Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 994482785 від 20.10.2021 в розмірі 36\~946,00 грн, а також судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 2\~422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування\~заявленого позову\~представник позивача\~посилався на\~те,\~що 20\~жовтня 2021\~року до\~ [PERSON] уклала\~з ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~кредитний договір\~№ 994482785\~в електронній\~формі з\~використанням електронного\~підпису,\~створеного за\~допомогою одноразового\~персонального ідентифікатора\~МNV93КР3.\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» перерахувало\~на банківську\~карту відповідача\~№ [NUMBER] хх-хххх-5309\~грошові кошти\~в сумі\~8\~750,00\~грн.\~Первісним кредитором\~було відступлено\~право вимоги\~за кредитним\~договором на\~користь ТОВ\~«Таліон Плюс»\~відповідно до\~договору факторингу\~№ 28/1118-01\~від 28\~листопада 2018\~року,\~строк дії\~якого продовжувався\~відповідно до\~додаткових угод.\~05\~серпня 2020\~року між\~ТОВ «Таліон\~Плюс» та\~ТОВ «ФК\~«Онлайн Фінанс»\~укладено договір\~факторингу №\~05/0820-01,\~строк дії\~якого продовжувався\~відповідно до\~додаткових угод,\~предметом цього\~договору є\~зокрема право\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 994482785\~від 20.10.2021.\~06\~березня 2024\~року ТОВ\~«ФК «Онлайн\~Фінанс» та\~ТОВ «ЮНІТ\~КАПІТАЛ» уклали\~договір факторингу\~№ 06/03/24,\~відповідно до\~умов якого\~позивачу було\~відступлено право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором.\~Відповідач не\~виконує умови\~кредитного договору\~та має\~заборгованість у\~розмірі 36\~946,00\~грн,\~яка складається\~з наступного:\~8\~750,00\~грн \~заборгованість по\~кредиту;\~28\~196,00\~грн \~заборгованість за\~процентами,\~що й\~стало підставою\~для звернення\~до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2024 для розгляду справи визначено головуючого суддю Врону А.О. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Врони А.О. від 18 червня 2024 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На підставі рішення ВРП від 17.09.2024 № 2722/0/15-24 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за власним бажанням», наказу від 23.09.2024 № 189-к «Про відрахування зі штату суду судді Анни Врони», акту передачі не розглянутих судових справ для проведення повторного автоматизованого розподілу, 25 вересня 2024 року, за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Бондаренко В.М. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. від 04 жовтня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористалася своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву. Представник позивача до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Відомостей про неможливість з`явитися у судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 1054 Цивільного кодексу України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено\~статтями 11-12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2021 року до [PERSON] уклала з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитний договір № 994482785 в електронній формі з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора МNV93КР3. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало на банківську карту відповідача № [NUMBER] хх-хххх-5309 грошові кошти в сумі 8 750,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Згідно з презумпцією правомірності правочину, що визначена\~статтею 204 ЦК України, кредитний договір № 994482785 від 20.10.2021 є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Як визначено статтями\~512, 514, 516\~Цивільного кодексу України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2.1.1.5 кредитного договору, укладеного між кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником [PERSON] , передбачено право кредитодавця укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого кредитодавець у будь-який час має право відступити свої вимоги до позичальника будь-якій третій особі. Отже договором, укладеним між відповідачем та первісним кредитором, передбачено право кредитора відступити свої вимоги до позичальника іншій особі, при цьому наявність згоди на це боржника договором не передбачена. Як зазначає позивач, первісним кредитором було відступлено право вимоги за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії якого продовжувався відповідно до додаткових угод. Довідкою за Вих. № 994482785/ФК від 20.05.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підтвердило, що 21.12.2021 було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 994482785 від 20.10.2021, укладеним з [PERSON] , новому кредитору\~ТОВ «Таліон Плюс», згідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Як визначено\~статтею 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Проте, до позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс», а також за іншими договорами про відступлення прав вимоги до відповідача. Таким чином, згідно наведеного висновку Верховного Суду, позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 994482785 від 20.10.2021, тому позовні вимоги ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не обґрунтовані належним чином та задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed