Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 30.07.2024 року перебуває у шлюбі з відповідачем. На момент укладення шлюбу між сторонами існували щирі почуття, спільні погляди на сімейне життя, довіра та взаєморозуміння. Однак, протягом останніх 6 місяців стосунки різко погіршилися, що призвело до втрати почуття кохання та фактичне припинення шлюбу. На даний час спільне господарство між сторонами не ведеться, відповідач зібрав свої речі та пішов у невідомому напрямку, на зв`язок не виходить. Позивач неодноразово намагалася налагодити стосунки, проте відповідач не бажав миритися. Фінансової допомоги відповідач позивачу не надає, незважаючи на вагітність позивачки. Просить розірвати шлюб, відновити відповідачу дошлюбне прізвище [PERSON] , стягнути з відповідача судові витрати. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що обставини, які викладені позивачем, не відповідають дійсності. Так, 16.02.2024 року відповідач був мобілізований. 30.07.2024 року сторони уклали офіційний шлюб, а з серпня 2024 року стосунки між позивачем та відповідачем стали погіршуватися, оскільки останній не міг постійно перебувати вдома, так як військова частина переїхала на схід України. Позивач же у позові зазначила, що відповідач її покинув. Окрім цього, відповідач весь час підтримував позивачку фінансово, сплачував кредит за мобільний телефон позивачки, після народження дитини також перераховував позивачу гроші, які вона приймала. На даний час, відповідно рішення суду Вишгородського районного суду Київської області від 03.03.2025 року, відповідач з 14.10.2024 року сплачує аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Також, зазначеним рішенням суду з відповідача стягнуто судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Окрім цього, зазначав, що відповідач проводив будівельні та ремонтні роботи за місцем мешкання позивача. На даний час відповідач є військовослужбовцем та вимушений також, окрім аліментів та добровільної матеріальної допомоги позивачу, витрачати кошти на війське обмундировання та обладнання, оскільки від цього залежить його життя на передовій. Позивач же, весь час писала лайливі повідомлення як відповідачу, так і командирам військової частини, що паплюжить його репутацію перед побратимами. Не заперечує проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, проте заперечує проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що витрати на правничу допомогу сторони повинні нести самостійно. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, відповідно до поданої заяви представник позивача просить розглянути справу без її участі та участі позивача, просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1800 грн. Відповідач та його представник також не з`явилися у судове засідання, відповідно до поданих заяв просять справу розглянути без участі відповідача та його представника та прийняти до уваги обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.04.2024 року, який зареєстровано Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №433. Відповідно до\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п.10\~Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно роз`яснень п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд вважає, що позов в частині, визнаній відповідачем, підлягає задоволенню в частині розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер, а також з огляду на визнання відповідачем вимог щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Положеннями\~ст.113 СК України\~визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, вимоги позивача в частині відновлення дошлюбного прізвища " [PERSON] " [PERSON] не ґрунтуються на законі, відповідач у відзиві особисто не висловив бажання змінити прізвище пілся реєстрації розірвання шлюбу, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн., а 605,60 грн. підлягає поверненню з державного бюджету. Стосовно витрат позивача на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~\~Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.\~\~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~\~на професійну правничу допомогу;\~\~пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;\~\~пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, на підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05.03.2025 року №25-Д. Відповідно до п.1.1 Договору зазначено, що адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу, яка полягає в підписанні та подачі позовної заяви; підписанні та подачі відповіді на відзив/заперечення/додаткових пояснень; підписанні та подачі клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції/ розгляд справи без участі/ відкладення або перенесення судового засідання; взяття участі у двох судових засіданнях в режимі відеоконференції; отримання копії рішення суду. Пунктом 4.1 Договору зазначено, що розмір гонорару становить 1800 грн., без урахування вартості витрат на поштові відправлення та судовий збір в розмірі 1211 грн. Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 26.05.2025 року представником позивача виконані наступні роботи: підписання та направлення позовної заяви про розірвання шлюбу до Олександрійського міськрайонного суду 600 грн., підписання та направлення клопотання про розгляд справи без участі 2х400=800 грн., представництво у Олександрійському міськрайонному суду 2х150=300 грн., отримання копії рішення у Олександрійському міськрайонному суду 100 грн. Також, на підтвердження сплачених послуг надано платіжну інструкцію №157 від 08.05.2025 року, відповідно до якої [PERSON] сплатила [PERSON] за договором №25-Д від 05.03.2025 року 1800 грн. Перевіривши матеріали справи суд приходить до висновку, що розмір витрат на представництво у суді в розмірі 300 грн. задоволенню не підлягають, оскільки представник позивача жодного разу не приймав участі у судових засіданнях як особисто, так і за допомогою відеоконференцзв`язку, а обмежився лише заявами про розгляд справи без участі позивача та його представника. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Щодо заперечень представника відповідача суд зазначає наступне. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Таким чином, суд зазначив, що у питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами. Вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд може бути підставою для оскарження такого рішення. Представник відповідача, заперечуючи проти заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив у заяві, що витрати в сумі 1800 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом, адже зазначена справа не є складною. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких підстав, суд вважає, що представник відповідача не надав доказів на підтвердження фактів, викладених у відзиві на позовну заяву та заперечуюси проти витрат позивача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial