Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] 93 155,50 грн. компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.09.2018 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. В період з 10.05.2019 по 13.02.2023 сторонами було придбано майно на загальну суму 186 311,00 грн., яке є спільною сумісною власністю, та\~ перебуває у володінні відповідача. Зокрема, бувшим подружжям було придбано : телевізор 55 "Samsung UE55NU7172U 55" 4К Ultra HD Smart TV Wi-fi Noir - вартістю 14 500,00 грн; телефон iPhone X 64GB Space Gray вартістю 23 300,00 грн; скло захисне для iPhone 7/8 (0.3 мм. 5D чорне) ТОП вартістю 110,00 грн; чехол силіконовий Original iPone 7G вартістю 300 грн; телефон iPhone 7 Black 32GB 12240 грн; мікрофон конденсаторний з перехідником AKG С411L вартістю 5600,00 грн.; зарядний пристрій 500 грн; телефон iPhone 13 Pro 1000 gb Gold 52962,00 грн; годинник Apple Watch 41mm Series 7 GPS Midnigt Aluminum Case + Anthracite/Black Nike Sport Band (MKN43) Apple вартістю 18299,00 грн; ноутбук MacBook Air М2 13,6" 256GB/8GB/8GPU Starlight 2022- 58500,00 грн. 24.06.2023 шлюб між сторонами було розірвано. Позивач посилаючись на ст.ст. 60,69,71 СК України, зазначає, що має право на компенсацію вартості 1/2 частини майна набутого у шлюбі. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 05.11.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 27). 09.12.2024 на електронну адресу суду від особи іменованої Васянович В.Я. надійшло клопотання про закриття провадження по справі, яке обґрунтоване наявністю на розгляді у Овідіопольському районному суду Одеської області справи № 509/6169/23 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с. 30-48). Ухвалою суду від 10.12.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду (а.с. 51-52). Постановою Київського апеляційного суду від 04.02.2025 задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , ухвалу суду від 10.12.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду справи (а.с. 145-149). 25.03.2025 на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшли матеріали цивільної справи № 357/15738/24. Ухвалою судді від 15.04.2025\~ відмовлено у задоволенні клопотання\~\~ представника [PERSON] адвоката Веселова Антона Олександровича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 164-165). 15.04.2025 представник відповідача Веселов А.О. через систему «Електронний суд» сформував заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 167-170). Ухвалою судді від 16.04.2025 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 177-178). 16.04.2025 представник відповідача Веселов А.О. на електронну адресу суду направив заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 179-181). 16.04.2025 представник позивача Довгалюк Р.О. на електронну адресу суду направив заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 182-184). 16.05.2025 представник відповідача Веселов А.О. через систему «Електронний суд» сформував клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 187-190, 191-194). 06.06.2025 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» сформував заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження [PERSON] , у праві виїзду за межі України до набрання законної сили, судовим рішенням у даній справі (а.с. 196-202). Ухвалою судді від 11.06.2025 відмовлено у задоволенні заяви представника позивача\~ [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 206-208). 11.06.2025 представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» сформував заяву про надання адвокату доступу до системи «Електронний суд». 12.06.2025 року об 14:57:38 було надано адвокату доступ до справи, що підтверджено відповідною довідкою про доставку електронного документу. 18.06.2025 представник відповідача Веселов А.О. через систему «Електронний суд» сформував клопотання про відкладення розгляду справи. 19.06.2025 року ухвалою, що занесена до протоколу судового засідання, було відмовлено в клопотанні про відкладення судового засідання. Згідно з правовою позицією, викладеною ВС по справі № 907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Провадження у даній справі відкрито 05.11.2024 року, сторона відповідача не скористалася правом надати у визначений судом строк відзив на позов, до першого судового засідання по суті, 16.04.2025 року, не повідомила суду позицію у справі. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Довгалюк Р.О. підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 01.09.2018 року по 24.06.2023 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.19,20). Встановлено, що на розгляді у Овідіопольському районному суду Одеської області перебуває справа № 509/6169/23 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про поділ майна подружжя.\~ Сторона позивача стверджує, що даний спір не пов`язаний з предметом спору у справі № 509/6169/23. Постановою Київського апеляційного суду від 04.02.2025 ухвалу суду від 10.12.2024 про залишення без розгляду даного спору по справі № 357/15738/24 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду справи до Білоцерківського міськрайонного суду (а.с. 145-149). Згідно матеріалів справи (видаткові накладні) позивач [PERSON] придбав 10.05.2019 р. телевізор 55 "Samsung UE55NU7172U 55" 4К Ultra HD Smart TV Wi-fi Noir - вартістю 14 500,00 грн. (а.с.11); 25.06.2019р. позивач придбав\~ телефон iPhone X 64GB Space Gray вартістю 23 300,00 грн. (а.с.12); 14.08.2019р. позивач придбав скло захисне для iPhone 7/8 (0.3 мм. 5D чорне) ТОП вартістю 110,00 грн; чохол силіконовий Original iPone 7G вартістю 300 грн; телефон iPhone 7 Black 32GB 12240 грн. (а.с.13);\~ 13.02.2023р. позивач придбав ноутбук MacBook Air М2 13,6" 256GB/8GB/8GPU Starlight 2022- 58500,00 грн. (а.с.14); 04.10.2021 р. позивач придбав годинник Apple Watch 41mm Series 7 GPS Midnigt Aluminum Case + Anthracite/Black Nike Sport Band (MKN43) Apple вартістю 18299,00 грн. (а.с.15);\~ 19.10.2021р. позивач\~ придбав телефон iPhone 13 Pro 1000 gb Gold 52962,00 грн. (а.с.16);\~ 19.10.2021р. позивач придбав зарядний пристрій 500 грн. (а.с.17); 17.06.2021р. згідно товарного чеку було придбано невідомою особою мікрофон конденсаторний з перехідником AKG С411L вартістю 5600,00 грн. (а.с.18). Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що вище перелічені речі були придбані сторонами в період їхнього шлюбу, для потреб сім`ї та, наразі, перебувають у одноосібному користуванні відповідача, а тому позивач має право на їх поділ, шляхом стягнення з відповідача компенсацію 1/ 2 частини вартості даного майна. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є\~ рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. А за ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу майна. Однак, позивач не надав доказів, що вище перелічене майно знаходиться в одноосібному володінні відповідача. Опис даного майна не було складено. Позов не було забезпечено з даного приводу. Таким чином, місцезнаходження даного майна та користувачі ним\~ - не відомі. А тому, відсутні належні та допустимі докази в підтвердження позиції позивача щодо поділу майна : телевізора 55 "Samsung UE55NU7172U 55" 4К Ultra HD Smart TV Wi-fi Noir,\~ телефону\~ iPhone X 64GB Space Gray; скла захисного для iPhone 7/8 (0.3 мм. 5D чорне) ТОП, чохла силіконового Original iPone 7G, телефону iPhone 7 Black 32GB, мікрофону конденсаторного з перехідником AKG С411L, зарядного пристрою, телефону iPhone 13 Pro 1000 gb Gold, годинника Apple Watch 41mm Series 7 GPS Midnigt Aluminum Case + Anthracite/Black Nike Sport Band (MKN43) Apple та ноутбуку MacBook Air М2 13,6" 256GB/8GB/8GPU Starlight 2022. Відсутні правові підстави для визнання даного майна спільним сумісним та здійснення його поділу. При цьому, слід звернути увагу, що позивач не ставить вимогу про поділ даного майна в натурі\~ (ст. 71 СК України). А фактично, позивач намагається в примусовому порядку продати частку у вартості даного майна, по ціні за якою майно було набуте, тобто просить суд стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 частини зазначених речей. Законодавство передбачає можливість стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, за певних умов, зокрема, коли виділ частки в натурі неможливий або не допускається. Так, неподільні речі присуджуються одному з\~ подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК), або реалізується через виплату грошової чи\~ іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК). За змістом ч. 4 ст. 71 СК присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Відповідач не висловила своєї згоди на виплату позивачу\~ компенсації частки майна. Отже, суд критично оцінює позицію позивача щодо визначення способу поділу перелічених речей. Суд має право прийняти посилання та твердження сторони лише у випадку їх належного доведення в ході розгляду справи, за виключенням випадків, коли такі обставини не потребують окремого доведення. При цьому, сам лише факт відсутності заперечень іншої сторони проти таких посилань та тверджень не може вважатися їх визнанням. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи подані докази в їх сукупності, суд\~ дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даного спору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed