Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Молчанов Б.В., звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначає, що 21.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 7494 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованості за кредитним договором від 28.01.2014 №02505/04704LCCC, укладеним ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з [PERSON] за період з 22.03.2018 року по 03.12.2019 року в сумі 119 493,42 грн. Про існування виконавчого напису йому стало відомо 11.01.2025 року, коли військовою частиною [NUMBER] почали здійснювати відрахування з його доходів. На підставі оспорюваного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клінченко О.А. відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. У виконавчому провадженні № [NUMBER] було замінено стягувача з ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс». Позивач зазначає, що хоча і користувався кредитними коштами в сумі 14 000,00 грн., наданими банком, однак оригінального примірника чи навіть копії кредитного договору №02505/04704LCCC від 28.01.2014 з ТОВ «ПЛАТИНУМ БАНК» не має. Жодного повідомлення від банку, або його правонаступників за вказаним вище кредитним договором про наявність заборгованості та її розмір, та про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором, позивач не отримував до теперішнього часу. Вважає виконавчий напис №7494 незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, оскільки: він не отримував інформації про наявність заборгованості та її розмір, а також про відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором; виконавчий напис вчинений на виконання кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально; при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, приватний нотаріус не перевірив безспірність заборгованості. Крім того, звернувся до суду з вимогою про стягнення безпідставно набутих коштів. Так, у порядку примусового виконання виконавчого напису № 7494 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. 10.12.2024 у виконавчому провадженні № [NUMBER] винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і безпідставно стягнуто з позивача грошові кошти, про що позивачу стало відомо лише 11.01.2025 року. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.04.2025 року, просить суд додатково стягнути з ТОВ «Дебт Форс» 36 801,18 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою суду від 03.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін (а.с. 85). 31.03.2025 року від представника ТОВ «Дебт Форс» Костюченка М.І. надійшов відзив на позов, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та заявляє про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування зазначає, що вчинення виконавчого напису відбувалось за фактом подання стягувачем документів, які визначені Переліком документів, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Договір на якому вчинено виконавчий напис не містить будь-яких заборон або обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства. Разом з тим, позивач не надає будь-яких доказів, які б свідчили про погашення заборгованості за кредитним договором. ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником всіх прав та обов`язків за кредитним договором, укладеним з позивачем. Договори про відступлення прав вимоги не визнані судом недійсними. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, то вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки всі дії з виконання оспорюваного виконавчого напису здійснювалися правомірно. З огляду на викладене, вважає вимоги позивача безпідставними (а.с. 115-122). 16.04.2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Молчанова В.Б. надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримує вимоги викладені у позові та просить суд їх задовольнити (а.с. 151-159). Позивач [PERSON] за та його представник адвокат Молчанов В.Б. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника надійшла заява, в якій він підтримав позов з підстав викладених у ньому та просив розглядати справу без участі позивача. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, правом на подання пояснень щодо позову не скористались. Крім того, треті особи були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету засобами ЄСІТС. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.01.2014 року між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] укладено Договір №02505/04704LCCC про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, який не був посвідчений нотаріально (а.с. 24-26). 21.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 7494 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованості за кредитним договором від 28.01.2014 №02505/04704LCCC, укладеним ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» з [PERSON] за період з 22.03.2018 року по 03.12.2019 року в сумі 119 493,42 грн. (а.с. 30-31). Вказаний виконавчий напис зареєстрований за реєстрі за №7494, строк пред`явлення до виконання протягом встановленого законом строку. У відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 29.01.2020 року, на примусове виконання виконавчого напису № 7494, відкрито виконавче провадження [NUMBER], в якому ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» є стягувачем, а [PERSON] - боржником (а.с. 33-34). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 01.10.2024 року стягувача ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» було замінено на ТОВ «Дебт Форс», на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/13912/24 від 19.08.2024 року (а.с. 38). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 01.10.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 40). Станом на дату звернення до суду з позовом, виконавче провадження № [NUMBER] відкрите. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Досліджуючи спірний виконавчий напис, судом встановлено, що він вчинений на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. № 1172. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий перелік затверджений постановою КМУ від 29.06.1999р. № 1172 (надалі - Перелік). На момент вчинення спірного виконавчого напису Постанова КМУ № 662 від 26.11.2014 року, якою було включено до Постанови № 1172 від 29.06.1999 р. главу, що передбачала можливість стягнення заборгованості з боржника з підстав, що випливають з кредитних відносин у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, була визнана незаконною та нечинною Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. по справі № 826/20084/14. Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999р. в редакції, чинній на момент вчинення спірного виконавчого напису передбачено звернення стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів за зобов`язаннями, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 947/10174/21 у спорі щодо оскарження виконавчого напису нотаріуса суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення такого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. В порушення зазначених процесуальних норм права, відповідачем не спростовано доводи позивача, що заборгованість є спірною, а також не надано інших доказів щодо правомірності своїх дій. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Дослідивши копію кредитного договору №02505/04704LCCC від 28.01.2014 року, суд вбачає, що він укладений у письмовій формі та не був посвічений нотаріально, відтак наявні передбачені законом підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вчинення виконавчого напису за відсутності нотаріально засвідченого кредитного договору є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, звертаючись до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 36 801,18 грн. як безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування суми, позивачем надано Довідку №10698 від 25.04.2025 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А., в якій зазначено, що в межах виконавчого провадження [NUMBER] з [PERSON] стягнуто 46 667,44 грн., які розподілено наступним чином: 36 801,18 грн. - перераховано в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем; 3 680,11 грн. - перераховано в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 600,00 грн. - перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження; 5 586,15 грн. - перебувають на депозитному рахунку приватного виконавця (а.с. 198). Стаття 1212 ЦК України визначає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений без правових на те підстав, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису, є абсолютно безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти в розмірі 36 801,18 грн. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги задоволені повністю, а відповідно до ст. 141 ЦПК України, тому судовий збір потрібно покласти на відповідача. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази: договір №1 про надання правничої допомоги від 12.01.2025 року (а.с. 68-69); акт прийняття-передачі наданих послуг від 30.01.2025 року на суму 10 000,00 грн. (а.с. 20); квитанція №1 від 30.01.2025 року на суму 10 000,00 грн. (а.с. 71). Таким чином, позивачем доведено витрати на професійну допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Представником відповідача ТОВ «ДЕБТ ФОРС» заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 123-127). В обґрунтування зазначив, що в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Приймаючи рішення в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу, суд враховує предмет та складність спору, ціну позову, кількість сторін спору, кількість проведених судових засідань, в яких приймав участь представник позивача, кількість процесуальних документів, наданих до суду, заяв по суті спору, поведінку сторони під час розгляду справи, а також те, що стягнення додаткових витрат не повинно становити надмірний тягар для іншої сторони. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн., що буде необхідним і достатнім в даному конкретному випадку.

Outcome: approved