Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

10 квітня 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у зв`язку з продовженням навчання, у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно і до закінчення навчання чи досягнення [PERSON] 23 річного віку, в залежності від того, яка з цих подій настане першою. Представник позивачки та вона ж представник третьої особи - адвокат Бут Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача адвокат Гасанова М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Лише за наявності усіх передбачених ст. 199 СК України умов, суд за приписами ст. ст. 182, 200, СК України, має визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, при такому визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлено, що батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Дніпропетровського районного суду від 05 грудня 2012 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2012 року до його повноліття. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] не заперечується жодною зі сторін у справі та підтверджується відміткою місця проживання [PERSON] у паспорті та витягом з Реєстру територіальної громади про місце проживання [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки від 27.02.2025 № 375-88-105, виданої Дніпровським національним університетом ім. О. Гончара - [PERSON] , [INFO] є студентом 1 курсу денної форми навчання з використанням технологій дистанційного навчання в синхронному режимі гр. ДС-24-3 факультету психології та спеціальної освіти за рахунок коштів фізичної особи. Довідка дійсна до 30.06.2025. Також, договором від 15.08.2024 № БД-ДС-24-39 визначений період всього навчання з 01.09.2024 по 30.06.2028. Пунктом 5.2. вказаного договору встановлена загальна вартість навчання у розмірі 123 000 грн, зокрема: за перший рік 27 000 грн; за другий 30 000 грн; третій та четвертий по 33 000 грн за кожний рік відповідно. Згідно з наданих платіжних інструкцій, позивачкою сплачено за перший рік навчання дитини 27 000 грн (посеместрово двома платежами по 13 500 грн). Таким чином, оскільки [PERSON] , [INFO] продовжує навчання та перебуває на повному утриманні [PERSON] , а [PERSON] матеріальної допомоги після досягнення повноліття у добровільному порядку не надає, тому позивачка [PERSON] звернулася до суду. Судом встановлено, що [PERSON] офіційно працює та проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] , з грудня 2024 року травень 2025 року отримала дохід у загальній сумі 137\~337 грн 85 коп., що підтверджується Довідкою про доходи №610 від 10.06.2025 року. [PERSON] офіційно працює та проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] , з грудня 2024 року по травень 2025 року отримав дохід у загальній сумі 235 790 грн 23 коп., що підтверджується Довідкою про доходи №614 від 11.06.2025 року. Згідно із ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно Постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року, справа № 521/16268/18, зроблено висновок, що конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у власній Постанові від 24.02.2016 року по цивільній справі №6-1296цс15, роз`яснено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 Сімейного кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Як встановлено в судовому засіданні як [PERSON] так і [PERSON] мають офіційний дохід вище середнього за станом доходів по Дніпропетровській області. Наявність у кожної зі сторін інших витрат, не пов`язаних з утриманням [PERSON] , [INFO] не є підставою для їх звільнення від обв`язку утримувати повнолітнього сина. Разом тим, суд враховує, що щомісячна вартість навчання за яке згідно квитанції сплатила позивачка складає 2 250 грн/місяць. Теж саме стосується і майбутніх платежів (у разі продовження дитиною навчання у ДНУ ім. О. Гончара у наступних роках), то із розрахунку 30 000 грн за другий рік навчання та по 33 000 грн за третій-четвертий, виходить 2 500 грн та 2 750 грн відповідно в місяць. Вказані суми повинні оплачуватися порівну батьками. Крім того, суд враховує, що крім вартості навчання в даному випадку необхідно враховувати і інші витрати, пов`язані навчанням, зокрема проїзду до навчального закладу, та інше. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , хоча і має на утриманні малолітню дитину та дружину [PERSON] , яка наразі перебуває у відпустці по догляду за їхньою спільною дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, однак має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, на думку суду розмір такої допомоги необхідно визначити у меншому розмірі, чим просить [PERSON] . Додатково суд враховує, що наразі у зв`язку з ситуацією у країні, навчання проводиться у дистанційному форматі, що враховуючи вік [PERSON] , [INFO] , може бути підставою для його працевлаштування за зручним графіком роботи. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у зв`язку з продовженням навчання, у розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи стягнення з 10 квітня 2025 року і до 30 червня 2028 року (за умови продовження навчання). Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1 211 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: partial