Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 35\~531,37 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період з 01.12.2017 року по 31.12.2023 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачі свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконують. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 35\~531,37 грн. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою від 21.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. 25.04.2024 року представником відповідача, адвокатом Працевитим Г.О., який діє в інтересах [PERSON] надано відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за період з січня 2018 року по 31.12.2019 року складає 29 512,57 грн. У 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» вже звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення. 30.04.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення у справі №335/6904/19 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2012 року по 31.12.2019 року у розмірі 19\~644,70 грн. Відповідач зазначив, що стягнення з [PERSON] за період з січня 2018 року по 31.12.2019 року є таким, що по факту вирішено Комунарським районним судом м. Запоріжжя у справі №335/6904/19. За період з листопада 2021 року по січень 2024 року Позивачем нараховано 264,64 грн. за послугу з постачання гарячої води. Відповідачем не отримуються послуги з постачання гарячої води, що підтверджується рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №335/6904/19. Таким чином, [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] не є отримувачем гарячої води - вимога про стягнення заборгованості (абонентська плата за ГВ та функціонування ГВ) не підлягає задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Представник\~відповідача також\~ до\~суду не\~з`явився про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлявся. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил. За адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 18 вище вказаних Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 35\~531, 37 грн. за житлово-комунальні послуги, за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до наданого розрахунку вбачається, що за період з січня 2018 року по січень 2024 року відповідачам було нараховано за послугу з централізованого опалення та гарячого постачання води 36\~324,73 грн, з яких сплачено 793,36 грн. Встановлено, що Проведення нарахувань за послугу з централізованого гарячого водопостачання виконується на підставі «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630. Згідно з п. 20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до п. 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. П.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає індивідуального споживача як фізичну або юридичну особу, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Саме власник житла повинен оплачувати житлово-комунальні послуги щодо майна, яке йому належить, незалежно від того, чи проживає він там чи ні. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. З метою проведення прозорих нарахувань за спожиті комунальні послуги затверджено постанову НКРЕКП від 30.03.2017 № 464 «Про щорічне забезпечення споживачів ключовою інформацією про послуги у сферах енергетики та комунальних послуг», згідно з якою суб`єкти господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, державне регулювання яких здійснюється НКРЕКП, з метою надання споживачам ключової інформації про споживання ними енергоресурсів та надані комунальні послуги, щорічно до 1 травня доводять до відома споживачів інформацію, зокрема, про структури тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, фактичний обсяг надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, порівняння обсягів надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з іншими споживачами. Сторонами не оспорюється, що в квартирі відповідача встановлено і позивачем прийнято на абонентський облік квартирні прилади обліку води. Суд вважає за необхідне зазначити, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Під час вирішення спору та застосування норм матеріального права до спірних правовідносин суд враховує зміст принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збиранні доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Цим забезпечується баланс сторін у цивільному процесі та змагальність. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 р.).Норми ЄСПЛ повинні застосовуватися національними судами так само, як внутрішнє законодавство і як норми прямої дії (постанова ВПВС від 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18, провадження № 14-83цс20). Перевіряючи підстави позовних вимог на предмет відповідності їх вимогам закону, суд зазначає наступне. Згідно із розрахунком та довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з січня 2018 року по січень 2024 року відповідачам було нараховано за послугу з централізованого опалення та гарячого постачання води 36\~324,73 грн., з яких сплачено 793,36 грн. Проте, за вище зазначений період часу, а саме з 01.02.2012 року по 31.12.2019 року рішенням Комунарського районного суду у справі №335/6904/19 з [PERSON] , [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» було стягнуто заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2012 року по 31.12.2019 року у розмірі 19\~644,70 грн. В той же час, рішенням Комунарського районного суду у справі №335/6904/19 було встановлено послуги з гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] відповідачі не отримують. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, оскільки за період з січня 2020 року по січень 2024 р. у відповідачів утворилась заборгованість з централізованого опалення в розмірі 25 423,03 грн., позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати підлягають пропорційному стягненню з відповідачів. Позивачем за\~первісним позовом\~КОНЦЕРНОМ «МТМ»\~при поданні\~позову сплачений\~судовий збір\~в сумі\~2\~422\~грн.\~40\~коп.,\~оскільки позов\~задоволений частково,\~стягненню підлягає\~судовий збір\~пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в\~сумі 1732,99 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial