Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (ділі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 08.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі\~ТОВ «Мілоан») та [PERSON] укладено договір № 3980036, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 5000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3980036. 10.01.2023 було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №3980036. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3980036 у розмірі 31937,50 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 26437,50 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 500,00 грн. - заборгованість за комісіями, а також понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. 17.02.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що ТОВ «Мілоан» послуги споживчого кредитування [PERSON] фактично не надавалися, з чого витікає відсутність права вимоги у позивача, позивачем не надано доказів пролонгації кредитного договору та навіть у випадку дійсного укладення між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] договору споживчого кредитування позивач мав би право нараховувати проценти за прострочення (заборгованість) за кредитним договором тільки до кінця строку дії договору 23.10.2021. Крім того, вказав, що комісію за надання кредиту нараховано незаконно. Враховуючи наведене, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. 20.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що договір №3980036 підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону позичальника, а грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. надані [PERSON] у безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані позичальником з метою отримання кредиту. Також вказала, що проценти за договором та комісія за надання кредиту нараховані правомірно у відповідності до умов договору. Просила позов задовольнити. 08.05.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про закриття провадження в справі в частині вимог. В обгрунтовання заяви представник відповідача зазначив, що на даний час заборгованість в розмірі 5937,50 грн., з яких 5000,00 тіло кредиту, 937,50 грн. проценти за користування кредитом відповідачем погашено, тому предмет спору в частині вимог відсутній. 15.05.2025 до суду надійшла заява представника позивача, в якій вона проти закриття провадження в частині вимог заперечувала, посилаючись на наявність предмету спору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити за вирахуванням сплаченої відповідачем суми боргу в розмірі 5937,50 грн., а також стягнути судові витрати. Відповідач у судове засіданні не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача у судовому засіданні доводи, викладені у відзиві та заяві про закриття провадження в частині вимог підтримав. Пояснив, що відповідач після ознайомлення з інформацією по картковому рахунку, витребуваною судом у АТ КБ «ПриватБанк» за клопотанням представника позивача, відшкодував заборгованість у розмірі 5937,50 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. Також просив зменшити розмір витрат позивача на правову допомогу, вважаючи їх завищеними. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про споживчий кредит №3980036, що підтверджується копією вказаного договору, паспортом споживчого кредиту від 08.10.2021, анкетою-заявою на кредит (дата створення 07.10.2021), довідкою про ідентифікацію клієнта [PERSON] . Відповідно до пунктів 1.2, 1.3, 1.4 договору №3980036 сума кредиту становить 5000,00 грн.; кредит надається строком на 15 днів з 08.10.2021; термін (дата) повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) -\~23.10.202. Згідно з пунктами 1.5.1, 1.5.2, 1.6 договору №3980036: комісія за надання кредиту\~500,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом\~937,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна базова процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 договору). За змістом пункту 2.2.1 вищевказаного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Як встановлено пунктом 2.2.2 договору, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору. Пунктом 2.2.3. договору передбачено, зокрема, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2. процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п.1.3., запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку, встановлену п.1.6. договору. Якщо визначена п.1.5.2.процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п. 2.3.1.2. продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6 договору. Стандартна (базова) ставка не є підвищеною. Із положень пункту 2.3.1.1 договору вбачається, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі\~Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитних договорів позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. На виконання умов договору №3980036 ТОВ «Мілоан» 08.10.2021 перерахувало на картковий рахунок [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти у сумі 5000,00 грн., що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 02.09.2024 та інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 28.04.2025, витребуваною судом за клопотанням представника позивача. Натомість, [PERSON] у встановлений договором строк не повернув грошові кошти, не сплатив проценти за користування ними та комісію за надання кредиту. Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення, станом на 22.12.2021 та на 13.01.2022 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Мілоан» за договором №3980036 становить 21437,50 грн. 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13-01/2022-79, за умовами якого ТОВ «Мілоан» за плату відступило ТОВ «Вердикт Капітал» своє право грошової вимоги до позичальників за рядом кредитних договорів, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором №3980036 Згідно з реєстром боржників до договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022 ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до [PERSON] за договором №3980036 у загальній сумі 21437,50 грн. До цієї заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» донарахувало [PERSON] проценти за користування кредитними коштами за період з 13.01.2022 до 23.02.2022 у розмірі 10500,00 грн. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» і ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» за плату своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі до\~ [PERSON] \~за договором №3980036. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В силу\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої\~статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Положеннями п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу ст.\~514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Мілоан» і [PERSON] уклали в електронній формі договір про споживчий кредит №3980036 від 08.10.2021, відповідно до умов якого досягли згоди з усіх істотних умов, а саме щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти у сумі 5000,00 грн. на картковий рахунок [PERSON] , який не повернув кредит, не сплатив проценти та комісію в установлені кредитним договором строк і розмірі. На підставі договору факторингу ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, відступило це право позивачу. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] не виконав зобов`язання за договором №3980036, внаслідок чого з нього на користь ТОВ «Коллект Центр» як нового кредитора слід стягнути заборгованість. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором №3980036, яка зазначена в реєстрі боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року у сумі 31937,50 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 26437,50 грн. - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 500,00 грн. - заборгованість за комісіями. Разом з тим, за умовами договору №3980036 від 08.10.2021 протягом 15 днів нараховуються передбачені пунктом 1.5.2 договору проценти за ставкою 1.25 відсотків, а за наступні 60 днів (у випадку пролонгації) - передбачені пунктом 1.6 договору за ставкою 5,0 відсотків. При цьому умовами договору не передбачено пролонгації строку кредитування більше, ніж на 60 днів, а отже, не передбачено і нарахування процентів за користування кредитом поза межами цього строку. З огляду на те, що станом на 23.10.2021 та в подальшому заборгованість за кредитом погашена не була, відбулася пролонгація договору кредиту на 60 календарних днів на стандартних (базових) умовах в порядку, передбаченому п.2.3.1.2.договору. Відтак, строк кредитування за кредитним договором №3980036 тривав з 08.10.2021 по 22.12.2021, внаслідок чого ТОВ «Мілоан» правомірно нарахувало [PERSON] заборгованість за вказаним договором у розмірі 21437,50 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15937,50 грн. - заборгованість за процентами за період з 08.10.2021 по 22.12.2021, 500,00 грн. - заборгованість за комісією. Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов кредитування, матеріали справи не містять. Отже, проценти у розмірі 10500,00грн., нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» [PERSON] за користування кредитними коштами за період з 13.01.2022 до 23.02.2022, тобто після закінчення строку кредитування, стягненню з відповідача не підлягають, оскільки вимога про стягнення цих процентів не існувала на момент переходу прав кредитора до ТОВ «Коллект Центр». Враховуючи, що після відкриття провадження у справі [PERSON] сплачено на розрахунковий рахунок позивача 5937,50 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 15500,00 грн. Суд вважає, що клопотання представника відповідача про закриття провадження в справі в частині вимог ТОВ «Коллект Центр» про стягнення тіла кредиту в розмірі 5000,00 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 937,50 грн. на підставі п.2 ч.1.ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору задоволенню не підлягає, оскільки ст.255 УПК України не передбачене часткове закриття провадження у справі. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові\~на позивача, у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачу ТОВ «Коллект Центр» надана правнича допомога у справі на суму 9000,00 грн., що підтверджується копією вищевказаного договору, заявкою на надання юридичної допомоги №284 від 14.08.2024, витягом з акту №1 про надання юридичної допомоги від 02.10.2024. Представником відповідача заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, яка була надана позивачу адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», однак вказане клопотання належним чином не обґрунтоване та доказів неспівмірності таких витрат не надано. Разом з тим, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (48,53%) з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» слід стягнути 4367,70 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у сумі 1175,60 грн.

Outcome: partial