Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач у березні 2023 року звернувся до суду із вказаним позовом, яким просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь борг по оплаті заборгованості за спожиту теплову енергію у загальній сумі 33 507,57 грн., в тому числі заборгованість по теплові енергії у розмірі 13 200,98 грн., три відсотки річних у сумі 3 136,17 грн., інфляційні втрати у сумі 17 170,42 грн. та судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС», основним видом діяльності якого є: 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, маючи відповідні ліцензії, є виробником та постачальником теплової енергії до житлових будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Надання послуг з централізованого постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] здійснює ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» починаючи з 1 листопада 2017 року і по сьогоднішній день. Виробництво теплової енергії здійснюється шляхом експлуатації котельні централізованого опалення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить ТОВ «МІЛАН-С». Експлуатацію вказаної котельні ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» здійснює на підставі Договору оренди обладнання №03/08/17 від 03.08.2017 р., укладений з ТОВ «МІЛАН-С». ОСББ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ-44» в листі №1/10/02/23 від 10.02.2023 р., у відповідь на адвокатський запит зазначило, що виконавцем послуги з постачання теплової енергії, якою здійснювалося постачання теплової енергії до житлового будинку [ADDRESS] протягом 2021-2022 опалювального періоду - є ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС». Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області в листі №03.1-12.01/454 від 03.02.2023 р., у відповідь на адвокатський запит повідомила, що постачання теплової енергії до житлового будинку [ADDRESS] (ЖК «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ) протягом опалювального періоду з 01 листопада 2021 року по 09 квітня 2022 року здійснювалося ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» (код ЄДРПОУ: 40695 882) за тарифами (цінами) на теплову енергію, затверджені Рішенням Виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області №323 від 11.12.2018 р. Вказаним рішенням було встановлено тарифи для ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» на виробництво та постачання теплової енергії, зокрема, до будинку [ADDRESS] (ЖК «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ»), в розмірі - 32,99 грн. за м.кв. - для населення. Вказані тарифи є діючими по сьогоднішній день. Наведені відомості повністю підтверджують факт надання Позивачем послуг з теплопостачання до будинку [ADDRESS] , а отже і до квартири Відповідача. Протягом 2021-2022 опалювального періоду, з 01 листопада 2021 року по 09 квітня 2022 року, ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» надало послуги з постачання тепла до квартири Відповідача на загальну суму 13 200,98 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, а саме: в листопаді 2021 року на суму 2 490,75 грн.; в грудні 2021 року на суму 2 490,75 грн.; в січні 2022 року на суму 2 490,75 грн.; в лютому 2022 року на суму 2 490,75 грн.; в березні 2022 року на суму 2 490,75 грн.; в квітні 2022 року на суму 747,23 грн. Товариство, посилаючись на правило ст. 625 ЦК України, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання нарахувало три відсотки річних та інфляційні витрати. За наведених обставин, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів вказану у позові заборгованість. До початку судового розгляду по суті представником позивача подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, вказуючи на те що відповідач [PERSON] сплатила суму основної заборгованості у розмірі 13 200,98 грн. та остаточно просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» заборгованість по сплаті інфляційних втрат у розмірі 17 170,42 грн. та 3% річних у розмірі 3 136,17 грн. Від представника відповідач адвоката Богорел С.В. надав до суду відзив у відповідності до якого просив відмовити у задоволенні позову, та зазначив, що відповідач вважає помилковим наведення позивачем і застосування у своїх розрахунках заборгованості у розмірі 45859,16 гривень, оскільки наведена сума була предметом спору у судовій справі №504/2285/21 за позовом ТОВ «Тепло та Сервіс» до споживача [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію. Тому позивач не мав підстав при зверненні 09.03.2023 року до суду при обчисленні розміру інфляційних витраті і 3 % річних для використання суми заборгованості, яка не є предметом розгляду даної судової справи №504/1108/23. Відповідач вважає, що інфляційні витрати мають становити загалом за обумовлений період 2975,55 гривень, а 3% річних має складати загалом 405,00 гривень, і тому у даній судовій справі стягненню підлягає сума заборгованості у розмірі 3380,55 гривень, що на 30127,02 гривень (на 90%) менше, ніж обчислено позивачем. В судовому засіданні представник позивача Новак Р.Г. підтримав пред`явлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Надання послуг з централізованого постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] здійснює ТОВ «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» починаючи з 1 листопада 2017 року і по сьогоднішній день. Відповідно до платіжних квитанцій, [PERSON] на яку відкрито платіжний рахунок № [NUMBER] , станом на квітень 2022 року, мала заборгованість за оплату послуг опалення у розмірі 13 200,98 грн. Виникла заборгованість була сплачена відповідачем [PERSON] у відповідності до платіжних інструкцій 0.0.3134916480.1 та 0.0.3024675737.1. Постановою Одеського апеляційного суду від 12.12.2022 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 45 859,16 грн., інфляційні втрати у розмірі 7 407,38 грн. та 3% річних у розмірі 2 723,72 грн. Визначена апеляційним судом заборгованість залишається непогашеною, що відображається у наданих суду розрахунках та не спростовано відповідачем. Щодо нарахування виплат відповідно до статті 625 ЦК України. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, положеннями статті 611цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідальність встановлена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафом або пенею, а застосовуються як спеціальний від цивільно-правової відповідальності за прострочення зобов`язання, який встановлений законом. Як зазначено в Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68 цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Позивач розрахував заборгованість за правилом ст. 625 ЦК України, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання. Суд погоджується з представленим розрахунком, і тому вимоги позову в частині стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.2 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 за змістом статті 552, частини другої статті 625\~ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата ВС відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою усталену судову практику в цивільних справах цієї категорії фактично було змінено та розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог позову у сумі 2684,00 грн., сплата якого підтверджена платіжною інструкцією № 1370 від 10 березня 2023 року. Позивач просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 20000 гривень. Відповідач не погоджується з заявленою сумою на правничу допомогу, вважає її безпідставною. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових право відношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVI№ A№D OTHERS v. UKRAI№E, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частинирішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Згідно з вимогами ст. ст. 124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання Водночас вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат. До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу додано договір, додаткову угоду до договору, акт прийому передачі виконаних робіт, що, на думку суду, не може вважатись розрахунком -детальним описомробіт (наданих послуг), виконаних адвокатом тому, що у ньому відсутній детальний опис витраченого адвокатом часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Суд вважає що розумною, справедливою та достатньою сумою відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката буде сума 4000 грн. Решта витрат на правничу допомогу на переконання суду є надмірною та не розумною. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved