Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

25 листопада 2024 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, яким просила змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року по справі № 359/11659/15-ц та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 вересня 2008 року між [PERSON] (позивач) та [PERSON] було укладено шлюб, який 18 лютого 2013 року розірвано рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року постановленого у справі № 359/11659/15-ц з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі по 800 грн. 00 коп. щомісячно, з 10 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] систематично не сплачує аліменти, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмір в 86\~400, 00 грн. Батько не цікавиться життям, розвитком і потребами дитини. Син [PERSON] проживає разом з мамою та перебуває на її утриманні. Витрати на його утримання ростуть пропорційно з дорослішанням дитини, навчанням, необхідністю придбання речей, підручників, техніки, продуктів харчування, у зв`язку з чим визначений судовим рішенням розмір аліментів 800, 00 грн., є неспівмірним до потреб сьогодення і має бути зміненим на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05 грудня 2024 року у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням та викликом сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач правом на подачу до суду відзиву на позов, надання доказів, заявлення клопотань перед судом, не скористався. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідом-лені належним чином. Натомість позивач подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Відповідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно вимог ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши подану позивачем заяву у справі, матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2\~передбачено, що відповідно ст.\~55,\~124 Конституції України\~та\~ ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5\~ ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.\~12,\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2008 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) та [PERSON] зареєстровали шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, про що зроблено актовий запис № 73. Подружжю присвоєно єдине прізвище [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 11 вересня 2008 року. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області (справа № 288/46/13-ц) від 18 лютого 2013 року даний шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили (а.с. 17-18). Згідно ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 лютого 2009 року Строківською сільською радою Попільнянсь-кого району Житомирської області (а.с. 11). На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 10 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 09 лютого 2016 року (а.с. 24-25). Вказане рішення суду не виконується відповідачем. Наведене підтверджується довідкою розрахунком заборгованості з аліментів за період з 10 грудня 2015 року по 30 листопада 2024 року виданої 15 листопада 2024 року Бориспільським відділом державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області (а.с. 26-31). На підставі акту обстеження житлово побутових умов складеного 20 листопада 2024 року депутатом Бориспільської міської ради Хамракуловим Р.Р. судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS] разом з мамою [PERSON] (а.с. 22-23). Також судом встановлено, що 03 березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, у зв`язку з чим подружжю присвоєно прізвище [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 03 березня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 21). Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів перебування на утриманні позивача та відповідача інших малолітніх, неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, доказів погіршення їх матеріального становища чи стану здоров`я, доказів отримання стабільного доходу та працевлаштованості. Встановлено, що дитина [PERSON] навчається у ТОВ «Голосіївський економіко правовий фаховий коледж», що підтверджується договором про надання освітніх послуг від 30 серпня 2024 року (а.с. 32-36). Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані\~Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено\~ст. 180 СК України. Відповідно вимог ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на визначену можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, згідно\~ст.192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визна-чення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У відповідності до вимог ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінює-ться за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В силу положень статей 183, 184\~СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.183, 184 СК України. Таким чином, системний аналіз норм\~ст. 181- 184СК України, з врахуванням роз`яснень, наведених в п.17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому. Крім цього, суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року\~внесено ряд змін до СК України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу). З огляду на вказане, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та зміни способу стягнення аліментів шляхом з твердої грошової суми в розмірі 800, 00 грн., що стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , на 1/4 частку заробітку (доходу) відповідача щомісячно. З роз`яснення, викладеного Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 5 від 15 травня 2006 року вбачається, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим, розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який визначений даним судовим рішенням, підлягає стягненню з [PERSON] , починаючи з дня набранням даним судовим рішенням законної сили. В ч. 6 ст.141 ЦПК України\~вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved