Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

15 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 18 вересня 1993 року у м. Славутичі міським відділом ЗАГС Київської області, актовий запис № 137. Позовні вимоги\~обґрунтовуються тим,\~що 18\~вересня 1993\~року між\~позивачем [PERSON] \~та відповідачем\~ [PERSON] був\~укладений шлюб,\~зареєстрований 18.09.1993\~ у\~м.\~Славутич міським\~відділом ЗАГС\~ Київської\~області,\~актовий запис\~№ 137. Під час\~шлюбу у\~сторін народився\~син -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який є\~повнолітнім.\~З 2023\~року сімейне\~життя між\~позивачем та\~відповідачем погіршилося,\~з`явились часті\~суперечки та\~непорозуміння,\~що в\~кінцевому результаті\~призвело до\~фактичного припинення\~між ними\~шлюбних відносин.\~Кожен із\~сторін має\~діаметрально протилежні\~погляди на\~шлюб,\~сім`ю,\~ведення домашнього\~господарства,\~витрати сімейного\~бюджету.\~Між позивачем\~і відповідачем\~склалися негативні\~стосунки,\~внаслідок чого\~ними не\~підтримуються шлюбні\~стосунки,\~кожен має\~окремий бюджет,\~спільне господарство не ведеться, практично сім`я повністю розпалася і її збереження суперечить інтересам позивача. З листопада 2023 року сторони не проживають однією сім`єю, сумісного господарства не ведуть, шлюбні відносини між ними припинено. Оскільки сімейні відносини між сторонами остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер, позивач вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати їх з відповідачем інтересам. Ухвалою судді від 23 травня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 12 червня 2025 року. Ухвалою суду від 12 червня 2025 року відкладено розгляд справи на 27 червня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, до суду надіслала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі та розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, але конверт із судовою повісткою повернуто до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку [PERSON] , якому адресовано судову повістку разом із копією позовної заяви, додатками до неї, копією ухвали про відкриття провадження у справі, копією ухвали про відкладення розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. До суду від відповідача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив розірвати шлюб між ним та позивачем. Відповідно до\~частини другої\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18 вересня 1993 року Відділом ЗАГС Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 18 вересня 1993 року зареєстрували шлюб у місті Славутичі міським відділом ЗАГС Київської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 18 вересня 1993 року зроблено запис № 137. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати позивач, який є повнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14 червня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що з 2023 року сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршилося, з`явились часті суперечки та непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, ведення домашнього господарства, витрати сімейного бюджету. Між позивачем і відповідачем склалися негативні стосунки, внаслідок чого з листопада 2023 року ними не підтримуються шлюбні стосунки, кожен має окремий бюджет, спільне господарство не ведеться, практично сім`я повністю розпалася і її збереження суперечить інтересам позивача. Оскільки сімейні відносини між сторонами остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер, позивач вважає, що розірвання шлюбу буде відповідати їх з відповідачем інтересам. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, пункту 3 статті 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, спільних неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають, спірні питання з приводу поділу спільного майна відсутні. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем заяви про відновлення дошлюбного прізвища не подано, отже після розірвання шлюбу їй необхідно залишити прізвище [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved