Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору. В обґрунтування позову позивач зазначила, що є власником земельної ділянки, площею 0,06 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:001:2211, цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництвана підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Русіновою А.Є., реєстр. №299. Також Позивачка зазначила, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, їй стало відомо, що 09.10.2024 року [PERSON] від її імені, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., реєстр №3422. За умовами зазначеного договору відчуження земельної ділянки було вчинено за 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) гривень 00 копійок, які Продавець нібито отримала від Покупця повністю до підписання цього Договору. Укладання цього Договору було вчинено [PERSON] на підставі довіреності від 01.11.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандарчуком Т.А. Позивач зазначила у позові, що факту видачі довіреності не пам`ятає, вважає, що підписання тексту довіреності здійснене під впливом омани, наміру видавати довіреність такого змісту в Позивача не було, жодних договорів доручення між нею та [PERSON] ані в усній, ані в письмовій формі не укладалось, жодних перемовин між Позивачем та [PERSON] щодо продажу земельної ділянки не було. Окрім цього, Позивач зазначила те, що на її думку покупець [PERSON] ймовірно є близьким [PERSON] , (посилаючись на його прізвище, по батькові та адресу реєстрації місця проживання, яка повністю збігається з адресою [PERSON] ), що свідчить про укладання договору купівлі-продажу в інтересах представника, а не Позивача. Будь-яких грошових коштів від продажу земельної ділянки Позивач не отримувала. Також, у договорі купівлі-продажу земельної ділянки було зазначено про те, що земельна ділянка вільна від забудови, але зазначене не відповідає дійсності, так як на зазначеній земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва, в підтвердження чого було надано копію листа від Громадської організації «Заря-1» про наявність забудови на земельній ділянці та фотофіксацією об`єкта незавершеного будівництва. Зазначені обставини, окрім порушення права власності Позивача на земельну ділянку, на її думку порушило також правом користування майном, розміщеним на земельній ділянці (зокрема недобудованим будинком), а також вона позбавлена можливості закінчити будівництво. Враховуючи цілісність (нерозривність) об`єктів нерухомості із земельною ділянкою на якій вони розміщені, відсутність волевиявлення Позивача на відчуження земельної ділянки, зазначення неправдивих відомостей у договорі купівлі-продажу, вважаєдоговір купівлі-продажу земельної ділянки таким, що підлягає визнанню недійсним та просить застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом витребування з незаконного володіння у [PERSON] на користь Позивача зазначеної земельної ділянки. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Головатюк Яна Олександрівна у судове засідання не з`явились. Представник Позивача надала до суду заяву про зупинення провадження у зв`язку із перебуванням на лікарняному у зв`язку із вагітністю та пологами або про відкладення судового засідання з тих самих причин. Заперечень проти ухвалення заочного рішення від Позивача та її представника до суду не надходило. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином. Відзиву на позовну заяву від Відповідачів до суду не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України,про що не заперечував Позивач, а матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Русіновою А.Є., реєстр. №299, Позивач набула право власності на земельну ділянку, площею 0,06 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123782000:02:001:2211, цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва, що підтверджується долученою до позову копією договору купівлі-продажу. Також, судом встановлено, що 09.10.2024 року [PERSON] від імені Позивача, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., реєстр №3422 на підставі довіреності від 01.11.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандарчуком Т.А. На підставі укладеного договору купівлі-продажу та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75456713 від 09.10.2024 о 11:32:23 год., приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округуЛуняченко Н.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесенозапис про право власності [PERSON] №57026080, від 09.10.2024 року о 11:14:19 годин. Як вбачається з пункту 1.1. Договору купівлі-продажу: «за цим Договором Продавець передає у власність (продає), а Покупець приймає у власність (купує) земельну ділянку, площею 0,06 га, кадастровий номер 5123782000:02:001:2211, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва». Пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу визначено, що: «за домовленістю Сторін продаж вчинено за 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) гривень 00 копійок, які Продавець отримала від Покупця повністю до підписання цього Договору». Докази отримання Позивачем коштів від укладеного договору купівлі-продажу в матеріалах справи відсутні. Також у абзаці 2 пункту 1.3. договору купівлі-продажу зазначено, що земельна ділянка вільна від забудови. Але, як вбачається із матеріалів справи, зокрема із листа №549 від 16.11.2024 року від Громадської організації «Заря-1» про наявність забудови на земельній ділянці, доданої фотофіксації об`єкта незавершеного будівництва, на земельній ділянці, що була предметом продажу за договором купівлі-продажу наявний об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий будинок. У аналогічних правовідносинах наявна практика Верховного Суду, зокрема Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 923/196/20 від 20.07.2022 року, згідно якої договір купівлі-продажу земельної ділянки було визнано недійсним, оскільки на ній розташовувався об`єкт незавершеного будівництва, що суперечило умовам договору, де зазначалося, що ділянка є вільною від забудови. Суд встановив, що приховування цієї інформації порушує принцип добросовісності та прав сторін. Згідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав та інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст.203 ЦК), його застосування регулюється статтями 215-236 ЦК України. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією із сторін правочину,так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все те, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно до ч. 1, 2 статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. У відповідності до ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Частина 1 ст. 237 ЦК України встановлює, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 2 ст. 238 ЦК України встановлено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте наведені приписи не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Згідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved