Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 29.04.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 2361892. Згідно п. 1.2. договору відповідач отримав кредит у розмірі 12000 гривень. 04.09.2024 між ТОВ «ФК «ЕЛ. ЕН. ГРУП» та ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» було укладено Договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором № 2361892 перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та штрафами відповідно до умов Кредитного договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань заборгованість за Договором № 2361892 становить 31746,72 гривень, яка складається з: 12000 грн. - заборгованість за кредитом; 15546,22 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 4200 грн. - заборгованість за пенею (штрафами), яку представник позивача просить стягнути з відповідача, поклавши також на останнього судові витрати. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано час для подання заяв по суті.\~ У судове засідання представник позивача не з`явився, у позові просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково, а саме тіло кредиту, також заперечувала проти стягнення з неї судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.04.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит №2361892, згідно якого остання отримала кредит в сумі 12000,00 грн. строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,65 % річних на фактичну заборгованість за кредитом. ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. шляхом перерахування на її банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №8412 від 18.03.2025 року. 04.09.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено Договір факторингу №04092024, згідно якого до ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит №2361892 від 29.04.2024. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договором, у останньої виникла заборгованість у розмірі 31746,72 гривень, яка складається з: 12000 грн. - заборгованість за кредитом; 15 546,72 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 4200 грн. - заборгованість за пенею (штрафами). Позивачем направлялася відповідачці вимога про дострокове повернення кредиту, однак жодних дій для погашення боргу відповідачкою здійснено не було. Згідно\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України\~встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Приписами ч. 1\~ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачкою коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов, вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за кредитом тавідсотками. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені (штрафу) у розмірі 4200,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно із п. 18 розділу «Прикінцеві\~та\~перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки договір кредиту було укладено 29.04.2024 року, таким чином нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України\~стягненню з відповідачки не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідачки, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Враховуючи викладене,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно\~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у сукупності,\~з`ясувавши\~усі обставини\~справи,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність правових\~підстав для\~часткового задоволення\~позову в розмірі 27546,72 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі\~ 2101,92 грн. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., то слід зазначити наступне. На підставі п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 03.03.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг від 03.03.2025, детальний опис робіт від 03.03.2025. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження №14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідачки, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 7000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідачки на корить позивача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: partial