Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), про припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Наразі у сторін змінилися обставини. Ще до початку повномасштабного російського вторгнення на територію України (за тиждень) позивач з донькою полетіли до її старшої доньки [PERSON] в Іспанію у відпустку. Потім переїхали до Німеччини. Утім, там зіткнулися з певними труднощами у пошуках школи для доньки та її адаптацією, у зв`язку з чим, [PERSON] вирішила поїхати жити до батька, який наразі проживає на [PERSON] . Там вона пішла до школи та комфортно себе почуває. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки наразі донька сторін по справі проживає разом з батьком, позивач просила суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, згідно заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 по справі № 199/5230/22, ВП - АСВП: 70900979 від 08.02.2023, звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнутих відповідно до заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 по справі № 199/5230/22, ВЛ від 17.01.2023 в подальшому, а також зобов`язати відділ державної виконавчої служби скасувати/закрити постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП: 70900979 від 08.02.2023 відносно [PERSON] . Ухвалою суду\~від 11.11.2024\~відкрито провадження\~по справі\~та визначено\~проводити її\~розгляд в\~порядку спрощеного\~позовного провадження\~з повідомленням\~(викликом)\~сторін.\~Розгляд (формування\~та зберігання)\~судової справи\~проводиться в\~змішаній (паперовій\~та електронній)\~формі. Витребувано з Державної прикордонної служби України (адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію про перетин державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), та її донькою громадянкою України [PERSON] , [INFO] , за період з 01 лютого 2022 року по теперішній час. З Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (адреса місцезнаходження: проспект Слобожанський, буд. 42, м. Дніпро, 49051) витребувано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №70900979. У судове засідання позивач не з`явилася, подано клопотання з проханням слухати справу у її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягала. У судове засідання відповідач не з`явився, його представником адвокатом Пархоменко Ю.С. надано заяву з проханням слухати справу за їх відсутності. У поданому 28.12.2024 відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що з 20.07.2024 донька сторін [PERSON] проживає разом з ним у місті Лімасол (Республіка Кіпр) та знаходиться на його утриманні, що підтверджується її паспортом, квитанціями про оплату навчання в приватній школі, про придбання одягу та підручників. Представник третьої особи Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2022 по справі №199/5230/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. 17.01.2023 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по справі №199/5230/22. Відповідно до частин першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Аналізуючи відповідну судову практику Верховного Суду, суд звертає увагу на постанву Верховного Суду від 04.09.2019 по справі № 711/8561/16-ц, в якій Верховний Суд погодився з рішенням суду першої інстанції, яким припинено стягнення аліментів із позивача на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей, які стягнуто з нього рішенням суду, зазначивши, що аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 зазначено, що припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що сукупність обставин встановлених при розгляді даної справи не дають суду достатніх підстав для припинення стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. На переконання суду, визначальним для правильного вирішення вимоги про припинення стягнення аліментів є факт проживання неповнолітньої дитини із платником аліментів, а також перебування дитини на утриманні платника аліментів, що є тією достатньою обставиною, що зумовлює правові наслідки у вигляді припинення стягнення аліментів із такого платника. Таким чином, оскільки сторонами по справі не надано до суду достатніх та достовірних доказів на підтвердження проживання доньки сторін разом з батьком, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed