Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

31.03.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 2005 року позивачка проживала разом з відповідачем однією сім`єю, але у зареєстрованому шлюбі не перебували. Від спільного проживання мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Фактично [PERSON] з [PERSON] проживають разом, але шлюбні відносини не підтримують. Син перебуває на утримані у позивачки. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач добровільне не надає. Позивачка не в змозі самостійно утримувати сина, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. [PERSON] прохає суд ухвалити рішення, яким стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь, на утримання малолітнього сина [PERSON] , аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 31.03.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. 21.04.2025 ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без руху, а позивачці надано строк на усунення недоліків. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 01.04.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 22.04.2025. Згідно з відповіддю на запит, відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч.1 ст. 28 ЦПК України позовні заяви про стягнення аліментів можуть пред`являтися можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. Відповідно копії витягу з реєстру територіальної громади від 31.03.2025 наданого Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Оскільки позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідно до положень ч. 1 ст. 28 ЦПК може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. 29.04.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшло клопотання [PERSON] , яким усунуто недоліки. Ухвалою суду від 30.04.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судові засідання 26.05.2025 та 19.06.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судові засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи,про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення 12.05.2025 та 11.06.2025 поштових відправлень у яких містяться підписи позивачки (а.с. 26, 37). 21.05.2025 до суду надійшло клопотання позивачки про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просить суд задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 29). Відповідач у судові засідання призначені на 26.05.2025 та 19.06.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення 10.05.2025 та 06.06.2025 поштових відправлень у яких містяться підписи відповідача (а.с. 27, 36). Про розгляд справи 19.06.2025, здійснено шляхом оголошення про виклик [PERSON] на веб-сайті Судова влада України (а.с. 35). 10.05.2025 [PERSON] отримав копію позовної заяви з додатками, що підтверджується поштовим повідомленням, яке містить підпис відповідача (а.с. 27). У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. [PERSON] не надав суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.06.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку № 01.3 - 18/20 від 06.03.2025 виданої Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: донку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 04.06.2013, виданого Виконавчим комітетом Федіївської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 7, батько дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 6). Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі . У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, малолітній чин, батьками яких є відповідач у справі, перебувають на повному матеріальному утриманні позивачки [PERSON] , відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з утриманням сина, тобто не виконує обов`язку, передбаченого ст.180 СК України. Враховуючи встановлені у справі обставини по наявним письмовим доказам, а також те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про суть пред`явлених вимог, не надав суду жодних доказів, що свідчать про обставини, які суд повинен врахувати при розгляді справи, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для повного задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 31.03.2025, і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову - 31.03.2025, що становить 1211,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved