Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Загарія Олександр Дмитрович, звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рахівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорення батьківства, припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення сплачених аліментів. У позовній заяві зазначив, що Позивач та Відповідачка 10.11.2007 зареєстрували шлюб, який рішенням Путильського районного суду Чернівецької області у справі №721/731/18 від 19.12.2018 розірвано. У сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області у справі № 305/1069/19 від 16.07.2019 змінено розмір аліментів, визначених судовим наказом судді Путильського районного суду Чернівецької області у справі № 721/732/18 від 05.11.2019, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] , встановивши їх в розмірі третини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Однак, маючи підозри щодо кровного споріднення зі своїм старшим сином [PERSON] , Позивач провів генетичне дослідження на батьківство в спеціалізованому Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» (ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016). Відповідно до результатів дослідження № 44051-47038 від 07.08.2024 ймовірність батьківства позивача відносно [PERSON] становить 0 %. За таких обставин у позивача виникла необхідність в оспоренні свого батьківства відносно [PERSON] та виключення з актового запису своїх відомостей як його батька. Окрім того, з 18.10.2018 позивач сплачує аліменти на користь відповідачки на утримання [PERSON] , який не є його біологічним сином, а тому виникла необхідність у припиненні їх стягнення, а також стягнення з останньої вже сплачених ним аліментів з підстав того, що він не є його сином. Підставою стягнення з позивача аліментів на утримання останнього були відомості про його батьківство. Проте, в разі виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження [PERSON] , відпаде підстава, на якій відповідачкою отримано від позивача аліменти на утримання дитини. Підставою для повернення сплачених аліментів в цій справі є те, що останні не сплачувались позивачем добровільно, а примусово на підставі судового рішення (наказу), а також відповідачка, як їх набувач, діяла недобросовісно, оскільки умисно приховала від позивача стосунки з іншим чоловіком, який є батьком її дитини [PERSON] . Звертає увагу суду й на ту обставину, що шлюб між сторонами зареєстровано 10.11.2007, в той час як [PERSON] народився [INFO] , тобто його зачаття відбулось до цього шлюбу. Таким чином, вказані підстави в своїй сукупності є достатніми для повернення аліментів недобросовісним їх набувачем. Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про здійснені відрахування та виплати, розрахунку Путильського відділу ДВС у Вижницькому районі Чернівецької області ЗМУМЮ заборгованості зі сплати аліментів розмір сплачених позивачем на користь відповідачки аліментів за період з січня 2019 року по березень 2025 року складає 358 073,13 грн на обох дітей, відтак, на одну дитину [PERSON] стягнуто їх половину - 179 038,07 грн, які підлягають поверненню. З огляду на викладене, просив виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 28.02.2008 за №49. Припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Путильського районного суду Чернівецької області від 05.11.2018 у справі № 721/732/18 та рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.07.2019 у справі № 305/1069/19. Також просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені ним аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 179 038,07 грн та понесені ним судові витрати, в тому числі витрати на проведення судової експертизи та правничу допомогу. Ухвалою Рахівського районного суду від 29.04.2025 було відкрито провадження у справі та залучено до участі в справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рахівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рахівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а також запропоновано Відповідачці подати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження. Відповідачка [PERSON] 26.05.2025 надіслала суду заяву, в якій зазначила, що позов вона визнає частково, а саме в частині припинення стягнення аліментів з позивача та в частині виключення відомостей як батька з актового запису про народження складеного Рахівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області № 49 від 28.02.2008 року. Щодо позовної вимоги про стягнення раніше сплачених аліментів, то вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки у цьому спорі позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки аліменти були набуті нею на підставі судового рішення, тому виключним способом повернення набутих коштів є поворот виконання рішення суду в порядку ст. 444 та 445 ЦПК України. Своєю чергою, відсутність добровільності у виконанні судового рішення про стягнення аліментів (на чому наголошує позивач), не є правовою підставою повороту виконання судового рішення. Водночас, як зазначено у судовому рішенні, позивач не заперечував проти свого обов?язку сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Рішення суду про стягнення з відповідача аліментів у справі №721/732/18 від 05.11.2018 не ґрунтується на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача, оскільки на момент народження сина вона дійсно вважала, що позивач [PERSON] є біологічним батьком дитини й з огляду на це, саме він був записаний батьком в актовому записі про народження дитини. До моменту отримання позовної заяви позивача про оспорювання батьківства вона не мала жодних даних щодо спростування його біологічного батьківства. Про відсутність кровного споріднення між сином та позивачем вона дізналась лише з поданого позивачем звіту тесту ДНК на батьківство та на підставі цього визнала поданий до неї позов. При цьому твердження позивача про те, що вона в категоричній формі повідомляла йому, що він не є біологічним батьком сина, є неправдивими і не підтверджуються жодними доказами у справі. Проти стягнення судових витрат, а також витрат на проведення дослідження на встановлення батьківства витрат позивача на правову допомогу заперечує. Просить розгляд вказаної справи провести без її участі у зв?язку з доглядом за малолітніми дітьми. Адвокат Загарія Олександр Дмитрович 16.06.2025 направив заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені ним аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 179 038,07 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову. При цьому також підтримав заяву про залишення позову без розгляду в частині вимоги стягнення з Відповідачки на користь Позивача сплачених аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 179038,07 гривні. Представник Рахівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, начальник відділу - Гарна М.М. надала суду заяву про розгляд справи без їхнього представника. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Статтею 121 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Положенням ч. 1 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 10.11.2007 року. Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 19.12.2018, яке набуло законної сили 17.01.2019. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області у справі № 305/1069/19 від 16.07.2019 змінено розмір аліментів, визначених судовим наказом судді Путильського районного суду Чернівецької області у справі № 721/732/18 від 05.11.2019, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши їх в розмірі третини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, як народила дитину в шлюбі звернувшись з позовом про виключення цього запису відомостей про її чоловіка, як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком дитини та дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідачка в ході розгляду справи визнала у повному обсязі позов в частині виключення відомостей про [PERSON] , [INFO] , як батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , пояснивши, що вона не знала про те, що Позивач не є батьком її сина [PERSON] і про це довідалася лише з аналізу ДНК на батьківство, тому вона не заперечує щодо цієї позовної вимоги [PERSON] , як і щодо вимоги про припинення стягнення аліментів з Позивача на утримання цієї дитини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст. ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%. Відповідно до результатів дослідження на батьківство № 44051-47038 від 07.08.2024 - аналізу ДНК, який був проведений на підставі взятого від [PERSON] та Лікаря Назара букального епітелію в спеціалізованому Медико-генетичному центрі «МАМА ПАПА» (ліцензія МОЗ № 1168 від 03.10.2016), ймовірність батьківства [PERSON] відносно [PERSON] становить 0 %. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з частиною 6 статті 49 ЦПК України суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З наведеного вище вбачається, що у суду є підстави для прийняття визнання позову відповідачкою в частині оспорювання батьківства, оскільки з наданих суду доказів є підстави вважати, що відсутнє кровне споріднення позивача [PERSON] , [INFO] , який записаний батьком, та дитиною - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки визнання відповідачкою позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 2.14.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5 року із змінами та доповненнями, підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є: рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним. Таким чином, слід виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . Також слід задовольнити вимогу позивача про припинення стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У цій справі позивач посилався як на обставину, що він не є батьком [PERSON] , [INFO] , що є підставою для виключення з актового запису про народження цієї дитини відомостей про нього як батька. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] , підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком цієї дитини. Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини [PERSON] відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема відсутність у позивача обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень ст. 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, яка дає підстави для припинення стягнення аліментів з [PERSON] , що стягуються на підставі рішення Рахівського районного суду від 16.07.2019 у справі 305/1069/19. Стаття 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач у позовній заяві просив стягнути з Відповідачки в його користь понесені ним судові витрати, у тому числі на проведення судової експертизи та правничу допомогу. Виходячи з наведеного, враховуючи положення ст.ст. 133 та 141 ЦПК України та взявши до уваги те, що у зв`язку із розглядом справи в суді Позивач поніс судові витрати, а саме, сплатив судовий збір у розмірі 4212,78 грн, але вимогу про стягнення 179038,07 грн сплачених аліментів залишив без розгляду, тому суд стягує з Відповідачки витрати, понесені на оплату судового збору пропорційно до задоволених вимог - 2422,40 грн, зокрема за виключенням сплаченого судового збору в сумі 1790,38 грн, що становить 1% ціни позову про стягнення сплачених аліментів. На підтвердження витрат на правничу (правову) допомогу Позивач надав договір про надання професійної правничої допомоги від 24.03.2015, який передбачає оплату за надані юридичні послуги, тобто гонорар в сумі 2000 гривень за одну годину роботи адвоката. Також надав ордер на надання правничої допомоги серії СЕ №1107782 та остаточний розрахунок судових витрат від 16.06.2025, тобто акт виконаних робіт, згідно з яким адвокат надавав консультацію клієнту та вивчав матеріали документів 2,5 год, складав адвокатський запит до ГУНП в Чернівецькій області 0,5 год, складав позовну заяву 6 год, ознайомлювався із запереченнями на позовну заяву 0,5 год та брав участь в судових засіданнях 1 год. Всього вартість витрат, понесених на правничу допомогу, становить 21000 гривень. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення, зокрема, цивільного судочинства. Частина 3 статті 30 ЗУ "Про адвокатуру" передбачає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі статтею 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таку ж позицію підтримано Верховним Судом зокрема в постанові від 11.11.2020 у справі № 673/1123/15-ц. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. При цьому, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). ЦПК України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Європейський суд з прав людини вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70- 72); (пункти 5.34, 5.40, 5.41, 5.42, 5.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У постановах від 19.02.2022 у справі № 755/9215/15-ц та від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у пункті 154 рішення від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення. Суд враховує, що правовідносини між сторонами, які склалися, мають типовий характер, адже практика щодо сімейних правовідносин, де оспорюється батьківство, є сталою і не вимагає якогось додаткового аналізу судової практики. Отже, з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правничу допомогу в частині зазначення витраченого адвокатом часу, зокрема на консультації з клієнтом та вивчення матеріалів 2,5 години, а також складання позовної заяви 6 годин, та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, а також заперечення Відповідачки щодо стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 13500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial