв`язок. Мати розшукувала батька, зверталась до компетентних органів, які повідомили, що його батько вважається зниклим безвісти. В подальшому, весною 2024 року родина отримала сповіщення про те, що їх батько та чоловік загинув під час ворожого обстрілу, захищаючи Батьківщину. Таким чином, відповідач вказав, що доводи матері є цілком правдивими та відповідають фактичним обставинам, які підтверджуються наданими [PERSON] доказами. Транспортний засіб марки NISSAN, модель SENTRA, 2015 року випуску, був придбаний під час спільного проживання батька та матері, є їх спільною власністю, а тому [PERSON] має право на 1/2 частку спільного майна відповідно до закону. В судовому засіданні судом також були допитані свідки, які надали наступні покази. Свідок [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , показала суду, що приходиться подругою [PERSON] та [PERSON] . Знайома з ними приблизно з 2010 року. Завжди вважала їх родину прикладом для інших сімей, про те, що вони колись вирішили розірвати шлюб навіть не здогадувалась. Пам`ятає, що [PERSON] та [PERSON] завжди проживали разом у [ADDRESS] , дбали один про одного, виховували сина [PERSON] , мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Свідок часто приходила до родини [PERSON] в гості, вони разом їздили на дачу, проводили спільно відпочинок. Зі слів свідка, [PERSON] працював і дбав про матеріальний добробут родини, а [PERSON] переважно займалася домогосподарством і вихованням їх сина [PERSON] . Родина була міцною та щасливою. На початку широкомасштабного вторгнення Російської федерації на територію України родина [PERSON] виїхала з міста Харкова до рідних [PERSON] до Львівської області. Уже на початку березня 2022 [PERSON] призвали до Збройних Сил України. З кінця березня 2022 [PERSON] перестав виходити на мобільний зв`язок з родиною. Свідок разом зі своєю подругою [PERSON] здійснювали пошуки її чоловіка, свідок усіляко підтримувала свою подругу та надавала допомогу в здійсненні розшуку. У подальшому компетентними органами було встановлено, що [PERSON] загинув під час виконання бойових завдань і відсічі збройної агресії. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , показала суду, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Познайомились вони в 2000-х роках, оскільки жили по сусідству. Спочатку спілкувались як сусіди, а вже дуже швидко між ними склались добрі дружні стосунки. З того часу, вони постійно підтримують спілкування, ходять в гості, проводять разом свята, відпочивають тощо. Свідок повідомила, що їй відомо, чи то в 2009 чи 2010 [PERSON] та [PERSON] мали певні сімейні непорозуміння та можливо місяць або два не проживали разом. Однак, це було більше схоже на методи виховання чоловіка з боку дружини, яка в такий спосіб наполягала на дотриманні чоловіком сімейних цінностей. Вважає, що їх родина була здоровою та щасливою, якій були притаманні і хвилини радості і суперечки. Подружжя виховувало разом сина, дбали один про одного, мали спільні цінності, спільний бюджет, вели спільне господарство, розподіл сімейних обов`язків, [PERSON] багато працював, а [PERSON] більше займалась домашніми справами. За декілька днів до 22 лютого 2024 року, вони разом збирались вдома у родини [PERSON] і обмірковували, що може стати якщо почнеться вторгнення російської федерації. На початку вторгнення родина [PERSON] виїхали до Львівської області до рідних [PERSON] , якого дуже скоро призвали до ЗСУ. Вже наприкінці березня [PERSON] перестав виходити на зв`язок і вважався зниклим безвісти. [PERSON] тривалий час здійснювала пошук свого чоловіка, зверталась до компетентних органів, аж поки не стало відомо, що [PERSON] загинув під час захисту Батьківщини. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази та надавши оцінку показам допитаних свідків, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24.07.1993 року був зареєстрований шлюб між позивачем та [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 09.09.1995, виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова. 26 лютого 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 26 лютого 2010 року. Однак, з квітня 2010 подружні стосунки між [PERSON] та [PERSON] фактично були відновлені. [PERSON] та [PERSON] , разом з їх сином [PERSON] проживали разом однією сім`єю та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] в період з квітня 2010 по [INFO] (дату смерті [PERSON] ). У відповідності до статті 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). Тлумачення статті 74 СК України свідчить, що нею регулюються тільки майнові права та обов`язки жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. При цьому на рівні статті 74 СК України передбачено загальне правило: майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб, поширюються положення глави 8 СК України. У статті 74 СК України закріплено спеціальний прийом юридичної техніки для того, щоб уникнути повторення норм СК України. Це означає, що майно, набуте цими особами за час спільного проживання, належить жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, на праві спільної сумісної власності. Тобто і для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, передбачено презумпцію спільності права власності. Ця презумпція може бути спростована й жінка та (або) чоловік можуть оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на жінку та (або) чоловіка, який її спростовує. Жінка та (або) чоловік, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17 (провадження № 61-9767св22)). У статтях 57 та 58 СК України передбачені випадки для подружжя, за яких майно є особистою приватною власністю. Такий же підхід має бути застосований і до жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зокрема, особистою приватною власністю для жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, є: майно, набуте нею, ним до проживання однією сім`єю; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час проживання однією сім`єю, але за кошти, які належали їй, йому особисто; Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд погоджується з доводами позивача, що відносини між [PERSON] та [PERSON] в період з 2010 по 27 березня 2022 року були сімейними, адже позивачем доведено, що [PERSON] та [PERSON] разом із їх сином [PERSON] проживали разом за однією адресою: [ADDRESS] , за якою були зареєстровані, при цьому, [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та спільний бюджет. Указані обставини, підтверджуються зокрема, наступними доказами: -довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за станом на 20.06.2024 у квартирі [ADDRESS] . Згідно відомостей цієї довідки, в указаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , обоє починаючи з 20.01.1999 року, а також [PERSON] , [INFO] ; -довідкою абонента АТ «Харківобленерго» про здійснені оплати [PERSON] комунальних послуг з електропостачання за 2018 рік, за особ/рах [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] ; -роздруківкою електронних авіаквитків про спільний авіа переліт [PERSON] та [PERSON] на відпочинок до Туреччини 06.10.2019 та 13.10.2019; -інформацією про заброньовані туристичні послуги (пакетний тур) Харків - Анталія в 2020, надані ТОВ «Туристична компанія Анекс Тур» [PERSON] та [PERSON] ; -договором № 114221 про надання [PERSON] медичних послуг ТОВ «Медичний Центр Офтальмика» від 28.11.2021 року, які були оплачені [PERSON] згідно квитанцій: чек № 16309 від 28.11.2021 в сумі 27 750,00 грн; чек № 16310 від 28.11.2021 в сумі 27 750,00 грн.; -договором № 114221 про надання [PERSON] медичних послуг ТОВ «Медичний Центр Офтальмика» від 12.12.2021, які були оплачені [PERSON] згідно квитанцій: чек № 16529 від 12.12.21 в сумі 2 850,00; чек № 123 в сумі 14 915,00 грн від 12.12.2021; -випискою АТ «Ощадбанк» від 17.07.2024 по особовому рахунку [PERSON] , з якого останнім були зняті грошові кошти для оплати за медичні послуги надані [PERSON] ; -роздруківками повідомлень телефонного спілкування між [PERSON] та [PERSON] , наданими за період з травня 2021 по березень 2022 року, які містять наступну інформацію: вирішення побутових потреб сім`ї; оплату рахунків за комунальні послуги; оплату рахунків оператора мобільного зв`язку; придбання продуктів харчування; придбання медичних препаратів; оплату медичних послуг; про спільний відпочинок; ведення спільного господарства; витрачання спільного бюджету; взаємні схвалення та приємні слова; повідомлення особистого характеру; вирішення питань, пов`язаних з потребами сім`ї; організації спільного відпочинку; про взаємні права та обов`язки тощо; -спільними фото-світлинами на яких зображені [PERSON] та [PERSON] , як у двох, так і в колі спільних друзів; як вдома, так і на відпочинку, в гостях, в публічних місцях, під час святкувань і спільних подорожей, загалом за період з 21.05.2017 по 04.03.2022 роки; -численними зверненнями з приводу розшуку зниклого безвісти [PERSON] та отриманими відповідями в яких позивача зазначено дружиною [PERSON] , зокрема: листом від 10.06.2022 Т.В.О. командира військової частини [NUMBER] ; листом від 27.06.2022 начальника кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил; листом від 11.08.2023 Т.В.О. командира військової частини [NUMBER] ; листом від 30.08.2023 за № 3421 [INFO] за результатами розгляду; листом від 31 серпня 2022 року за № 501/23/829 оперативного командування « [INFO] »; витягом з ЄРДР від 24.05.2022 та довідкою про прийняття і реєстрацію заяви [PERSON] ; листом від 06.06.2022 за № 116/9/кц/5/ [NUMBER] [INFO] ; листом-сповіщенням сім`ї від 18.03.2024 від [INFO] за № 1624; дозволом Прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва від 16.03.2023 за № 41-117 вих.-24; довідкою Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області № 222 від 11.04.2024 року про поховання [PERSON] [PERSON] ; -показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] разом з їх сином [PERSON] , однією сім`єю в період з 2010 по 27 березня 2022 року, за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , ведення [PERSON] та [PERSON] спільного господарства, наявністю в них спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків; -іншими документами, зокрема лікарським свідоцтвом про смерть № 010-4460; довідкою Військової частини [NUMBER] від 30.04.2024; довідкою про причину смерті від 16.03.2024; свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER] від 16.03.2024; витягом з протоколу засідання ВЛК Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 18.07.2024 № 5541; роздруківкою інформації з телеграм каналу СБУ щодо зниклого безвісти [PERSON] , які були надані позивачем. Суд також враховує, що [PERSON] та [PERSON] під час проживання однією сім`єю в період з 2010 по 27.03.2022 в іншому шлюбі не перебували, що підтверджується відповідями Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зокрема від 13.09.2024 № 47635/8.1-24/вх.51503/8.1-24. Таким чином, у зв`язку з встановленням судом факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, суд приходить до висновку, що майно було набуте під час їх спільного проживання за спільні кошти та є їх спільної сумісною власністю. Судом встановлено, що відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях № 31/32/13/793-аз/04-2024-773-2024 від 22.11.2024 (47161) [PERSON] належить транспортний засіб марки NISSAN, модель SENTRA, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 6342, дата реєстрації 13.02.2016 року. Указаний транспортний засіб вважається спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. 60 СК України. У зв`язку з цим, позивач має право власності на 1/2 частку цього транспортного засобу. За життя [PERSON] заповіту не складав, спадкоємцями за законом є [PERSON] (четверта черга спадкування), та їх син [PERSON] (перша черга спадкування). Батьки [PERSON] на дату відкриття спадщини померли, що підтверджується відомостями свідоцтва про смерть [PERSON] та свідоцтва про смерть [PERSON] , а також відомостями про те, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про народження [PERSON] . Оскільки [PERSON] , [PERSON] та їх син [PERSON] на дату смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали за однією адресою ( [ADDRESS] ), то в силу положень ст. 1268 ЦК України, і позивач і відповідач вважаються такими, що прийняли спадщину. Про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, вони не заявляли. Для оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В. з відповідними заявами. Проте, постановою від 19.11.2024 року [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, яке видається у разі смерті одного з подружжя та свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] . Підставою для відмови стала та обставина, що [PERSON] не подано оригіналу документа, який підтверджує родинний зв`язок зі спадкодавцем. У матеріалах спадкової справи № 20/2024 відсутня копія свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] . Наведена обставина і зумовила звернення [PERSON] до суду з цим позовом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах». Оскільки після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі справи № 20/2024, то належна [PERSON] на праві власності частка у розмірі 1/2 у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки NISSAN, модель SENTRA, 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 6342, дата реєстрації 13.02.2016 року, складає спадщину після смерті [PERSON] , та має бути успадкована відповідачем по справі - [PERSON] . Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Отже зважаючи на те, що відповідач [PERSON] безумовно визнав позов, надавши про це окрему письмову заяву та заявивши про це у судовому засіданні, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved