Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

17 квітня 2025 року [PERSON] звернувсь до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Старокостянтинівський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за період з 24 листопада 2022 року по 01 вересня 2024 року згідно судового наказу, виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області від 06 грудня 2022 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 10 жовтня 2012 року він та відповідач уклали шлюб, зареєстрований у виконавчому комітеті Самчиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за актовим записом №102. Від проживання у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Через виникнення тимчасових сімейних негараздів та непорозумінь між подружжям, 24 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина та 06 грудня 2022 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що одразу після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, сторони примирилися, вирішили зберегти сім`ю та продовжили шлюбні відносини, продовжили проживали однією сім`єю у будинку, який придбали у шлюбі по [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом виховували та матеріально забезпечували дитину. З початку вересня 2024 року вони припинили шлюбні відносини, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства і 11 вересня 2024 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та рішенням Старокостянтинівського районного суду від 19 березня 2025 року шлюб між ними було розірвано. 20 грудня 2024 року [PERSON] подала до Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі для примусового виконання судовий наказ, виданий Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області від 06 грудня 2022 року і у заяві про прийняття судового наказу до виконання зазначила, що аліменти вимагає з 24 листопада 2022 року. Позивач заперечує наявність заборгованості за аліментами з 24 листопада 2022 року по 01 вересня 2024 року та просить суд звільнити його від сплати заборгованості по аліментах за цей період, оскільки під час перебування у шлюбі в 2016 році позивач разом із відповідачкою придбали житловий будинок [ADDRESS] та усі разом із сином однією сім`єю проживали у ньому до вересня 2024 року. Після отримання судового наказу [PERSON] не пред`являла судовий наказ до примусового виконання, оскільки між подружжям виникнуло порозуміння та вони не припиняючи шлюбних відносин, надалі продовжували проживати однією сім`єю, виховуючи та утримуючи свою дитину. Під час проходження військової служби у період відпустки з 15 липня 2023р. по 21 липня 2023р. вони сім`єю відпочивали в с.Микуличин в Івано-Франківській області. Увесь час спільного проживання відповідачки [PERSON] з позивачем [PERSON] , останній будучи військовослужбовцем та маючи відповідне грошове забезпечення постійно матеріально забезпечував свою сім`ю, включаючи сина, усім необхідним, зокрема придбавав продукти харчування, одяг, лікарські засоби та медичні препарати, шкільне приладдя, здійснював оплату послуг репетиторів та інших витрат, пов`язаних із навчанням сина, регулярно поповнював рахунок сина за користування мобільним зв`язком, що складає в середньому 100 грн. щомісяця, оплачував послуги репетиторів, що в середньому в місяць становить 2600 грн., щоденно возив та возить на даний час сина до школи та забирав його додому із місця навчання, здійснював оплату за харчування в школі. У спірний період щоденно здійснював придбання предметів побуту в тому числі пов`язаних із матеріальним утриманням їхнього сина за період з 24 листопада 2022 по 31 грудня 2023 на загальну суму близько 467 000 грн., за період з 01 січня 2024 по 25 листопада 2024 на загальну суму близько 185 000 грн. Позивач вказує, що він особисто здійснював оплату усіх комунальних послуг, які подружжя споживало у спірний період в будинку, в якому проживали спільно із дитиною за транспортування газу було сплачено 29 056 грн.; за вивіз твердих побутових відходів 2 292 грн.; за спожиту електричну енергію 23 328 грн.; за користування послугами доступу до мережі Інтернет 2 390 грн., а також проводив із сином дозвілля - регулярно відвідував дитячі розважальні заклади, кінотеатри, заклади культури, проводив спільний відпочинок. Позивач вважає, що належним чином та в повній мірі виконував свої обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання своєї дитини, піклувався про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створював належні умови для розвитку його природних здібностей, готував його до самостійного життя та праці. Відповідач подала до суду відзив на позов в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та вказала, що підставою заявленого позову позивач зазначив ч.2 ст.197 СК України - з посиланням на існування інших обставини, що мають істотне значення, за наявності яких платня аліментів може бути частково або повністю звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами. Під іншими обставинами позивач зазначає факт подальшого спільного проживання та утримання дитини після видачі 06.12.2022 відповідного судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач зазначає, що не відповідає дійсності твердження позивача, що після видачі судового наказу сторони примирились, відновили шлюбні відносини, і що мали спільний бюджет та вели спільне господарство, так як позивач - батько дитини ніколи не брав на себе повне матеріальне утримання їх дитини. Натомість на початку повномасштабної війни позивач прийняв особисте рішення йти військовослужбовцем в ЗС України, а вона з дітьми перебувала з 24.02.2022 по 31.03.2022 в с.