Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування позову позивач послалась на те, що 09 лютого 2023 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем, як вказує позивач, не склалось через різні погляди на сімейне життя, що призводило до постійних сварок, відповідно, до припинення фактичних шлюбних відносин у 2022 році. З цього часу сторони спільного господарства не ведуть, можливість зберегти родину відсутня, на примирення позивачка не погоджується. На переконання позивача, подальше примирення з відповідачем неможливо, оскільки сім`я розпалась та зберегти її неможливо. Після припинення фактичних шлюбних відносин, як зазначає позивач, дитина залишилась проживати разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в повній мірі матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 січня 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали суду від 13 червня 2024 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами надіслано відповідачу за місцем реєстрації, який повернувся на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Так, відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 2023 року між [PERSON] та [PERSON] Київським відділом державної реєстрації Центрального міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 148. Подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, видане Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Позивач стверджує, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2022 року, з цього часу проживають окремо один від одного, відповідач з моменту припинення шлюбних відносин стабільної та регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідачем своєю чергою суду не надано жодних доказів щодо спростування таких тверджень позивача. Вважаючи, що сім`ю з відповідачем зберегти неможливо, а також, зважаючи, що останній, як батько дитини, має надавати матеріальну допомогу на її утримання, проте, такої допомоги не надає, позивач звернулась до суду з цією позовною заявою. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд має виходити з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Під шлюбом слід розуміти сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Оскільки шлюбні відносини між подружжям припинені, наміру їх відновлювати у позивача не має, останні спільного господарства не ведуть, суд вважає, що збереження сім`ї є неможливим, відповідно, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між подружжям. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків. У частині першій статті 181 СК України вказано, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України). Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Крім того, згідно частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У частині першій статті 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зважаючи, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено того факту, що його стан здоров`я та матеріальне становище не дозволяє йому утримувати дитину, або він має інших утриманців, або, що він непрацездатний та не отримує дохід, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини шляхом сплати аліментів. Згідно пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд,

Outcome: approved