Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до філії «Брошнівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» у якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у сумі 6652 гривні 61 копійка та компенсацію за невикористані 133 дні відпустки у зв`язку із звільненням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на нездійснення відповідачем нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» у зв`язку із несвоєчасною виплатою надбавки за складність та напруженість в роботі. Крім цього, у зв`язку з виданням наказу №18-к «Про звільнення з роботи [PERSON] » виданого головою комісії з припинення ДП «Брошнівський лісгосп» Безруким Л.І. від 21.02.2022, позивачу було виплачено компенсацію за невикористані 113 днів відпустки без врахування при їх розрахунку надбавки за складність та напруженість в роботі. У зв`язку із чим, просить суд стягнути недоотримані суми компенсації за невикористані дні відпустки. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02.07.2024 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03.07.2024 відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування підстав для відмови у позові відповідач зазначає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням трудового законодавства всі виплати було проведено згідно з трудовим законодавством. 23.09.2024 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, в заяві [PERSON] просить стягнути з відповідача -компенсацію втрати частини доходів у сумі 6652 (шість тисяч шістсот п`ятдесят дві) гривні 61 копійка; -компенсацію за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням в сумі 11340,68 (одинадцять тисяч триста сорок) гривень 68 копійок. 21.02.2025 представником відповідача надано відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову. Представником відповідача у відзиві вказано, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2023 у справі № 350/325/22 скасовано наказ від 21.02.2022 № 18-к «Про звільнення з роботи [PERSON] » та поновлено його на роботі з 23.02.2022, стягнуто на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. На виконання вказаного судового рішення 25.03.2024 було винесено наказ про поновлення [PERSON] на роботі. Враховуючи поновлення [PERSON] на роботі відсутні підстави для стягнення із відповідача компенсації за невикористані 133 дні відпустки у зв`язку із звільненням, адже підстава для виплати такої компенсації нерозривно пов`язана із наявністю факту звільнення працівника. Оскільки трудові права [PERSON] щодо незаконного звільнення за наказом від 21.02.2022 № 18-к з 23.02.2022 відновлено та такий був поновлений у трудових правовідносинах з відповідачем з 23.02.2022, то підстави для нарахування та виплати йому компенсації за 133 дні за період до 23.02.2022 відпали незалежно від того чи раніше (до скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі) було виплачено без врахування надбавки за напруженість. Таким чином виплачена раніше компенсація за невикористані 133 дні відпустки [PERSON] навіть без врахування надбавки за напруженість є безпідставно набутим майном. Враховуючи, що позивачем подано позов у даній справі 02.07.2024, тобто після набуття законної сили рішенням про скасування наказу про його звільнення та поновлення, а також після винесення наказу роботодавця про поновлення його на роботі на виконання судового рішення, то поведінка позивача є недобросовісною оскільки йому достеменно було відомо, що на момент подання позову підстави для виплати йому компенсації за невикористані 133 днів відпустки у зв`язку із звільненням з 23.02.2022 відпали. У зв`язку із вказаним позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому у їх задоволені слід відмовити. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2025 замінено відповідача у справі. У судове засідання позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав наведених у письмових поясненнях. Вважає, що відповідач в повній мірі виконав свої обов`язки, як роботодавець перед [PERSON] . Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19.07.2023 у справі № 350/325/22 було виконане, всі розрахунки з позивачем проведено. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" й "оплата праці", які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 22 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: 1) індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення; 2) компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України "Про оплату праці" і Положенням № 1427 підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Аналогічні положення щодо здійснення індексації грошових доходів, які не мають разового характеру, також містяться у статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". З наведеного випливає, що обов`язок нарахування індексації грошових доходів населення та компенсації громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати покладено на роботодавця під час нарахування заробітної плати, яка є щомісячним платежем, при наявності зазначених умов, а не разової виплати. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 487/763/17 (провадження? ?№ 61-26024св18). Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3). Відповідно до статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Судом встановлено, що на виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 відповідачем було здійснено виплату позивачу невиплаченої надбавки за складність, напруженість в роботі в розмірі 18400,65 гривень, при цьому на зазначені суми виплати відповідачем не здійснено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів. Нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу відповідної надбавки за складність та напруженість у роботі, здійснюється незалежно, яким чином така проведена самостійно відповідачем чи на виконання рішення суду. Стягнена за рішенням суду від 11.10.2023 надбавка за складність та напруженість у роботі, не носила разового характеру. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі Порядок). Пунктом 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком суми компенсації втрати частини доходів, доказів протилежного відповідачем суду не надано. У зв`язку із цим, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у розмірі 6652 гривні 61 копійку підлягає до задоволення. Щодо стягнення суми недовиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки судом встановлено наступне. Згідно наказу Державного підприємства «Брошнівське лісове господарство» від 21.02.2022 №18-к позивача з 23.02.2022 звільнено з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства. Відповідно до пункту 2 наказу позивачу виплачено компенсацію за невикористані відпустки в кількості 113 календарних днів. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок 100). Згідно підпункту «а» пункту 1 Порядку 100 цей Порядок застосовується для обчислення середньомісячного заробітку при наданні працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до пункту 2 Порядку 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 7 Порядку 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Судом встановлено, що позивачу у зв`язку із звільненням на підставі наказу №18-к від 21.02.2022 року було нараховано і виплачено компенсацію відпустки в сумі 52665,91 грн. При цьому, розрахунок такої компенсації проведено виходячи із середньоденної заробітної плати визначеної за останні 12 місяців роботи. Зазначені обставини підтверджуються листом відповідача від 12.08.2024 №463/21.2-2024, також зазначеним листом відповідача підтверджується неврахування під час розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки, сум які виплачені позивачу на виконання рішення Рожнятівського районного суду від 11.10.2023. Відповідно до пункту 3 Порядку 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Надбавка за складність та напруженість у роботі, яка стягнуто згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 не носила разового характеру, що підтверджується рішенням у даній справі. Крім цього, суд у вищезазначеному рішення прийшов до висновку, що оскільки судом в процесі розгляду даної справи встановлено неправомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати надбавки за складність, напруженість в роботі з 01.07.2021, яка є складовою частиною заробітної плати позивача та яка впливає на середньомісячний заробіток позивача при розрахунку компенсації за невикористані відпустки, то відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок компенсація за 113 календарних днів невикористаної відпустки з урахуванням надбавки за складність, напруженість в роботі. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на перерахунок та виплату компенсації за невикористані дні відпустки, з урахуванням надбавки за складність та напруженість у роботі, яка виплачена позивачу на виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11.10.2023 (а.с.83-95). Щодо суми компенсації за невикористані дні відпустки, яка підлягає до стягнення, то суд оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішенням суду підлягає стягненню - 11340 гривень 68 копійок. Такий розмір компенсації за невикористані 113 днів відпустки у зв`язку із звільненням підтверджує витяг з індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5, копія відомостей з Державного реєстру фiзичних осiб-платникiв податкiв про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та вiйськового збору (а.с. 45-48). Відповідно до статті 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини доходів та компенсації за невикористані відпустки, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд присуджує такі витрати з відповідача. При цьому позовна вимога позивача містить одну вимогу майнового характеру, у зв`язку із чим із відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211.20 гривень судового збору.

Outcome: approved