Хижники, а позивач перебував у м.Старокостянтинові, так як був призваний служити. Відповідач зазначає, що після того, як вони повернулись додому, то вона помітила у позивачу зміни, щодо них у гіршу сторону - почав холодніше відноситися до родини. У зв`язку з цим, в сім`ї погіршилися відносини і пізніше вона помітила, що у позивача хтось з`явився на стороні, але доказів немала, він пізно почав приходити додому, часто з друзями відпочивав до пізньої ночі, часто приходив в нетверезому стані, і це тягнулося на протязі всього часу. Грошового забезпечення позивач лише частково витрачав на родину і на протязі цих 3-х років, ні жодного разу не приніс свою заробітну плату, коли вона у нього просила дати кошти - у відповідь завжди чула, що вона також працює і це так завжди було. Продукти купував не тільки позивач один, і дитину також утримував не один та дитину на даний час відповідач утримує самостійно, а позивач допомоги ніколи не пропонує і не надає, а своє грошове забезпечення яке він отримував від держави, під час війни на них купив собі машину Тойоту Кемрі, яку пізніше переоформив на свою матір. Відповідач вказує, що не йшла до виконавчої служби, бо вірила що батько дитини змінить своє ставлення до сина, почне поважати свою смію, але цього не сталося і вони дійсно відпочивали під час відпустки з кумами у 2023 році у с.Микуличі, але це не заважало позивачу мати коханку і перебуваючи з ними у Карпатах постійно о 8 ранку, кожного дня, втікати на вулицю, щоб з нею, побути на телефоні. Відповідач зазначає, що останній 2024 рік взагалі жахливий позивача ніколи не бувало вдома, дитині уваги не приділяв, завжди їхав о 8 ранку а приїжджав додому пізно біля 22, 23 год., а коли і о 1 ночі і 2-й, бувало взагалі не приїжджав ночувати, появився о 7.30 ранку наступного дня. Дитина стала говорити, що батько став до нього якийсь як чужий. У середині серпні місяці 2024 року позивач сказав що їде у відрядження, а сам з коханкою поїхав відпочивати і своє грошове забезпечення на протязі цих років він витрачав на коханку, а не на дитину та і всі ці роки він обманював її та дитину. Внаслідок таких дій позивача у сина погіршився стан самопочуття, він сильно плакав і ночами також прокидався в сльозах, не міг заспокоїтися, не спав, не ходив до школи, деякий час, приймав заспокійливі пігулки, після чого вона вимушена була звернутися до дитячого психолога з яким він проходить терапію по сьогоднішній день. Через сильні страждання сина вона хотіла зберегти родину і через це і просила дати час на примирення, а позивач утримує чужу дитину та свою коханку - возить їх на розважальні розваги у м.Хмельницький і не тільки, і це було у 2024 році, коли він ще проживав з ними, возив її на роботу, а її дитину в школу, також і забирав так само, постійно зраджуючи і обманюючи свою родину. Відповідач вказує, що вона не заперечуючи факту проживання спільно з позивачем у їх будинку до вересня 2024 р., однак категорично заперечує факт утримання позивачем свого сина, оскільки він весь цей час мав фактично іншу сім`ї, іншу жінку з її дитиною, на яких витрачав всі свої доходи, що сам він підтвердив роздруківкою з свого банківського рахунку - де є витрати на телефон коханки, щоранкові витрати на каву з нею тощо. Фактично з листопада 2022 р. вони не мали спільного бюджету, оскільки всі кошти позивача йшли на нову сім`ю. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Мініх І.М. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Терлич В.Г. заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Старокостянтинівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явивсь, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Разом тим, положеннями ч.2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом встановлено, що 06 грудня 2022 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області у цивільній справі №683/3347/22 провадження №2-н/683/496/2022 за заявою [PERSON] видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття і даний судовий наказ отримано стягувачем 20 грудня 202 року (а.с.17). Як вбачається з рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 березня 2025 року у цивільній справі №683/2894/24 провадження №2/683/93/2025, 11 вересня 2024 року [PERSON] звернувсь з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і вказаним рішенням суду, позов було задоволено та розірвано шлюб, що був зареєстрований 10 грудня 2012 року виконавчим комітетом Самчиківської сільської ради Старокостянтиніського району Хмельницької області за актовим записом №102 (а.с.12-13). Встановлено, що 20 грудня 2024 року [PERSON] звернулася до Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) з заявою про прийняття до виконання судового наказу №2-н/683/496/2022 від 06.12.202р., виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] і стягувати аліменти вимагає з 24 листопада 2022 року (а.с.16). Як вбачається з даних постанови державного виконавця Старокостянтинівського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) Висоцького В.В. від 20.01.2025 на підставі вищевказаної заяви [PERSON] , відкрито в/провадження №76822575 по виконання, вищевказаного судового наказу та постановлено стягувати аліменти з 24.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.18). Встановлено, що в період перебування у шлюбі, сторони 07 жовтня 2016 року придбали 49/100 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , де спільно проживали сім`єю, вели спільне господарство та спільно утримували сина [PERSON] , однак з 01 вересня 2024 року [PERSON] залишив дане житлове приміщення та припинив спільне проживання з [PERSON] . Вказані обставини підтверджується даними договору купівлі-продажу від 07 жовтня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу Вакарєвою О.В. за р.№2148 (а.с.9 та зворот); даними інформаційної довідки з Держреєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, держреєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта Нерухомого майна №70365608 від 12.10.2016 (а.с.10-11); даними довідки відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №756/03-38/2025 від 05.03.20225 (а.с.8). Встановлено, що в період спільного проживання у шлюбі, в тому числі і в період з 24 листопада 2022 року по 01 вересня 2024 року [PERSON] належним чином та в повній мірі виконував свої обов`язки щодо матеріального забезпечення та виховання своєї дитини [PERSON] , [INFO] , піклувався про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створював належні умови для розвитку його природних здібностей, готував його до самостійного життя та праці, що визнається судом іншою обставиною, що має істотне значення та як підстава для застосування положень ч.2 ст.197 СК України для частково звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у період з 24 листопада 2022 року по 01 вересня 2024 року. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в суді підтвердили, що влітку 2023 року в с.Микуличин Івано-Франківській області вони спільно відпочивали з [PERSON] , [PERSON] та їх сином [PERSON] і відносини між ними були нормальні і такі які притаманні подружжю. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] об`єктивно підтверджуються світлинами, наданими позивачем на яких зображено в тому числі і спільний відпочинок подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с.111-116). Показаннями свідка [PERSON] , який в суді вказав, що знає сім`ю Митюків протягом тривалого час, так як його дружина та [PERSON] є рідні сестри і остання не скаржилась на те, що [PERSON] ухиляється від утримання сина. Показаннями свідка [PERSON] , який в суді вказав, що [PERSON] його рідним братом і до вересня 2024 року останній проживав сім`єю з [PERSON] в спільному будинку, як подружжя і факти ухилення [PERSON] від утримання сина - йому не відомі. Даними виписки по витратам по картці/рахунку [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] за спірний період з 25.11.2022 по 31.12.2023 (а.с.35-75) та з 02.01.2024 по 31.10.2024 (а.с.76-10), з яких вбачається здійснення позивачем систематичних витрат на купівлю продуктів харчування, одягу, лікарських засобів, шкільного приладдя, здійснення оплати послуг репетиторів, поповнення рахунку мобільного телефону сина. Натомість відповідачем не надано належних та допустимих доказів тих обставин, що дані витрати були здійснені позивачем не в інтересах сім`ї. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини, що позивач у спірний період ніколи не брав на себе повне матеріальне утримання їх дитини, як підстави для відмови у задоволенні позову, з наступного. Так, ч.1 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Разом з тим, ні в позовній заяві, а ні в суді відповідачем та її представником взагалі не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження своїх тверджень. Також, суд зазначає, що як вбачається з відзиву на позов [PERSON] про розірвання шлюбу, що був поданий до Старокостянтинівського райсуду Митюк О.О. 11 жовтня 2024 року, остання вказує, що вона спільно з [PERSON] проживають у будинку по [ADDRESS] сім`єю, разом виховують та утримують їх сина. Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. судових витрат - сплаченого судового збору. Тому на\~підставі вищевикладеного\~та

Outcome: approved