Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є власником 19/100 часток зазначеної квартири на підставі договору дарування від 05.06.2024, дарувальником за яким виступив відповідач. Під час укладення договору дарування відповідач запевнив, що після укладення правочину він добровільно зніметься з реєстрації місця проживання, проте цього не зробив. Заява позивачки до ЦНАП про зняття відповідача з реєстрації залишена без задоволення через відсутність згоди інших співвласників. Позивачка зазначає, що відповідач фактично не проживає в квартирі, житлом не користується, особистих речей не має, комунальні послуги не сплачує та участі в утриманні житлового приміщення не бере. Вказані обставини, на думку позивачки, свідчать про втрату відповідачем права користування спірним житловим приміщенням. Факт непроживання підтверджується актом та може бути підтверджений свідками. У зв`язку з викладеним, позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування указаним вище житловим приміщенням. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Рух справи в суді першої інстанції, процесуальні рішення, позиції сторін в судовому засіданні Позовна заява [PERSON] надійшла 25.03.2025 до Соснівського районного суду м.\~Черкаси. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Судові засідання, які призначалися на 30.04.2025, 27.05.2025 відкладено через неявку відповідача. В судове засідання 12.06.2025 відповідач у справі повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки в судові засідання відповідач суд не повідомив, своїм правом на надання відзиву на позов він не скористався, заяв про відкладення слухання справи чи розгляд справи за їх відсутності до суду не направляв. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Додаткового позивачка пояснила, що їй потрібно, щоб [PERSON] був знятий з реєстрації у квартирі, власницею якої вона є, оскільки це збільшує розмір комунальних послуг та перешкоджає отримання нею субсидії. Фактично квартира складається із п`яти кімнат у кожної із яких свій власник, особисто вона є власником однієї кімнати. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Відповідно до договору дарування від 05.06.2024 [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] 19/100 часток в праві власності на квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира складається із п`яти жилих кімнат, загальною площею 115,6\~кв. м., житловою площею 72,8 кв. м. На підставі цього договору [PERSON] звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради із заявою про зняття задекларованого [PERSON] місця проживання за адресою: [ADDRESS] . У задоволенні цієї заяви відмовлено у зв`язку з тим, що особа подала не в повному обсязі передбачені законом документи, а саме згоду інших співвласників. Згідно із довідкою Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 31.10.2024 за вказаною вище адресою зареєстровані наступні особи: кім. 311-312: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; кім. 313-314: [PERSON] ; кім. 315: [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого вказана квартира перебуває у спільній частковій власності, у якій 19/100 частки належить [PERSON] , 19/200 - [PERSON] , 19/200 [PERSON] , 13/100 - [PERSON] , [PERSON] , 9/50 [PERSON] , [PERSON] . За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 317 ЦК України\~встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст.\~77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом не встановлено, а матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт тривалої відсутності відповідача [PERSON] у спірному житловому приміщенні. Позивачем не надано акту про непроживання, не долучено жодного документа, що фіксує строк, обставини та характер відсутності відповідача, а також не подано письмових чи усних свідчень осіб, обізнаних із фактичним місцем проживання відповідача. Також відсутні будь-які об`єктивні дані, які б підтверджували, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання, залишив квартиру добровільно та не має наміру повертатися. Позивачем не подано доказів того, що відповідач не бере участі у спільному користуванні житлом, не сплачує комунальні послуги, не має особистих речей у квартирі тощо. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Відповідач, згідно з наданими в судовому засіданні [PERSON] поясненнями, є братом одного із співвласників квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти будь-які дії які не суперечать закону щодо свого майна. За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. При цьому, ч. 1 ст. 383 ЦК\~України та ст. 150 ЖК України закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Матеріали судової справи свідчать, що [PERSON] належить 19/100 саме на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. За таких обставин, з урахуванням того, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності декількох осіб, реалізація права на визначення порядку користування нею, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, вимагає обов`язкового урахування прав та волі всіх інших співвласників. Позивач є власником лише 19/100 часток у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, а тому не може самостійно, без згоди інших співвласників, визначати порядок користування всією квартирою, а тим більше без відома інших власників вимагати усунення осіб від користування цим житлом. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що решта співвласників підтримують позовну вимогу про позбавлення відповідача права користування, чи надали згоду на такий спосіб захисту права позивача. Щодо твердження позивача про те, що житлова кімната, яка перебуває у неї у власності є окреме ізольоване житлове приміщення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно із ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частиною 4 ст. 364 ЦК України передбачено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що 19/100 квартири за адресою: [ADDRESS] виділені в натурі. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також не містять інформації про виділення частки в натурі та не містять відомостей про одноособове право власності [PERSON] на зазначену квартиру. Висновки Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивачка є власником 19/100 часток в праві спільної часткової власності на вказану квартиру, однак не надала жодних доказів того, що інші співвласники житла підтримують її вимоги або надали згоду на припинення права користування відповідача. При цьому відповідач є зареєстрованим у квартирі разом з іншими співвласниками, є братом одного із них, а суду не подано належних доказів, які б підтверджували його тривалу відсутність, відсутність речей, неплату комунальних послуг чи відмову від користування житлом. Наявна в позивача частка у праві власності на житло не дає їй виключного права визначати порядок користування всією квартирою, у тому числі і право вимагати виключення інших осіб з числа користувачів, без згоди інших співвласників. Також суд зазначає, що відсутні докази виділу частки в натурі або встановлення правового режиму окремого володіння приміщенням позивачкою, що унеможливлює розгляд її вимог у площині одноособового користування ізольованим житловим приміщенням. Отже, з огляду на відсутність належних і допустимих доказів факту втрати відповідачем інтересу до житлового приміщення, неможливість реалізації вимоги без врахування інтересів інших співвласників, а також відсутність згоди решти співвласників, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 13 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій. Згідно з посвідченням серії [NUMBER] , виданим 27.04.2017 Черкаським облвійськоматом, [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з наведеним, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed