Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

До Зачепилівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Надія», третя особа: приватний нотаріус Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошкова Надія Олексіївна, про визнання недійсними договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та договору про тимчасову передачу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Позивачка просить суд: визнати недійсним договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27.03.2020, укладений між [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , та [PERSON] , щодо земельної ділянки площею\~ 8,2102 га,\~ кадастровий номер 63222822500:03:000:0475,\~ цільове призначення:\~ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ яка належить [PERSON] , посвідчений\~ приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за номером 523; \~скасувати у Державному реєстрі прав похідне від права власності право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис),\~ здійсненого на підставі договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27.03.2020,\~ укладеного строком на 49 років між [PERSON] ,\~ від імені якої діяла [PERSON] ,\~ та [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 8,2102 га, кадастровий номер 63222822500:03:000:0475,\~ цільове призначення:\~ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ яка належить [PERSON] , номер запису про інше речове право 36108093,\~ рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51805324 від 27.03.2020 року; \~визнати недійсним договір про тимчасову передачу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 01.06.2020, укладений між [PERSON] та ТОВ «Надія», щодо земельної ділянки площею\~ 8,2102 га,\~ кадастровий номер 63222822500:03:000:0475,\~цільове призначення:\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ яка належить [PERSON] ; скасувати у Державному реєстрі прав похідне право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб,\~ здійсненого на підставі договору про тимчасову передачу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 01.06.2020,\~ укладеного між [PERSON] та ТОВ «Надія», щодо земельної ділянки площею\~ 8,2102 га,\~ кадастровий номер 63222822500:03:000:0475,\~ цільове призначення:\~ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~ яка належить [PERSON] , номер запису про інше речове право 36852006,\~ рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,\~ індексний номер 52625600 від 12.06.2020; \~зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку загальною площею 8,2102 га,\~ кадастровий номер 63222822500:03:000:0475; стягнути з відповідачів на користь позивачки всі судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивачка є власницею земельної ділянки загальною площею 8,2102 га,\~ кадастровий номер 63222822500:03:000:0475.\~ 05.08.2013 між [PERSON] та ТОВ «Новий сад» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,2102 га,\~ кадастровий номер 63222822500:03:000:0475, цільове призначення:\~ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за № 261 M/14 строком до 17.07.2024.\~ ТОВ «Новий сад» було реорганізовано в ТОВ «Надія» шляхом приєднання. Після припинення господарської діяльності ТОВ «Новий сад», з 29.05.2019 до ТОВ «Надія» перейшли всі права та обов`язки орендаря у договорі оренди земельної ділянки № 261 М/14 від 05.08.2013.\~ \~28.04.2023 позивачка надіслала до ТОВ «Новий сад» повідомлення про відсутність наміру продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки укладеного 05.08.2013.\~Листом ТОВ «Надія» від 04.05.23 було повідомлено [PERSON] що вищезазначений договір оренди відсутній, а земельна ділянка кадастровий номер 63222822500:03:000:0475 площею 8,2102 га, знаходиться в оренді підприємства згідно договору про тимчасову передачу права користування земельною ділянкою від 01.06.2020, номер запису про інше речове право 368502006 від 09.06.2020. Таким чином позивачці стало відомо про існування договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис)\~ від 27.03.2020 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Мошковою Н.О., за реєстровим номером 523, укладений строком на 49 років.\~ Договір за [PERSON] було підписано\~ [PERSON] на підставі довіреності. Позивачка зазначає, що раніше їй дали підписати довіреність на [PERSON] та [PERSON] . Необхідність підписання даної довіреності їй мотивували тим, що це необхідно для того щоб до договору оренди земельної ділянки внести зміни.\~ Маючи проблеми з зором та в силу юридичної необізнаності позивачка\~ не читала довіреність при її підписанні та не розуміла, що підписуючи її надає якісь інші повноваження окрім внесення змін до діючого договору оренди. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] скористались її хворобливим станом та юридичною необізнаністю і ввели в оману щодо цілі та предмету підписання довіреності.\~ Позивачка не мала наміру та внутрішньої волі укладати договір емфітевзису, була впевнена, що просто будуть внесені зміни в договір оренди щодо його умов, розміру та строків сплати орендної плати. Довіреність на Печко ТП та [PERSON] нею було підписано в результати помилки у розумінні предмету та підстави надання даної довіреності, що було результатом введення позивачки в оману даними особами, щодо подальших своїх дій та змісту довіреності, які згодом, діючи в змові з [PERSON] уклали договір емфітевзису без відома та волі на його укладання позивачки.\~ В силу юридичної необізнаності, похилого віку, проблем зі здоров`ям (зокрема поганий зір), позивачка не розуміла повноважень, які дає довіреність та підписуючи її помилялась з якою метою ця довіреність надається,\~ так як позивачку чітко запевнили, що довіреність буде використана для внесення змін до договору оренди в частині строків та розміру оплати,\~ вказані особи укладаючи договір емфітевзису діяли з перевищенням повноважень, якими бажала їх наділити позивачка.\~ При цьому договір емфітевзису було укладено під час дії договору оренди. Ухвалою судді від 12.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мозгова О.А. подала відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечила у зв`язку з наступним. Позивачка не довела, що доручення, яким остання уповноважила [PERSON] вчиняти від її імені будь-які дії щодо належної позивачці земельної ділянки, було підписано та укладено внаслідок обману зі сторони відповідача та під впливом тяжких життєвих обставин. Також позивачкою не надано доказів про наявність на дату підписання доручення проблем із зором. Третя особа приватний нотаріус Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Мошкова Н.О. надала відзив на позовну заяву у якому вказала, що під час складання та посвідчення довіреності позивачці було роз`яснено усі повноваження, які надаються повіреним. Перед підписанням довіреності [PERSON] уважно прочитала довіреність, погодилася з її текстом та підписала її. При цьому [PERSON] було роз`яснено нотаріусом особисто, що означає поняття «емфітевзис», оскільки по іншим термінам у неї питань не виникало. Жодних сумнівів, що [PERSON] не усвідомлювала своїх дій при посвідченні довіреності, не виникало, так як остання грамотно та чітко розмовляла, ставила питання і надавала відповіді на запитання нотаріуса та без жодних вагань підписала довіреність. Ухвалою суду від 30.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Шовков О.С. просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мозгова О.А. проти позову заперечувала у повному обсязі на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача ТОВ «Надія» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. Третя особа: приватний нотаріус Берестинського районного нотаріального округу Харківської області Мошкова Н.О. надала заяву про слухання справи за її відсутності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Земельна ділянка кадастровий номер 63222822500:03:000:0475, загальною площею 8,2102 га\~ належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ІІІ-ХР № 040543, виданого 04.01.2002 Миколаївською сільською радою Зачепилівського району Харківської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 24390182 від 17.07.2014. 05.08.2013 між [PERSON] та ТОВ «Новий сад» укладено договір оренди № 261 М/14 земельної ділянки кадастровий номер 63222822500:03:000:0475 строком на 10 років з дати його державної реєстрації. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 24391830 від 17.07.2014 зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 63222822500:03:000:0475 на підставі договору оренди земельної ділянки № 261 М/14 від 05.08.2013. Строк дії 17.07.2024. 19.02.2020 видана довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] представляти інтереси довірителя, з усіх питань, що стосуються користування належної їй земельної ділянки кадастровий номер 63222822500:03:000:0475, в тому числі укладати та підписувати договори оренди вказаної земельної ділянки, визначати на власний розсуд умови цих договорів, укладати додаткові угоди до раніше укладених договорів, укладати та підписувати договори емфітевзису на вищевказану земельну ділянку. Довіреність посвідчена 19.02.2020 приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошковою Н.О. та зареєстрована в реєстрі за № 273. 27.03.2020 між [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] на підставі вищевказаної довіреності від 19.02.2020, та [PERSON] укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилавського району Харківської області, площею 8,2102 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 63222822500:03:000:0475, щодо якої Власник передає Землекористувачу право володіння та право цільового використання (емфітевтичне право), зберігаючи за собою право розпорядження нею. Згідно з цим договором у Землекористувача виникає право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, а саме, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка відведена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку і належить Власнику на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За землекористувачем на період дії цього договору закріплюється право повного і виключного володіння та користування земельною ділянкою, незалежно від волі третіх осіб та/або власника. Землекористувач має право самостійно та на власний розсуд розпоряджатися правом повного та виключного володіння та користування земельною ділянкою та у будь-який спосіб передавати це право третім особам у власність та/або користування, у т.ч. обтяжувати правами третіх осіб. Плата за право користування земельною ділянкою установлюється у розмірі 120 000,00 грн., у т.ч. податок за весь строк дії договору емфітевзису. Право користування земельною ділянкою за цим договором встановлюється на 49 років. Цей договір набирає чинності з моменту реєстрації права користування за цим договором у встановленому, на час укладення договору, законом порядку. Договір посвідчено приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Мошковою Н.О. 27.03.2020 та зареєстровано в реєстрі за № 523. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права індексний № 205521344 від 27.03.2020 державним реєстратором приватним нотаріусом Мошковою Н.О. зареєстровано за [PERSON] право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з кадастровим номером 63222822500:03:000:0475 на підставі договору емфітевзису, Номер запису про інше речове право 36108093,\~ рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51805324 від 27.03.2020. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Звертаючись до суду із позовом про визнання оспорюваного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27.03.2020 позивачка посилалася на те, що договір емфітевзису було укладено під час дії договору оренди, що прямо суперечить частину третьої статті 102-1 Земельного кодексу України. Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Згідно із частиною першою статті 102-1 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до ЦК України. Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу. Частиною 3 статті 102-1 ЗК України зазначено, земельна ділянка, що перебуває в оренді, не може бути передана її власником іншій особі на праві емфітевзису, суперфіцію. Позивачкою не надано суду доказів про наявність на дату укладання договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27 березня 2020 року інших діючих договорів. Щодо доводів позивачки про те, що договір було підписано та укладено нею внаслідок обману зі сторони відповідача та під впливом тяжких життєвих обставин суд зазначає наступне. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Правочини, вчинені внаслідок помилки, належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін. Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 370/207/15 (провадження № 61-5140св21), від 06 квітня 2020 року в справі № 293/780/18 (провадження № 61-10328св19), від 28 квітня 2020 року в справі № 263/16688/17 (провадження № 61-16584св19), від 02 жовтня 2019 року в справі № 140/2589/15-ц (провадження № 61-16847св18). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин, який оспорюється на підставі статті 233 ЦК України, характеризується тим, що особа вчиняє його добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена вчинити правочин через тяжкі для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Підставами визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України та предметом доказування у справі є: 1) наявність тяжкої обставини, в якій перебувала особа, що змусила її вчинити правочин; 2) правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Встановлена статтею 233 ЦК України підстава недійсності правочину є сукупністю цих двох елементів. Відсутність хоча б одного з них є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини першої статті 233 ЦК України. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину. Тяжкими обставинами можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства особи, учасника правочину, та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Такі правочини мають дефекти волі і здійснюються за обставин, коли особа змушена вчинити правочин на вкрай невигідних для себе умовах. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 369/13272/18 (провадження № 61-19054св20). Виходячи із системного аналізу наведених норм, визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності власного волевиявлення в особи на його вчинення на тих умовах, за яких був укладений правочин. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18). Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту введення її в оману відповідачем при укладенні спірного договору, передбачені статтями 229, 230 ЦК України. Також відсутні правові підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України. Позивачка не надала жодного допустимого доказу про хворобу. Посилання позивачки, як на підставу для визнання недійсним договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 27.03.2020, на договір про тимчасову передачу права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, укладений 01.06.2020 укладений між [PERSON] та ТОВ «Надія», суд не приймає у зв`язку з наступним. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Посилання позивачки на ухвалу Красноградського районного суду Харківської області від 07.12.2018 по справі №620/439/16-к суд не приймає, оскільки вказана ухвала не має відношення до оспорюваних правовідносин. Враховуючи вищезазначене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений, своєчасний розгляд та вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов переконливого висновку, що позивачкою не доведено належними, допустимими і достатніми доказами обставини, на які вона посилається, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed