Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

30.08.2018 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом до [PERSON] про стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором б/н від 04.04.2006 року у загальному розмірі 20993,34 грн. та судового збору у сумі 1762,00 грн. Позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовані тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04.04.2006 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом [PERSON] у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та з «Тарифів Банку» додаються до позовної заяви. Свої вимоги відповідачка належним чином не виконала у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 20.08.2018 року становить\~20993,34 грн., з яких: 9239,08 грн. - тіло кредиту; 3159,84 грн. -нараховано відсотків за користування кредитом; 7118,55 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована складова); 975,87 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 17.09.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. 25.04.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави винесено заочне рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у сумі 20993,34 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. 21.06.2024 року представником відповідачки подана заява про перегляд заочного рішення від 25.04.2019 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 15.08.2024 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та заочне рішення від 25.04.2019 року у цивільній справі №553/1871/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю та необґрунтованістю зазначивши, що відповідачка окрім заяви від 04.04.2006 року, де зазначено розмір процентів 36% річних, інших заяв, умов, тарифів не підписувала, банк не надав цих документів суду із підписом відповідачки, оригінал заяви-анкети від 04.04.206 року, на підставі якої нарахована заборгованість позивач не надав, розрахунок наданий банком зроблений не вірно, оскільки у заяві-анкеті, яку підписала відповідачка не міститься умов щодо підвищення розміру процентів, нарахування штрафів, пені, розрахунок не підтверджено первинними банківськими документами. Відповідачка дійсно отримала банківську картку 04.04.2006 року, інших карток не отримувала. Просить застосувати строк позовної давності до виниклих правовідносин. Свої пояснення виклала також в письмовому вигляді. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та письмові пояснення сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, 04.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг у вигляді заяви від 04.04.2006 року, за умовами якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в заяві зазначений кредитний ліміт 6500,00 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році. (а.с.10) Дана заява від 04.04.2006 року, яка заповнена відповідачкою [PERSON] та містить її підпис під тим, що остання ознайомлена з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку та надає згоду, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка надала письмову розписку банку про отримання 04.04.2006 року пластикової карти №4149605316630482 та ПІН до неї (а.с.243). Згідно розрахунку, наданого позивачем із позовом, [PERSON] станом на 20.08.2018 року має заборгованість по кредитному договору б/н від 04.04.2006 року в загальній сумі 20993,34 грн., з яких: 9239,08 грн. - тіло кредиту; 3159,84 грн. -нараховано відсотків за користування кредитом; 7118,55 грн. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована складова); 975,87 грн. - штраф (процентна складова). Також, позивачем наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору б/н від 04.04.2006 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON] станом на 23.03.20025 року, відповідно до якого загальна заборгованість за наданим кредитом становить 7079,01 грн., яка складається з: 2548,13 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України. (а.с.20-21 том 2) Відповідно до банківської виписки за договором б/н за період з 19.09.2006 року по 09.10.2024 року, [PERSON] активно користувалася кредитними коштами, здійснюючи зняття готівки в банкоматі та поповнюючи готівкою свою кредитну картку в терміналі самообслуговування. (а.с.239 на звороті 241) Виникли між сторонами правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 1055 ЦК України). Якщо сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитний договір, то зазначені Умови і тарифи повинні містити підпис позичальника про ознайомлення з ними. Аналогічна позиція висловлена в правовому висновку, що викладений в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18). Суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які долучені позивачем до позову, ознайомилася [PERSON] в момент оформлення кредитної картки і погодилася з ними, підписуючи заяву від 04.04.2006 року. Відповідачка даний факт заперечує. Крім того, заява, підписана [PERSON] не містить посилання на укладання договору в порядку ст.634 ЦК України та що ці умови викладені у вільному доступі на офіційному сайті банку. Отже, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Оцінивши всі зібрані у справі докази, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів досягнення між позивачем та відповідачкою згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, зокрема щодо розміру та порядку сплати процентів за користування ним, порядку та розміру нарахування пені та штрафних санкцій. Підписання однієї заяви з відміткою про ознайомлення з Умовами та Правилами кредитування, Тарифами банку, які не підписані [PERSON] не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.04.2006 року шляхом підписання заяви-анкети або як укладання договору приєднання в порядку ст.634 ЦК України. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, у частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, пені та штрафам суд вважає правильним відмовити, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що кредитний договір з [PERSON] укладено саме на цих умовах, а отже розрахунок процентів, пені та штрафних санкцій не може бути взятий до уваги як доказ наявності розміру такої заборгованості. Щодо стягнення розміру тіла кредиту, яке на момент звернення із позовом становило 9239,08 грн., а на даний час становить 2548,13 грн., а з урахування інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих позивачем у відповідності зі ст.625 ЦК України 7079,01 грн. та заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Сторони шляхом підписання заяви від 04.04.2006 року погодили кредитний ліміт у розмірі 6500,00 грн., при цьому термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії Кредитної картки. Сплата заборгованості за Кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом так і списанням Банком коштів з Дебітної картки, номер якої не зазначено. Тобто, сторони погодили строк користування кредитними коштами з терміном дії кредитної картки. 05.05.2016 року відбулося зняття готівки в банкоматі на суму 200,00 грн., що беззаперечно свідчить про те, що станом на травень 2016 року строк дії кредитної картки не закінчився. Позивач звернувся до суду 30.08.2018 року шляхом направлення позовної заяви поштою, отже трирічний строк позовної давності не сплив та підстав для застосування спливу строку позовної давності не має. Разом з цим, судом встановлено, що відповідно до банківської виписки (а.с.238-241) відповідачка шляхом зняття готівки та оплати покупки використала з картки грошові кошти банку на загальну суму 48077,19 грн. Разом з цим, поповнила готівкою картку через термінал самообслуговування та шляхом зарахування через відділення банку на загальну суму 18936 грн. Також, шляхом таких операцій як поповнення картки, зарахування, депозит було перераховано на картку кошти у загальній сумі 51915,78 грн. Отже, всього надходжень на картку 70851,78 грн. Крім того, у червні жовтні 2024 року на картку надійшло поповнення у загальному розмірі 10418,88 грн. Як зазначила представник відповідачки в судовому засіданні дані кошти були стягнуті з відповідачки в порядку примусового виконання заочного рішення суду. Таким чином, у зв`язку із тим, що внесених відповідачкою коштів на картку, видану банком, більше ніж використаних, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідчки тіла кредиту, як необгрунтованих. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі, понесені позивачем зі сплати судового збору за позов майнового характеру в розмірі 1762,00 грн, суд залишає за позивачем. Судовий збір в розмірі 605,60 грн., сплачений відповідачкою за подання заяви про перегляд судового рішення, підлягає стягненню з позивача. Щодо заяви представника відповідача про поворот виконання заочного рішення, суд виходить із наступного. На виконання заочного рішення суду від 25.04.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави на адресу позивача направлений виконавчий лист №553/1871/18 від 19.06.2019 року, який отримано банком 30.07.2019 року. Виконавче провадження №60200758 з примусового виконання даного рішення відкрито 10.10.2019 року. Відповідно до банківської виписки, у червні жовтні 2024 року на картку Приватбанку надійшло поповнення у загальному розмірі 10418,88 грн., які були перераховані в межах виконавчого провадження із зарплатної картки відповідачки. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення\~це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Поворот виконання\~це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням. Поворот виконання можливий, у разі якщо: а) позивач одержав від відповідача в порядку виконання рішення майно або грошові кошти; б) виконане рішення скасовано судом апеляційної чи касаційної інстанції чи змінено із задоволенням позовних вимог в меншому розмірі. Відповідно до частини другої статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо підчас нового розгляду справи він: 1) закриває провадженняу справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Відповідно до частини дев`ятої\~статті 444 ЦПК України\~якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої\~- третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (ч.1 ст.446 ЦПК України). Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку скасовано судове рішення. Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом. Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі №336/9595/14 (провадження №61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №569/15646/16-ц (провадження №14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі №405/3788/19 (провадження №61-826св22). З огляду на вказані вимоги законодавства, оскільки заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25.04.2019 року скасовано, та наявні підстави для відмови в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, заява [PERSON] про поворот виконання рішення підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved