Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У квітні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] неустойку\~(пеню)\~за прострочення\~сплати аліментів за період з травня 2018 року по березень 2025 року у розмірі 104\~923 грн 50 коп., індексацію розміру аліментів за період з червня 2018 року по березень 2025 року у розмірі 3\~705 грн 81 коп., а також 3\~%\~річних за період з червня 2018 року по травень 2025 року у розмірі 11\~440 грн 27 коп. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ладижинського міського суду від 14.04.2016. У шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Надалі позивачка уклала новий шлюб із [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12.10.2017 у справі № 135/1067/17 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі 1000 грн щомісяця з дня пред`явлення позову 21.09.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа державним виконавцем 26.10.2017 відкрито виконавче провадження № 55004207. Однак, як зазначає позивачка, відповідач належним чином свого обов`язку не виконує, має тривалу заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується офіційним розрахунком державного виконавця станом на 15.04.2025. Сума заборгованості 104?923 грн 50 коп. У зв`язку з цим, посилаючись на ч. 1 ст. 196 СК України, позивачка заявляє вимогу про стягнення пені в розмірі 1 % за кожен день прострочення, обмежену загальною сумою боргу (тобто не більше 100 % заборгованості). Вона здійснила детальний розрахунок пені за кожен місяць прострочення, починаючи з травня 2018 року до березня 2025 року, з урахуванням фактичного розміру аліментного платежу та кількості днів прострочення по кожному з них. Також, відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України і з урахуванням правової позиції Верховного Суду (зокрема постанови від 31.08.2022 у справі № 686/5088/20), позивачка просить провести індексацію аліментів, оскільки вони були визначені у твердій грошовій сумі. Розрахунок індексації здійснено з урахуванням офіційних індексів споживчих цін, опублікованих Держстатом, за механізмом, передбаченим постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003. Всього розраховано індексацію за 47 окремих періодів на загальну суму 3?705 грн 81 коп. Окрім того, позивачка заявляє про стягнення 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як компенсацію за порушення грошового зобов`язання. Розрахунок здійснено за формулою: (сума боргу ? 3 ? кількість днів прострочення) / (100 ? кількість днів у році) і охоплює період із червня 2018 року по травень 2025 року. Загальна сума 3 % річних становить 11?440 грн 27 коп. Разом із позовною заявою подано повний письмовий розрахунок кожного з елементів вимог: пені, індексації та процентів. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 травня 2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. З огляду на характер спірних правовідносин і розмір заявлених вимог, суд визнав справу малозначною у розумінні пункту 1 частини першої статті 274 Цивільного процесуального кодексу України та визначив, що її належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України. Судове засідання по справі призначено на 27 травня 2025 року. У зазначену дату розгляд справи не відбувся у зв`язку з поданим клопотанням відповідача [PERSON] про відкладення розгляду, яке судом було задоволено з урахуванням принципу змагальності сторін та забезпечення їхнього права на захист. ІV. Пояснення сторін. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Рябокінь В.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, викладених у позовній заяві та долучених до неї розрахунках. Позивачка пояснила, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання покладеного на нього судовим рішенням обов`язку зі сплати аліментів на утримання спільної дитини [PERSON] , у зв`язку з чим утворилася значна заборгованість, яка підтверджується відповідними документами виконавчого провадження. Крім того, позивачка зазначила, що твердження відповідача, озвучені ним поза межами суду, про надання ним фінансової чи іншої допомоги дитині, не відповідають дійсності, є необґрунтованими та жодним чином не підтверджені доказами. Упродовж усього періоду несплати аліментів відповідач жодного разу добровільно не виконував свої обов`язки щодо утримання дитини, не брав участі в її вихованні, не забезпечував жодної участі у витратах на медичне обслуговування, навчання чи інші потреби дитини. Представник позивача наголосив, що заявлені вимоги є обґрунтованими, підтверджуються письмовими доказами та відповідають чинному законодавству, у зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечивши проти їх задоволення в повному обсязі. Свою позицію відповідач обґрунтовував тим, що протягом усього періоду, за який позивачкою заявлено вимоги про стягнення пені, індексації аліментів та 3 % річних, він начебто надавав фінансову допомогу дитині поза межами виконавчого провадження. З його слів, допомога полягала у перерахуванні коштів на особисту банківську картку дитини, оплаті медичних послуг, занять з репетиторами, придбанні одягу та інших необхідних речей. Разом з тим, відповідач не надав жодних письмових або електронних доказів, які б підтверджували факт добровільного виконання аліментного обов`язку у вказаний спосіб, зокрема розписок, квитанцій, банківських переказів або підтвердження цільового використання коштів. Відповідач визнав, що йому відомо про наявність судового рішення від 12.10.2017, яким встановлено обов`язок щодо сплати аліментів на користь позивачки, однак зазначив, що з його офіційної заробітної плати аліменти не утримувалися. Повідомив, що офіційно працевлаштований, його щомісячний дохід становить у середньому від 10 000 до 20 000 грн, проживає один у квартирі, орендованій на підставі усної домовленості, не перебуває у шлюбі, не має утриманців, є працездатним, фізично здоровим, а також не володіє рухомим або нерухомим майном у приватній власності. Разом із тим відповідач підтвердив, що нарахований розмір заборгованості по аліментах у сумі 104?923 грн 50 коп. визнає і не оспорює, однак вказав, що не має наразі фінансової можливості для її погашення у зв`язку з незадовільним матеріальним становищем. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року у справі № 135/729/16-ц. У зв`язку з розірванням шлюбу позивачці повернуто її дошлюбне прізвище [PERSON] , що підтверджується відповідним записом у судовому рішенні та свідоцтві про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 15,16). Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13) та витягом з реєстру територіальної громади (а.с. 12, 14). Вказана дитина зареєстрована за місцем проживання матері [PERSON] , а саме: [ADDRESS] . Рішенням Ладижинського\~міського суду\~Вінницької області\~від 12\~жовтня 2017\~року у\~справі №\~135/1067/17\~стягнуто із\~ [PERSON] аліменти\~на користь\~ [PERSON] на\~утримання неповнолітньої\~дочки [PERSON] \~у твердій\~грошовій сумі\~ 1\~000\~грн щомісячно,\~починаючи з\~21\~вересня 2017\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття.\~Зазначене рішення\~набрало законної\~сили та\~передане до\~виконання у\~примусовому порядку (а.с. 17-28). Згідно з витягом з автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) та матеріалами виконавчого провадження № 55004207, на виконанні у Тростянецько-Ладижинському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий документ про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь стягувача [PERSON] (а.с. 2022). Розрахунком державного виконавця Клопотуна Є.С., долученим до матеріалів справи, встановлено, що станом на 15 квітня 2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 104 923 грн 50 коп. Цей розрахунок боргу відповідачем не заперечується, як і сам факт існування заборгованості. Отже, судом достеменно встановлено: наявність судового рішення, що набрало законної сили, про обов`язок відповідача сплачувати аліменти у фіксованому розмірі; ухилення відповідача від виконання цього обов`язку в повному обсязі упродовж тривалого часу; наявність значної заборгованості перед дитиною, яка обчислена та підтверджена державним виконавцем і визнана самим відповідачем. ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Вирішуючи спір, суд керується нормами матеріального та процесуального права, а також актами міжнародного права, ратифікованими Україною. Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів (ст. 196 СК України). Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Таке утримання має бути належним і систематичним. Ці положення кореспондуються з нормами Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року. Частина 2 статті 3 Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Частина 2 статті 6 Конвенції встановлює, що держави забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини, а стаття 27 що батьки або інші законні представники несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. У свою чергу, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» також гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її повноцінного фізичного, морального, інтелектуального, духовного і соціального розвитку, а також покладає на батьків відповідальність за створення таких умов. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, аліменти можуть бути присуджені у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором стягувача. Обраний спосіб стягнення може бути змінений судом за відповідним позовом. Аліменти за рішенням суду є обов`язковими до сплати у розмірі, визначеному виконавчим документом, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір заборгованості за аліментами визначається державним виконавцем згідно з частиною 3 статті 195 СК України. Якщо стягувач або боржник не згодні з визначеним розміром, спір вирішується судом. У цій справі відповідач розмір заборгованості визнав, що виключає наявність спору з цього питання. На підтвердження суми заборгованості суд дослідив розрахунок державного виконавця Тростянецько-Ладижинського ВДВС у Гайсинському районі, відповідно до якого станом на 15.04.2025 заборгованість відповідача становить 104 923 грн 50 коп. Цей розрахунок відповідає обставинам справи, є узгодженим між сторонами та приймається судом. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на підставі статті 196 СК України. Згідно з частинами 1 і 2 цієї статті, у разі виникнення заборгованості з вини платника аліментів, стягувач має право на стягнення неустойки у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100% заборгованості. Розмір пені може бути зменшений судом з урахуванням матеріального і сімейного стану платника, проте така оцінка має бути обґрунтованою. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року зазначено, що відповідальність за ст. 196 СК України настає лише за наявності вини платника. Її не може бути покладено у разі, якщо заборгованість утворилась з причин, незалежних від відповідача, таких як затримка заробітної плати, технічні помилки під час переказу тощо. Аналіз дій відповідача вказує на наявність вини у простроченні сплати аліментів. Він не вжив жодних заходів для належного виконання рішення суду, уникав офіційного працевлаштування протягом тривалого часу, не ініціював перегляд способу чи розміру стягнення аліментів, що може бути розцінено як умисне невиконання обов`язків щодо утримання дитини. Відповідач також не надав суду належних і допустимих доказів того, що він виконував зобов`язання з утримання дитини в інший спосіб, або що вини у простроченні у нього не було. Отже, правові підстави для звільнення його від відповідальності у формі пені відсутні. Судом перевірено власний розрахунок неустойки, поданий позивачем, за період з травня 2018 року по березень 2025 року. Алгоритм розрахунку відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК України, а також висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), яка є зразком застосування цієї норми. Так, у разі несплати аліментів у поточному місяці з 1 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені\~1%. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Ураховуючи наведене, поданий розрахунок пені є обґрунтованим, виконаний відповідно до закону, не перевищує 100% суми заборгованості, як цього вимагає закон, та підлягає задоволенню. Водночас суд не знаходить підстав для зменшення розміру пені, оскільки відповідач є працездатним, фізично здоровим, офіційно працевлаштованим, не має інших утриманців, веде самостійне господарство, а отже має можливість виконувати зобов`язання по аліментах. З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з травня 2018 року по березень 2025 року в сумі 104 923 грн 50 коп. Індексація розміру аліментів (ст. 184 СК України) Частинами першою та другою\~статті 184 СК України\~визначено, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивач просить стягнути з відповідача суму індексації аліментів за період з червня 2018 року по березень 2025 року, яка, за поданим ним розрахунком, становить 3 705 грн 81 коп. Судом перевірено розрахунок індексації, поданий позивачем, і встановлено, що він здійснений відповідно до вимог законодавства, зокрема Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі Порядок № 1078), з використанням правильного алгоритму. Відповідно до статті 1 зазначеного Закону, індексація грошових доходів населення це механізм підвищення грошових доходів, який дозволяє частково або повністю компенсувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно з частиною першою статті 2 Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, які одержані в гривнях на території України, не мають разового характеру й отримуються постійно. Такі доходи включають, зокрема, аліменти, що стягуються у твердій грошовій сумі. Статтею 4 цього ж Закону передбачено, що індексація проводиться у разі, якщо величина індексу споживчих цін перевищила встановлений поріг індексації, що дорівнює 103 відсотки. Згідно з пунктами 4, 11 та 104 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, в якому призначено відповідні аліменти. Підвищення грошового доходу у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем офіційного опублікування індексу споживчих цін. Індекс споживчих цін публікується Державною службою статистики України не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним. Сума індексації визначається як добуток суми грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін (у відсотках), поділений на 100. Такий підхід є уніфікованим та відповідає як нормативним актам, так і практиці Верховного Суду. Зокрема, правова позиція Верховного Суду, викладена в постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 686/5088/20 (провадження № 61-18580св21), підтверджує, що у випадку, якщо аліменти стягуються у твердій грошовій сумі, обов`язок їх індексації покладається на платника, а в разі їх невиконання підлягає судовому захисту. Суд враховує, що позивач подав деталізований розрахунок індексації з обґрунтуванням кожного періоду, розмір індексу та сум аліментів, що підлягають індексації. Розрахунок є логічним, погодженим з нормами чинного законодавства та судовою практикою, відтак заслуговує на задоволення. Беручи до уваги викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума індексації розміру аліментів за період з червня 2018 року по березень 2025 року в розмірі 3 705 грн 81 коп. Щодо стягнення трьох відсотків річних (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України) Позивач, посилаючись на положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, просила суд стягнути з відповідача 3% річних за період з червня 2018 року по травень 2025 року у загальній сумі 11 440 грн 27 коп. Втім, після всебічного аналізу відповідних норм матеріального права та доказів у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність цієї вимоги з огляду на таке. Частина друга статті 625 ЦК України встановлює спеціальний механізм відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Так, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, зокрема передати майно, сплатити кошти або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку. У контексті положень статей 524, 533535 та 625 ЦК України, грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошових одиницях України або в їх еквіваленті в іноземній валюті. Зазначена норма (стаття 625 ЦК України) розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України, що свідчить про її субсидіарне (доповнююче) значення. Вона підлягає застосуванню до всіх зобов`язань, якщо інше не встановлено спеціальними нормами матеріального права, що регулюють окремі види зобов`язань. Отже, її дія не є універсальною і має бути обмежена у випадках, коли відповідні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством. У свою чергу, стаття 11 ЦК України визначає, що зобов`язання виникають з підстав, прямо передбачених цивільним законодавством, а не з рішень суду. Рішення суду лише підтверджує або встановлює факт існування правовідносин між сторонами, проте саме по собі не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання, на яке могла б поширюватися дія частини другої статті 625 ЦК України. У даному випадку правовідносини між сторонами щодо сплати аліментів виникли на підставі норм Сімейного кодексу України, який є спеціальним законом у сфері сімейних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини, боржник зобов`язаний сплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків суми заборгованості. Ця норма є імперативною та має пріоритет над загальними положеннями Цивільного кодексу. У той же час частина друга тієї ж статті 196 СК України передбачає іншу форму відповідальності сплату індексу інфляції та 3% річних лише у випадку прострочення оплати додаткових витрат на дитину, але не щодо аліментів як таких. Отже, законодавець чітко розмежував правові наслідки порушення обов`язків з утримання дитини: у випадку прострочення сплати аліментів відповідальність у вигляді пені (1% за кожен день прострочення, не більше 100% від суми боргу); у випадку прострочення сплати додаткових витрат на дитину відповідальність у вигляді індексу інфляції та 3% річних. Отже, нарахування 3% річних на суму боргу з аліментів є неприпустимим, оскільки суперечить спеціальній нормі частині першій статті 196 СК України, яка не передбачає такої санкції. Застосування статті 625 ЦК України у цій частині є неправомірним, оскільки вона не може замінити чи дублювати спеціальний механізм відповідальності, прямо встановлений Сімейним кодексом. Більше того, в самій частині другій статті 625 ЦК України чітко зазначено, що вона не застосовується, якщо інший розмір процентів передбачений договором або законом, тобто надається пріоритет спеціальному регулюванню. Висновок суду також повністю узгоджується з усталеною судовою практикою. Аналіз наведених позивачем у позовній заяві постанов Верховного Суду не свідчить про їх тотожність до даної справи. Зокрема, у наведених рішеннях предмет позову, фактичні обставини, нормативне регулювання правовідносин та правова кваліфікація зобов`язань були відмінними, а отже, вказані прецеденти не можуть бути підставою для задоволення вимог позивача у цій частині. Ураховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає відмові як така, що є безпідставною, суперечить спеціальним нормам матеріального права та не підтверджена належними правовими підставами. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачка, звертаючись із цим позовом, судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від такого обов`язку на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Зокрема, відповідно до цієї норми, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Ураховуючи часткове задоволення позовних вимог та загальний розподіл витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп., як витрати, понесені за розгляд справи, пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial