Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

В квітні 2025 року Акціонерне товариство ?Акцент-Банк? (надалі - АТ ?Акцент-Банк?) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило суд: -стягнути з [PERSON] на свою (АТ ?Акцент-Банк?) користь заборгованість за кредитним договором №АЗК7СТ15510917965 від 26 травня 2020 року, яка станом на 31 березня 2025 року складає 14 922, 40 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги АТ ?Акцент-Банк? обґрунтовує тим, що 26 травня 2020 року [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцепт-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцепт-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку з лімітом у розмірі 15 000, 00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50.00 % річних, строк кредитування 36 місяців з 26 травня 2020 року, розмір щомісячного платежу 818, 00 грн. Позивач, зі свого боку виконав умови договору та перерахував кошти, а відповідач їх отримав, однак, свої зобов`язання [PERSON] за кредитним договором порушив та кошти, згідно умов договору не повернув. Станом на 31 березня 2020 року у відповідача існує заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 14 922, 40 грн., з яких: 9 206, 56 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 5 715, 84 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами. А тому, для захисту порушеного права позивач звернувся до суду вищезазначеним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 квітня 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін по справі за позовом АТ ?Акцент-Банк? до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідач, своїм правом щодо направлення відзиву на позовну заяву не скористався; відзив на позовні вимоги до суду не надіслав. Представник позивача в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав клопотання про розгляд справи за його відсутності; на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі; проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представника для прийняття участі у розгляді справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд, відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до ч.1, 3 ст.509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом встановлено, що 26 травня 2020 року між АТ ?Акцент-Банк? та [PERSON] (надалі - позичальник) було укладено кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За даною заявою Банк надав Позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000, 00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50, 00 % на рік, строк кредитування 36 місяців з 26 травня 2020 року, розмір щомісячного платежу 818, 00 грн. Судом встановлено, що позивачем були виконані зобов?язання за кредитним договором і надано відповідачу кредиту у сумі 15 000, 00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № TR.14309505.26656.65736 від 26 травня 2020 року. Дана заява фактично є кредитним договором підписана [PERSON] , що підтверджує його погодження на умови, викладені в заяві. Крім того в заяві зазначено, що [PERSON] ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг. В той же час суду не надано доказів, що зазначені Умови та Правила надання банківських послуг підписані відповідачкою, а тому суд, не може їх прийняти до уваги, як належні докази домовленості сторін про істотні умови договору. Однак, відповідач ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою ?Швидка Готівка?. Зокрема, зазначеним Паспортом визначено розмір відсотків, які має сплатити Позичальник за користування кредитними коштами. Крім того, з боку відповідача не було спростовано, що отримані ним грошові кошти, які відображені у вищезазначеній виписці по кредиту були повернуті у повному обсязі (у виписці відображена значна кількість зняття готівки, у порівнянні із сумами, які були внесені на погашення кредиту). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором за період часу з 26 травня 2020 року по 31 березня 2025 року складає: 9 206, 56 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 5 715, 84 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, а всього - 14 922, 40 грн. Відповідач в судове засідання не з?явився, не надав суду доказів, що зазначена у позовній заяві позивачем сума заборгованість є меншою чи взагалі відсутня. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.3 Закону України ?Про електронну комерцію? зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов?язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз?яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз?яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України ?Про електронну комерцію?). Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ ?Акцент-Банк?). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку процентна ставка не зазначена. Однак, процентна ставка за користування коштами встановлена паспортом споживчого кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов?язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов?язання за даним Договором. Одностороння відмова від зобов?язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов?язання (ч.2 ст.615 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконує, а тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 922, 40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved