Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] діючи через свого представника адвоката Сулковського Б.П. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення за договором позики, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот доларів США, 00 центів), судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 18000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] було усно укладено договір позики грошових коштів у загальній сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США. Факт укладення договору позики, а також отримання [PERSON] від [PERSON] визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 17 вересня 2024 року. Згідно умов даної розписки, яка написана власноручно відповідачем, [PERSON] бере в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 000 (одну тисячу) доларів СШАА, які зобов`язується повернути, а також зобов`язується віддати попередній бог 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США до 18 вересня 2024 року. Станом на дату подання позову відповідач заборгованість не повернула. Представник позивача адвокат Сулковський Б.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було усно укладено договір позики грошових коштів у загальній сумі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) доларів США. Факт укладення договору позики, а також отримання [PERSON] від [PERSON] визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 17 вересня 2024 року. Згідно умов даної розписки, [PERSON] бере в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 000 (одну тисячу) доларів США, які зобов`язується повернути, а також зобов`язується віддати попередній бог 3 500 (три тисячі п`ятсот) доларів США до 18 вересня 2024 року. На даний час вказані кошти позивачу не повернуті. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту другого частини першої статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом відповідач грошові кошти позивачу не повернула. Протилежного суду не доведено. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості згідно боргової розписки підлягають до задоволення. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1857 грн. 75 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат, здійснених позивачем у зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 18 000 грн. 00 коп. суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати за надання правничої допомоги підтверджені належними доказами, а саме: договором про надання правової допомоги від 17 лютого 2025 року; додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 17 лютого 2023 року; квитанцією в якому зазначено, що вартість роботи (гонорару) Адвокатського бюро «Сулковський Богдан та партнери» складає відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) 18000 грн. 00 коп. При цьому, суд зауважує, що представник позивача брав участь в одному судовому засіданні. З метою дотримання принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною з огляду на складність та фактичний розгляд справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Враховуючи викладене вище та зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, слід дійти висновку про не співмірність розміру заявленого до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 грн. 00 коп., який є завищеним. Суд, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 гкоп., з урахуванням вимог ст. ст. 137, 141 ЦПК України, а саме з урахуванням критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обґрунтованості таких витрат відповідно до предмета спору. На підставі викладеного,

Outcome: approved