Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

05.05.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивачка з 2015 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від якого [INFO] народився син [PERSON] . З 2019 року сторони проживають окремо у зв`язку з погіршенням стосунків в родині, та з того часу відповідач не приймав участі у вихованні сина та не утримував його матеріально. 09.11.2020 Київським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі від заробітку (доходу), починаючи з 02.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів станом на квітень 2023 року складає 88574,23 грн. Відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, та дитина перебуває на повному утриманні та забезпеченні позивачки. Відповідач є також учасником багатьох справ про стягнення з нього заборгованості, та 12.01.2022 відносно нього Московським районним судом м. Харкова ухвалено вирок. Представником відповідача - адвокатом Бєловою О.Є. подано відзив на вказану позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позовна заява містить наклеп відносно відповідача, позивачка зловживає спиртними напоями, та перешкоджає йому у спілкуванні з сином, про що подано позови до Харківського районного суду Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та про зменшення розміру аліментів, оскільки копію судового наказу відповідач не отримував, та про виниклу суму заборгованості дізнався лише від працівника поліції. Відповідач веде законний спосіб життя, має родину, працює, та має бажання виховувати сина. Також просить поновити строк на його подачу, оскільки його пропущено у зв`язку з тим, що був потрібний час для надання доказів до суду. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк на подачу вказаного відзиву. Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що сума боргу відповідача по аліментам зростає, та доводи відповідача є наклепом у поданому відзиві, та у ЄДРСР можна побачити всі відповідні рішення стосовно відповідача, та позивач вважає, що подані позови до суду мають виключно особистий інтерес відповідача, оскільки його обмежено у керуванні транспортним засобом. Позивач в судове засідання не з`явилась, на адресу суду спрямувала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник - адвокат Бєлова О.Є. в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Від представника відповідача Бєлової О.Є. надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю прийняти участь в судовому засіданні. Однак, враховуючи строки розгляду справи суд вважає вказане клопотання таким, що спрямоване на затягування розгляду справи, а тому в його задоволенні відмовляє. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами. 05.05.2023 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. 09.05.2023 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 09.05.2023. Ухвалою судді від 10.05.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 14.06.2023 задоволено клопотання представник відповідача про виклик свідків, забезпечення явки яких покладено на ініціатора клопотання. Протокольною ухвалою суду від 07.02.2024 до участі в справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 15.05.2024 закрито підготовче провадження по справі, та призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 25.04.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі, та зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , або повідомити причини його не надання. Клопотання про витребування доказів позивача судом не розглядалось у зв`язку з не підтриманням його позивачем, та не надання доказів неможливості надання вказаних доказів. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від якого народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого в свідоцтві про його народження зазначені відповідачі. Між позивачем та відповідачем на даний час склались неприязні стосунки. Позивачка разом з дитиною є ВПО, та на даний час мешкають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданого до суду розрахунку заборгованості по аліментах, борг по аліментах відповідача перед позивачем станом на 01.06.2024 становить 132359,23 грн. Доказів сплати вказаного боргу матеріали справи на разі не містять. Відповідно до наданої до суду характеристики КЗ «Бабаївський ліцей ім. Героя Радянського Союзу Потапенка П.О. Височанської селищної ради Харківськ5ого району Харківської області» від 26.06.2023 на дитину [PERSON] , останній характеризується позитивно, та матір дитини бере активну участь у житті класу, забезпечує високий рівень навчання дитини, батько дитини у вихованні сина не бере участі. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, від 07 грудня 2006 року). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19». Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 19 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Відповідно до клопотання ДССД (а.с. 89-90), позивачу та відповідачу було направлено листи про необхідність з`явитися на співбесіду, але до теперішнього часу ані позивач по справі, ані відповідач до ДССД ХМР на співбесіду не з`явились. Однак, враховуючи місце проживання позивача разом з дитиною, письмовий висновок щодо розв`язання спору надає служба у справах дітей ХРДА, яка проводить співбесіду з матір`ю дитини, дитиною, обстежує умови проживання дитини, з`ясовує усі обставини, що стосуються справи. У зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 07.02.2024 в якості третьої особи до участі в справі було залучено Службу у справах дітей ХРДА, на поштову та електронну адреси якої спрямовано копію позовної заяви з додатками (а.с. 123-124, 126), та отримана представником останньої 08.02.2024 (на електронну адресу) та 19.02.2024 (на поштову адресу). 03.07.2024 на електронну адресу Служби у справах дітей ХРДА спрямовано листа про необхідність надання до суду відповідного письмового висновку щодо предмета спору, яке отримано 03.07.2024. 28.08.2024 (а.с. 162) на електронну та поштову адреси Службу у справах дітей ХРДА повторно спрямовано листа про необхідність надання до суду відповідного письмового висновку щодо предмета спору, яке отримано 28.08.2024 засобами електронного зв`язку (а.с. 163) та 10.09.2024 засобами поштового зв`язку (а.с. 164). Крім того, представник третьої особи на кожне судове засідання по вказаній справі викликався судовим викликом, однак будь-яких повідомлень від останнього не надходило, у зв`язку з чим тривалий час відкладався розгляд справи. Доказів звернення самої позивачки до відповідного органу опіки та піклування щодо наданням відповідного висновку до суду не надано, а спрямований до суду позивачкою висновок Височанської селищної ради Служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради за №256/01-36 не стосується предмету даного спору, а наданий до Харківського районного суду Харківської області по справі №635/2149/23. Ухвалою суду від 25.04.2025 зобов`язано Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради та Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації підготувати та надати до суду висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , або повідомити причини його не надання. Вказана ухвала спрямована для виконання на адресу третіх осіб, однак залишена без виконання. За загальним правилом, передбаченим статтею 19 СК України та статтею 56 ЦПК України, у спорах про позбавлення батьківських прав участь органу опіки і піклування є обов`язковою. Спеціалісти відповідного органу мають надати суду письмовий фаховий висновок щодо розв`язання спору. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. Однак винесення рішення в справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19. У той же час суд не позбавлений можливості ухвалити судове рішення на підставі інших наявних в матеріалах справи доказів. При вирішенні спору суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено та судом не встановлено. Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних стосунків не відповідає інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Особисті непорозуміння між батьками не є підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки забезпечення найкращих інтересів дитини повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Посилання позивачки, що у відповідача наявна заборгованість по аліментам, також не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, на разі відповідач є військовослужбовцем, та отримує грошове забезпечення. Доказів неможливості звернення стягнення вказаного боргу в межах відкритого виконавчого провадження не надано. Крім того, на розгляді Харківського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини. Посилання на наявність відносно відповідача вироку суду та рішень суду про стягнення з нього грошових коштів також є необгрунтованими, оскільки не стосуються батьківських прав. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 12, 76, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed