Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через свого представника Алієву Нурай звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 30.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та [PERSON] за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи товариства укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1363628, за умовами якого відповідач отримав в кредит 5\~000 гривень, які зобов`язався повернути, сплатити проценти за їх користуванням та виконати інші обов`язки, визначені договором. Кредитодавець виконав зобов`язання перед відповідачем, який, у свою чергу, кредитні кошти не повернув, проценти не сплатив, в результаті чого у відповідача перед ТОВ «Слон кредит» утворилася заборгованість у розмірі 40\~500 грн. 14.10.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14102024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до боржників, у тому числі до [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 1363628 в сумі 40 500 грн, з яких: 5 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 35 500 грн заборгованість за відсотками. Вищевказану суму заборгованості та судові витрати позивач просить стягнути із відповідача. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 21.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, надано відповідачу термін на подання відзиву до суду (а.с. 35 36). З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, перевірки доводів позивача про набуття ним права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024, Христинівським районним судом Черкаської області 29.04.2025 постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у строк до 16.05.2025 надати суду належним чином завірену копію Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024, акту прийому передачі реєстру боржників від 14.10.2024 та Реєстру боржників від 14.10.2024 (а.с. 56 58). Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку. У поданій до суду позовній заяві клопотав про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Витребувані ухвалою суду від 29.04.2025 докази позивач до суду не надав. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення за місцем реєстрації судової кореспонденції, яка повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 17.06.2025 постановлено провести заочний розгляд справи. На підставі п. 2 ч. 1\~ст. 244 ЦПК України\~ухвалення та проголошення судового рішення у даній справі відкладено до 16 год 30 хв 26.06.2025. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність\~з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків і такого рішення. Судом встановлено, що 30.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту № 1363628, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~000 гривень строком на 360 днів зі сплатою процентної ставки у розмірі 2,5 % в день (а.с. 5 9). Договір укладений в електронній формі за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи товариства, підписаний відповідачем 30.12.2023 о 11:18:17 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х550 (а.с. 9) Крім того, договір містить персональні дані позичальника такі як прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта відповідача, відомості про його зареєстроване місце проживання, контактні дані, номери мобільних телефонів, е mail тощо (а.с. 9), що в сукупності свідчить про наявність волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору в електронній формі та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. У Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 1363628 вказаний погоджений сторонами графік платежів, загальна вартість кредиту для споживача та реальна річна процентна ставка за договором. Додаток №1 також підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Х550 (а.с. 9 на звороті). Долучений до матеріалів справи паспорт споживчого кредиту містить інформацію про кредитодавця ТОВ «Слон кредит», основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача. Зі змістом паспорту споживчого кредиту [PERSON] ознайомлений, про що свідчить надісланий ним одноразовий ідентифікатор С758. Положення паспорту споживчого кредиту відповідають укладеному сторонами кредитному договору (а.с. 10 11). Факт зарахування 30.12.2023 кредитних коштів в сумі 5\~000 грн на карту відповідача [NUMBER] підтверджено виданою 04.11.2024 ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» довідкою за №20241104-2147 (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Відповідач заперечень щодо укладення кредитного договору та отримання за ним коштів до суду не надіслав, здійснений первинним кредитором розрахунок заборгованості не оспорював, а тому суд вважає доведеною обставину укладення Договору про надання споживчого кредиту № 1363628 від 30.12.2023 та наявності у [PERSON] перед товариством заборгованості в розмірі 40\~500 грн, з яких: 5\~000 грн тіло кредиту, 35\~500 грн заборгованість за процентами (а.с. 13 14). Відомостей про повернення відповідачем зазначених коштів матеріали справи не містять. Щодо підтвердження факту відступлення прав вимоги за кредитним договором позивачу суд зазначає таке. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги; реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Водночас, доказів переходу права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким просить стягнути позивач, від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі позивач не надав. Обґрунтовуючи своє право вимоги до відповідача, представник позивача посилається на укладений 14.10.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» договір факторингу № 14102024, за умовами якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження клієнта ТОВ «Слон кредит», а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою вже настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пеню за порушення зобов`язань та інші платежі право на одержання яких належить клієнту (а.с. 2 на звороті). Саме зазначеним правочином позивач мотивує своє право вимоги до [PERSON] . Водночас позивач копію Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024, укладеного між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» суду не надав. Долучена до позову копія договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 урегульовує відступлення прав вимог Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» та факту набуття позивачем права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 1363628, укладеним 30.12.2023 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] , не доводить (а.с. 15 17). Досліджена судом копія акту приймання передачі Реєстру боржників не містить відомостей про те, в якій формі передавався реєстр, яка кількість відступлених прав грошової вимоги та яка загальна сума заборгованості відступлена (а.с. 18). Також, ухвалюючи рішення, суд враховує, що реєстр боржників, право вимоги до яких було відчужене первісним кредитором позивачу, відсутній, приєднаний до позову Витяг із Реєстру боржників до Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024 не містить підпису та печатки первісних кредиторів, сформований одноосібно представником позивача 21.02.2025 (а.с. 19). З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, перевірки доводів позивача про набуття ним права вимоги до відповідача згідно Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024, Христинівським районним судом Черкаської області 29.04.2025 постановлено ухвалу про витребування доказів, якою зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у строк до 16.05.2025 надати суду належним чином завірену копію Договору факторингу №14102024 від 14.10.2024, акту прийому передачі реєстру боржників від 14.10.2024 та Реєстру боржників від 14.10.2024, однак витребуваних документів позивач суду не надав (а.с. 56 58). Доведення позивачем умов кредитування, наявності заборгованості та підтвердження переходу до нього права вимоги є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого\~статтею 12 ЦПК України. При цьому, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд, сприяючи сторонам у реалізації їх прав, з метою перевірки обставин, на які покликається позивач, постановив ухвалу про витребування доказів, що підтверджують перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до відповідача, проте позивач витребовувані судом докази не надав, його представник у судове засідання не з`явився. У поданій до суду позовній заяві ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» клопотало про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача. З огляду на викладене, у зв`язку із не підтвердженням позивачем належними та допустимими доказами факту набуття права вимоги до відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При здійсненні розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить із таких положень процесуального закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed