Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що з серпня 2023 року вона з Відповідачем не проживає однією сім`єю. Подальше сімейне життя та збереження шлюбу між Позивачем і Відповідачем є неможливими у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, розподіл обов`язків щодо ведення домашнього господарства та виховання спільних дітей. Відсутність взаєморозуміння, взаємної поваги, а також спільних інтересів і спільного бюджету поглибили конфлікти. Фактично шлюб перестав виконувати свою сімейну функцію, оскільки сімейно-шлюбні відносини повністю припинені, і сторони більше не ведуть спільного господарства. Тому Позивач просила шлюб між нею та Відповідачем, укладений та зареєстрований 03 вересня 2011 року, актовий запис № 731 розірвати. Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Скрипник О.Г. ухвалою від 19.03.2025 року відкрила провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 27.06.2025 року учасники справи не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач у судове засідання не з`явилася. У позовній заяві Позивач просила суд розгляд справи проводити без її участі. 27 червня 2025 року представник Позивача адвокат Кириченко Н.В. через канцелярію суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та представника позивача, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлялося належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено,\~що 03\~вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №731. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З серпня 2023 року Позивач та Відповідач не проживають однією сім`єю. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу між ними є неможливими у зв`язку з розбіжностями у поглядах на сімейне життя, спільних інтересів, розподіл обов`язків щодо ведення домашнього господарства та виховання спільних дітей, подружні відносини між ними припинилися, вони втратили почуття любові одне до одного спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, спільний бюджет відсутній. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною, адже для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примирення, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved