Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача заборгованість за Договором №1292187 від 12.11.2023 року у розмірі 86 680,00 гривень та заборгованість за Договором №7103845 від 25.09.2023 року у розмірі 56010,20 гривень, та судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 12.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] (саме так зазначені дані відповідача в кредитному договорі) (надалі - Позичальник, Відповідач) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1292187 (надалі - Кредитний договір, Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 24.07.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі - Позивач, Новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 2407-24, відповідно до умов якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Права вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до п. 3.1.1. Договору Факторингу «Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі Заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього Договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені Кредитними договорами.» Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 64460,00 грн. Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, в той час як Новий Кредитор скористався своїм правом здійснити донарахування сум, передбачених графіком платежів до Кредитного договору (що відображено в розрахунку заборгованості). Таким чином станом на дату складання позовної заяви, тобто 17.04.2025 року заборгованість за Договором №1292187 від 12.11.2023 року становить: -заборгованість по тілу кредиту - 8 800,00 грн. -заборгованість по відсотках - 77 880,00 грн. -пеня - 0,00 грн. Загальна заборгованість - 86 680,00 грн. 25.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», Первісний кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №7103845 (надалі - Кредитний договір, Договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 31.07.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі - Позивач, Новий кредитор) було укладено договір факторингу № 01.02-22/24, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-22/24 від 31.07.2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №7103845 складає: 56010,20 грн. Станом на дату складання позовної заяви, тобто 17.04.2025 року заборгованість за Договором №7103845 від 25.09.2023 року становить: -заборгованість по тілу - 19 786,00 грн. -заборгованість по відсотках - 36 224,20 грн. -пеня - 0,00 грн Загальна заборгованість - 56010,20 грн. Зазначене стало підставою звернення до суду. Ухвалою від 21.04.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 19.05.2025 року о 15:00 годині (а.с.104), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.105). Відповідачу надіслано копію позовної заяви з доданими документами, та роз`яснено про необхідність подання в п`ятнадцятиденний строк письмового відзиву разом з наявними у нього доказами. 14.05.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву просив поновити строк для надання відзиву та позовні вимоги задовольнити частково. Вважали наявними підстави для стягнення з відповідача лише 19 786.00 гривень (а.с.115-119). В судове засідання 19.05.2025 року: - представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.98). - відповідач не прибув, причини неявки не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань не подавав; -представник відповідача будучи присутнім в судовому засіданні, просив відкласти судовий розгляд. Пояснив, що відзив на позовну заяву надіслав на електронну адресу позивача, тоді як представнику позивача відзив не надсилав оскільки він не сторона по справі. Протокольною ухвалою суду від 19.05.2025 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] , відкладено розгляд справи на 13:00 годину 18.06.2025 року, зобов`язано представника відповідача спрямувати відзив на позовну заяву на електронну адресу представника позивача (а.с.124). 23.05.2025 року на виконання ухвали суду представником відповідача надано докази надіслання відзиву на електронну пошту представника позивача (а.с.128-129). В судове засідання 18.06.2025 року: - представник позивача не прибув, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.98). - відповідач також не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації:, [ADDRESS] , та на ел. пошту: [INFO] (а.с.125), що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.127 зворотна сторінка). Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав доводи, викладені його представником у відзиві (а.с.120); -представник відповідача не прибув, подав заяву якою просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Розгляд справи просив проводити у його відсутність (а.с.131). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач та представник по справі повідомлені належним чином про час та місце розгляду даної справи. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до норм пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Щодо укладення споживчого кредиту №1292187. Судом встановлено, що12.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1292187 (в договорі значаться дані відповідача [PERSON] ). Договір укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Укладання договору було здійснене Сторонами за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (далі - ІТС), доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт https://sloncredit.ua/. 12.11.2023 о 13:47:09, після попереднього проходження позичальником реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» сформувало Договір про надання споживчого кредиту №1292187, надало його Позичальнику для ознайомлення і направило на його номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор [NUMBER], котрий було введено Позичальником у відповідний розділ ІТС. Таким чином було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1292187 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1.2 Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Строк кредиту 360 днів в (день). Відсоткова ставка фіксована згідно п.1.5 Договору. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», позичальнику на особисту банківську карту [PERSON] , яку він вказав в ІТС при оформленні договору, було перераховано 8800,00 грн. В подальшому відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту і процентів, нарахованих з строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 24.07.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі - Позивач, Новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 2407-24, відповідно до умов якого, Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Права вимоги Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до п. 3.1.1. Договору Факторингу «Права вимоги відступаються (передаються) в розмірі Заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього Договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування (отримання) майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів, що передбачені Кредитними договорами.» Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 64 460,00 гривень. Позичальник на користь Нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, в той час як Новий Кредитор скористався своїм правом здійснити донарахування сум, передбачених графіком платежів до Кредитного договору (що відображено в розрахунку заборгованості). Таким чином станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1292187 від 12.11.2023 року загальна заборгованість становить - 86 680,00 грн: заборгованість по тілу кредиту - 8 800,00 грн. заборгованість по відсотках - 77 880,00 грн. пеня - 0,00 грн.. На підтвердження вищенаведеного позивачем надано розрахунок заборгованості за договором (а.с.63-40). Щодо укладення споживчого кредиту №7103845 25.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», Первісний кредитор) та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач) було укладено Договір про надання споживчого кредиту №7103845 (надалі - Кредитний договір, Договір) Договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як Відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Первісного кредитора (далі - ІТС) і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі Інтернет, що перебуває за адресою: https://creditplus.ua/, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 25.09.2023 року направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір про надання споживчого кредиту №7103845 у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту кредитного договору (за обраними Позичальником в процесі оформлення параметрами терміну і суми кредиту). В процесі заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету Позичальником Первісний кредитор здійснив ідентифікацію (встановлення особи шляхом отримання її ідентифікаційних даних) і верифікацію (перевірку і підтвердження належності відповідній особі ідентифікаційних даних) особи в порядку, передбаченому пунктом 2 розділу 31 «Порядку ідентифікації, верифікації клієнта (представника клієнта)» (Додатку 2 до «Положення про здійснення установами фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 № 107. Тобто отримання ідентифікаційних даних і їх верифікація із використанням системи BankID НБУ. Таким чином особу, що вчиняла дії в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора (особистому кабінеті на сайті https://creditplus.ua/), було однозначно встановлено як [PERSON] . 25.09.2023 року Позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі Договору про надання споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС Первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» направило 25.09.2023 об 11:25:04 [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] (що було зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор [NUMBER], котрий в свою чергу Боржником було 25.09.2023 об 11:26:23 введено/відправлено Первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору про надання споживчого кредиту №7103845, на умовах визначених офертою. Таким чином, 25.09.2023 об 11:26:23 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №7103845 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало Позичальнику грошові кошти в гривні (далі - кредит) в сумі 25 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% на день. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», ліцензія на послуги з переказу коштів без відкриття рахунку № 21/772-рк від 29.04.2023 року видана Національним Банком України. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед Первісним Кредитором, Відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №7103845 від 25.09.2023 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за Кредитним договором (останній платіж було здійснено 01.12.2023 09:35:28 у сумі 11812,24 грн.). Сплачуючи кредит, Відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. 31.07.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі - Позивач, Новий кредитор) було укладено Договір факторингу № 01.02-22/24, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку №1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-22/24 від 31.07.2024 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №7103845 складає: 56010,20 грн. Оскільки Додаток №1 (Реєстр Боржників) до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного надаємо копію власне Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку №1 до договору факторингу (зазначаючи про наявність оригіналу відповідного Додатку №1 у Позивача) і копію Витягу з Додатку №1, який містить дані стосовно саме заборгованості [PERSON] за договором №7103845. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №7103845 від 25.09.2023 року становить 56010,20 гривень, яка складається з наступного: -заборгованість по тілу - 19786,00 грн. -заборгованість по відсотках - 36224,20 грн. -пеня - 0,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного варто дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмової форми укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладення двох договорів, відповідач [PERSON] був належним чином поінформований про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредитів, та ним підтверджено отримання інформації щодо суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього в разі невиконання ним зобов`язань за договорами, на що останній погодився, застосувавши електронний підпис з одноразовим ідентифікатором. Суд звертає увагу, що відповідач не оскаржує факт укладання даних договорів, не оскаржує умови кредитування, та підтверджує отримання кредитних коштів на платіжну картку [NUMBER] . Дані обставини доказуванню не підлягають оскільки визнаються відповідачем, і суд приймає до уваги позицію відповідача в цій частині як цілковите визнання договірних відносин. Більш того у відзиві на позовну заяву, позивач визнав суму заборгованості в розмірі 19 786.00 гривень та просив частково задовольнити вимоги (а.с.149). Як за першим договором, так і за другим договором перерахунок кредитних коштів було здійснено на одну і туж банківську картку відповідача № [NUMBER] . Жодними доказами відповідач не спростував зазначене, хоча мав таку можливість. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі N 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено ст. 11 ЦК України. З частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України вбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України). Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі N 668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Тлумачення ч.2 ст.516, ст.517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 у справі N 2-2035/11 (провадження N 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-979цс15). Відповідно до ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Статтею 629 ЦПК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, відповідачем [PERSON] умови договорів, які ним були підписані за допомогою електронного підпису, належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника на погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. На підтвердження переходу права вимоги, позивачем надано відповідні докази: -договір факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 та копію витягу з реєстру боржників до нього; платіжної інструкції № 9703 від 25.07.2024, оплата за відступлення вимоги згідно до Договору факторингу № 2407-24 від 24.07.2024 024 (а.с.34-43); - витяг з реєстру боржників нього № 2407-24 від 24.07.2024 року, який містить лише дані [PERSON] інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб (а.с.45); -договір факторингу № 01.02-22/24 від 21.07.2024 та копію витягу з реєстру боржників до нього; платіжної інструкції № 01.02-22/24 від 21.07.2024, оплата за відступлення вимоги згідно до Договору факторингу № 01.02-22/24 від 21.07.2024 (а.с.72-80); - витяг з реєстру боржників нього № 01.02-22/24 від 21.07.2024 року, який містить лише дані [PERSON] інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб (а.с.84); За таких обставин, у ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як нового кредитора, який набув право вимоги в межах сум зазначених у договорах, наявне право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Водночас, відповідачем не надано доказів сплати заборгованої первісному кредитору або позивачу. Також відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ним заборгованості чи про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 указав, що «при вирішенні цивільних справ судами ураховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Як вказав Верховний Суд у Постанові від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16-ц, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. На підтвердження заборгованості позивач як фактор, до якого перейшло право вимоги, надав розрахунки заборгованості за кредитними договорами, договорами позики, які разом зі змістом самих договорів підтверджують виникнення заборгованості з боргових зобов`язань та їх розмір, отже, є належними доказами на підтвердження наявності заборгованості, проте відповідач вказані розрахунки не спростував та власних не надав. За наведеного, в суду відсутні підстави вважати надані позивачем розрахунки заборгованості неналежними чи недостовірними. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню. Щодо доводів представника відповідача, що відповідач не укладав кредитний договір з ТОВ «Слон Кредит» та не перебував з ним у договірних відносинах у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять доказів отримання коштів, а також відсутній одноразовий ідентифікатора. Суд звертає увагу, що 12.11.2023 13:47:09, після попереднього проходження позичальником реєстрації в ІТС і безпосереднього направлення ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» засобами ІТС заявки на отримання кредиту, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» сформувало Договір про надання споживчого кредиту №1292187, надало його Позичальнику для ознайомлення і направило на його номер мобільного телефону [NUMBER] одноразовий ідентифікатор [NUMBER], котрий було введено Позичальником у відповідний розділ ІТС. Згідно із документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», позичальнику на його, [PERSON] особисту банківську карту, яку він вказав в ІТС при оформленні договору, було перераховано 8800,00 грн. № [NUMBER] (а.с.33). Саме на цю ж саму картку відповідачу перераховано кошти за другим кредитним договором, за яким відповідач не оспорює отримання кредитних коштів, і визнає позовні вимоги в частині наявності заборгованості в сумі 19 786.00 гривень. Безпідставними є твердження відповідача, що матеріали справи не містять доказів про те, що був підписаний паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору, оскільки такий наявний в матеріалах справи (а.с.15-16). На спростування доводів позивача, відповідачем не надано жодних доказів, не наведено своїх розрахунків заборгованості, згідно умов на підставі яких вказані договори були укладені. Суд розцінює критично заперечення представника відповідача наведені у відзиві, які в цілому являються викладенням суб`єктивних міркувань сторони відповідача щодо даної цивільної справи та заявлених вимог, вважає їх намаганням уникнути відповідачем відповідальності за виконання взятих на себе зобов`язань. А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 142 690.2о гривень за двома договорами: -№1292187 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» (а.с.11-14); -№7103845 про надання споживчого кредиту (а.с.46-51). З наведених підстав, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають задоволенню. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору 2422.40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved