Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Ракущинець Андрій Андрашович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить: - Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором № 1310 від 28 квітня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей Р.І. 28.04.2007 року за № 1310, яким передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2011 року за № 2-6627/11. - Припинити обтяження речових прав на нерухоме майно та виключити запис про державну реєстрацію обтяження - Тип обтяження: заборона на нерухоме майно Реєстраційний номер обтяження: 4896336 Зареєстровано: 28.04.2007 13:35:50 за № 4896336 реєстратором: Приватний нотаріус Матей Р.І., 88000, Закарпатська обл., Ужгородський р., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 16, [NUMBER] ; [INFO] Підстава обтяження: Договір іпотеки ( майнової поруки ), 1310, 28.04.2007, Приватний нотаріус Матей Р.І. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 16879337 Власник: [PERSON] Заявник: [PERSON] - Припинити обтяження речових прав на нерухоме майно та виключити запис про державну реєстрацію іпотеки - Реєстраційний номер обтяження: 4896388 Тип обтяження: іпотека Зареєстровано: 28.04.2007 13:40:18 реєстратором: Приватний нотаріус Матей Р.І., 88000, Закарпатська обл., Ужгородський р., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 16, [NUMBER] ; [INFO] Підстава обтяження: Договір іпотеки ( майнової поруки ), 1310, 28.04.2007, Приватний нотаріус Матей Р.І. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: Закарпатська обл., м. Ужгород, Андезитовий тупик, будинок 10-12, номер РПВН: 16879337 Іпотеко держатель: ЗОУ ВАТ " Державний ощадний банк України", Код: 09312190, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Корзо,15 Майновий поручитель: [PERSON] Боржник за основним зобов`язанням: [PERSON] Розмір основного зобов`язання: 30000 долари СІЛА Строк виконання: 27.04.2017 Заставна: Немає. Свої вимоги мотивує тим, що 28.04.2007 між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 72804, згідно з яким банк надав [PERSON] кредит в розмірі 30000,00 доларів США для споживчих потреб, строком на 120 місяців, зі сплатою 12,5% річних, з терміном остаточного погашення суми кредиту не пізніше 27 квітня 2017 року. В забезпечення виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми боргу за кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем [PERSON] було укладено договір іпотеки № 1310 від 28.04.2007, згідно п. 1.2. якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 120,8 кв. м, житловою площею 72,4 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право приватної власності іпотекодавця на нерухоме майно підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2005 року по справі № 2-5815/05, зареєстрованого в Комунальному підприємстві „УМБТ1 25.11.2006 за № 7040 в книзі 56. [INFO] [PERSON] померла. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2011 по справі № 2-6627/11 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, який є предметом іпотеки. Позичальник [PERSON] не виконав взяті на себе зобовязання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу, у розмірі та строки визначені кредитним договором, в результаті чого банк звернувся до суду з позовом. Рішенням Ужгородського\~міськрайонного суду\~від 16.10.2013\~по справі\~№ 308/13646/13-ц\~вирішено стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~публічного акціонерного\~товариства "Державний\~ощадний банк\~України"\~в особі\~філії -\~Закарпатське обласне\~управління ПАТ\~"Державний\~ощадний банк\~України"\~заборгованість за\~кредитним договором\~в розмірі\~165181,98\~грн.\~Звернуто стягнення\~на предмет\~іпотеки,\~а саме\~-\~на нерухоме\~майно:\~житловий будинок\~ [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2011 року за № 2-6627/11, для погашення кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 72804 від 28 квітня 2007 року, розмір якої становить - 165181,98 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії -Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" сплачений судовий збір в розмірі 1651,81 грн. На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду було видано виконавчий лист № 308/13646/13 виданий 16.12.2013, який банком пред`явлено до виконання. Постановою державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 49999617. Постановою від 10.10.2024. було закінчено виконавче провадження № 49999617 на підставі п. 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума боргу сплачена повністю. Відтак зазначає, що борг позивача перед банком, на користь якого накладено іпотеку відсутній. Проте вказує, що позивач у справі не має можливості вільно розпоряджатись майном, оскільки з майна, переданого в іпотеку в забезпечення виконання за кредитним договором, банком не знято обтяження в формі іпотеки. Наявність обтяження при відсутності боргу перед банком перешкоджає позивачу як власнику майна, вільно розпоряджатись належним йому майном. Позивач - не позичальник, а майновий поручитель за договором іпотеки, а відтак відсутні підстави для продовження забезпечувального зобов`язання. Ухвалою суду від 21.11.2024 позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 03.12.2024 представником позивача було усунуто вказані недоліки. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2024 позовна заява була прийнята до розгляду та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. На обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначив, що договором іпотеки від 28 квітня 2007 року, розділом 7, передбачені умови припинення чинності такого договору серед яких умовою є виконання основного зобов`язання забезпеченого цієї іпотекою. У свою чергу пунктом 1 цього договору передбачено, що цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору № 72804 від 28 квітня 2007 року, згідно якого позичальник зобов`язаний не пізніше 27 квітня 2017 року повернути іпотеко держателю кредиту в розмірі 30 000 доларів США. Однак зазначений кредитний договір, який не долучений позивачем, не виконано боржником, а тому відсутні підстави вважати виконаними зобов`язання за кредитним договором від 28 квітня 2007 року № 72804, внаслідок чого строк дії іпотечного договору не закінчився. Враховуючи невиконання загаданого кредитного договору, договір іпотеки від 28 квітня 2007 року не виконаний і строк його не сплив, основне зобов`язання за кредитним договором не припинено, а відтак за наявності основного зобов`язання договір іпотеки чинний. При цьому просив суд звернути увагу на те, що саме зобов`язання не виконане та є діюче. Зазначив, що наявність боргу за кредитним договором від 28 квітня 2007 року № 72804 підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 9 грудня 2024 року. Крім цього, зауважив, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2013 року по справі № 308/1346/13-ц судом встановлено преюдиційний факт наявності заборгованості у боржника - [PERSON] перед банком на загальну суму 20665,83 доларів США. Суд дійшов висновку, що вказана заборгованість доведена, а тому таке зобов`язання підлягає виконанню на користь банку. Вказаним рішенням судом закріплено наявність зобов`язання боржника [PERSON] перед АТ Ощадбанк у розмірі 20 665,83 доларів США. Зазначене рішення неоскаржене, а тому вказаний висновок суду є обов`язковим при розгляді цієї справи. Станом на 09.12.2024 заборгованість за Кредитним договором № 72804 від 28 квітня 2007 року не погашена та становить - 16 364,56 доларів США (678 222,64 грн згідно курсу НБУ 41,4446), що є заборгованістю по кредиту, нарахованих відсотках, та пені. Просив суд звернути увагу на факт непогашення навіть тіла кредиту в розмірі 11 869,24 доларів США, внаслідок несвоєчасності виконання рішення суду від 16 жовтня 2013 року по справі № 308/1346/13-ц. Також представник позивача у поданому відзиві просив справу розглянути за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.01.2025 клопотання представника відповідача задоволено, постановлено перейти до розгляду справи за позовом [PERSON] до\~акціонерного товариства\~«Державний ощадний\~банк України»\~про припинення\~іпотеки,\~припинення обтяження\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~виключення запису\~про державну\~реєстрацію обтяження\~та державну\~реєстрацію іпотеки за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 11.03.2025 на адресу суду надійшли письмові пояснення на заперечення банку, в яких представник позивача, посилаючись на практику Верховного Суду в подібних правовідносинах, спростовував твердження представника відповідача щодо наявності заборгованості перед відповідачем, та позовні вимоги просив задовольнити. 10.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином. У судове засідання з`явився представник позивачки, позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. У судове засідання з`явилася представник відповідача, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, наведених у відзиві. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст.\~13,\~76,\~80,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 28 квітня 2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 72804, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 30 000 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,5% річних, кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 27.04.2017. Також, за умовами Кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, та порушень інших умов договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків та інших платежів (пункт 3.2.3 Договору). З метою забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України» та майновим поручителем\~іпотекодавцем [PERSON] укладено Договір іпотеки (майнової поруки) від 28.04.2007, засвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Матей\~Р.І., номер запису 1310, предметом якої є нерухоме майно будинок номер 10-12, розташований в Андезитовому тупику у м. Ужгороді. Заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 371\~375,00 грн. Згідно п. 1.2. зобов`язання по поверненню отриманого кредиту повинні бути виконані до 27.04.2017, а згідно пп. 7.1.-7.2 договору іпотеки він діє з моменту нотаріального посвідчення та право застави, і відповідно цей договір, припиняє чинність у разі: - припинення основного зобов`язання, забезпеченого цією іпотекою; - знищення (втрати) предмета іпотеки, якщо іпотекодавець не замінив або не відновив предмет іпотеки; - реалізації предмета іпотеки; Набуття іпотекодержателем на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором права власності на предмет іпотеки; -розірвання цього договору за угодою сторін, яка посвідчується нотаріально; -- в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.04.2007 приватним нотаріусом Матей\~Р.І. були внесені відповідні записи про обтяження вказаного будинку за зазначеним договором іпотеки, накладено заборону на нерухоме майно (номер обтяження 4896336, тип обтяження - іпотека). Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.11.2011 по справі № 2-6627/11 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, який є предметом іпотеки, у зв`язку із смертю [INFO] [PERSON] . Судовим розглядом встановлено, що у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань згідно з кредитним договором та договором поруки, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Закарпатського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, і заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.10.2013 у цивільній справі № 308/13646/13-ц, позовні вимоги Банку були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором в розмірі 165181,98 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - на нерухоме майно: житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2011 року за № 2-6627/11, для погашення кредитної заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 72804 від 28 квітня 2007 року, розмір якої становить - 165181,98 грн. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії -Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України" сплачений судовий збір в розмірі 1651,81 грн. визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, вирішено направити на погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ "Державний ощадний банк України". Як вбачається з копії вказаного рішення суду Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості в гривневому еквіваленті\~165\~181,98 грн, з яких 14\~704,32 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2013 становить 117\~531,63 грн основний борг, 5\~810,70 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2013 становить 46\~444,93 грн. грн. відсотки за користування кредитом, 150,81 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2013 становить 1\~205,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитними коштами. При цьому вказаним рішенням встановлено, що у зв`язку з виникненням боргу позивачем були направлені відповідачам вимоги про негайне погашення простроченої заборгованості, які були отримані божником, проте не виконані. Таким чином, з 2013 року, пред`явивши вимоги позичальнику та поручителю, строк виконання зобов`язання змінено, і кредитодавець набув право на задоволення своїх вимог до позичальника, заборгованість якого була визначена судовим рішенням у гривневому виразі у розмірі 165\~181,98 грн. На виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду було видано виконавчий лист № 308/13646/13 виданий 16.12.2013, який банком пред`явлено до виконання. Постановою державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 49999617. Постановою від 10.10.2024. було закінчено виконавче провадження № 49999617 на підставі п. 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума боргу, виконавчого збору та витрат сплачена повністю. За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу\~(частина друга\~статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно з частиною першою та другою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У частині першій\~статті 599 ЦК\~передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18. У Постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 202/3772/19, провадження № 61-9126св20 зазначено, що зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. У Постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 187/998/16-ц, № 61-603св19 зазначено, що за загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК,\~стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях\~599-601,\~604-609 ЦК. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. У Постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року в справі № 210/2042/14 зазначено, що відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У Постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 234/15695/17, провадження № 61-5261св20, зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України». Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Заперечуючи щодо задоволення позову, представник відповідача посилався на те, що фактичне виконання рішення суду не є тотожним припиненню зобов`язанню за кредитним договором, оскільки заборгованість за договором, визначена у валюті кредиту не погашена, а внаслідок знецінення національної валюти за час виконання рішення сума сплачених за рішенням коштів не відповідає розміру заборгованості, що обліковується кредитодавцем. Проте, позовні вимоги Банку (первісного кредитодавця) рішенням суду від 16.10.2013 в частині стягнення кредитної заборгованості були задоволені повністю, а тому з моменту пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а Банк та його правонаступники втратили можливість нарахування та стягнення з позичальника основного боргу, процентів за його користування та пені. У вказаній вище цивільній справі ПАТ «Державний ощадний банк» як кредитор відповідно до статей\~6,\~627 ЦК України, реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, визначивши заборгованість у валюті\~гривні України. Рішенням суду стягнуто вказану заборгованість. Рішення суду не оскаржене і набуло законної сили, та було банком пред`явлено до виконання. Крім того, кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, а боржником сплачено таку заборгованість у повному обсязі, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання. Зазначені висновки узгоджуються з висновками про застосування норм права, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц. Рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, за яким з боржника стягнуто визначену позивачем заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред`являти після цього до сторони додаткові вимоги. Враховуючи вказане доводи відповідача про те, що у позивача залишилась заборгованість як по тілу кредиту, так і по нарахованих процентах та про те, що рішення суду виконане в гривневому еквіваленті і на момент його виконання залишилася непогашеною курсова різниця, суд оцінює як безпідставні. Аналогічна правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 17.01.2018 по справі № 910/27064/15, від 11 вересня 2020 року по справі № 601/855/19, від 08 вересня 2021 року по справі № 569/17667/19. Таким чином, наданими позивачем доказами підтверджено виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, а саме основне зобов`язання виконано у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення, тобто сплати всієї суми заборгованості за цим договором, визначеної у рішенні суду. Отже, на підставі наведеного, суд виснує, що судове рішення про дострокове стягнення з [PERSON] всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у розмірі 165\~181,98 грн. виконане повністю, у зв`язку із чим основне зобов`язання за Кредитним договором № 72804 від 28.04.2007 припинилось на підставі\~статті 599 ЦК України. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті\~3, абзаци другий і сьомий частини першої статті\~17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини\~статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша\~статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна)\~це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Згідно із частиною першою\~статті 593 ЦК України\~право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 14.11.2018 у справі № 500/4127/16-ц зазначив, що правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі\~ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Отже, з того моменту, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання, а тому твердження представника відповідача про наявність боргу у вигляді нарахованого основного боргу, процентів та пені є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк міг лише застосувати своє право, передбачене ч. 2 ст. 625\~ЦПК. Проте протягом більше 10 років Банк та його правонаступники таким своїм правом не скористалися. Верховний Суд у своїй постанові від 14.11.2018 у справі №500/4127/16-ц зазначив, що правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі\~ст. 599 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. Таким чином, встановивши, що кредитодавцем було використано право на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, розрахованої у національній валюті, а виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором підтверджено закриттям виконавчого провадження у зв`язку з погашенням суми боргу, суд приходить до висновку, що кредитне зобов`язання припинилося внаслідок його належного виконання позичальником, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. За нормою частини другої\~статті 593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Частиною 3статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Тимчасове застереження є видом обтяження речових прав на нерухоме майно, запис про яке вноситься реєстратором у відповідності та на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про нотаріат», та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.43та44\~Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Згідно з п. 24 Порядку відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Отже, припиняються обтяження на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили, про припинення такого обтяження. Відповідно положень частини 3\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої\~статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Враховуючи те, що відповідач добровільно не здійснив дій, спрямованих на припинення обтяження права позивача, не визнаючи виконання кредитного договору та як наслідок припинення іпотеки, а позивач не має можливості самостійно звернутись до суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому суд вважає право позивача порушеним та таким, що підлягає судовому захисту, а відповідні позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягаю до задоволення. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3\~633,60 грн.

Outcome: approved