Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Позиція позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у гривні в розмірі еквівалентному 2 558,18 доларів США, 3% річних в розмірі еквівалентному 13,42 доларів США та втрат від інфляції в розмірі еквівалентному 38,27 доларів США, з подальшим збільшенням позовних вимог щодо 3% річних до 28,31 доларів США, втрат від інфляції до 173,04 доларів США. В обґрунтування позову посилається на факт укладання договору позики та отримання відповідачем грошових коштів, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 04.04.2024. Зазначає, що згідно розписки від 04.04.2024 року [PERSON] зобов`язався повернути борг в доларовому еквіваленті в строк до 01.09.2024 в гривні за курсом встановленим Національним банком України на день повернення позики. Зазначає, що на 04.11.2024 борг відповідача складає в еквіваленті 2 558,18 доларів США, з врахуванням збільшення розміру позовних вимог - 2 759,53 доларів США. Позивач просить стягнути із відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 02.09.2024. 20.01.2025 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог: стягнення судових витрат в сумі 1 816,80 грн, в тому числі в розмірі сплаченого судового збору у цій справі - 1 211,20 грн, судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. У заяві від 14.04.2025 позивач заперечив обставину наявності домовленості між сторонами про повернення грошових коштів відповідачем шляхом відрахування із заробітної плати, заперечив обставину отримання від відповідача золотих прикрас та отримання коштів на виконання зобов`язання згідно договору позички від 04.04.2024. Позиція відповідача Відповідно до відзиву на позов, відповідач із позовними вимогами згоден частково, посилається на наявність обставини про домовленість сторін щодо порядку повернення боргу - шляхом відрахування боргу частинами від заробітної плати, яку відповідач отримував, працюючи найманим працівником у позивача МП «Іванна» у вигляді ТОВ, код ЄДРПОУ 13906305. Посилається на обставину наявності забезпечення повернення коштів відповідачу, яка полягає у передачі від відповідача до позивача золотих прикрас. Відповідач зазначає, що працюючи на підприємстві МП «Іванна» у вигляді ТОВ повернув грошові кошти в сумі 40 000 грн, які були стягнуті із заробітної плати, зазначає про здійснення переказу коштів в сумі 7 000 грн 16.10.2024 на картковий рахунок позивача. Позивач визнає позовні вимоги в сумі еквівалентній 1 359,25 доларів США, яка обрахована шляхом зменшення загальної суми заборгованості на суму 47 000 грн. Просить відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2024 у справі № 947/35506/24, провадження № 2-з/505/38/2024, відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 20.01.2025, 07.02.2025 позивачем подано заяви про розгляд справи за його відсутності. 23.01.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, надання можливості ознайомитись із матеріалами справи. 18.03.2025, 14.04.2025, 26.05.2025, 19.06.2025 від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та оголошення перерви у справі, у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання, надання строку для укладення мирової угоди у справі, подачі доказів. 14.02.2025 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та надання строку на складання відзиву на позовну заяву. 17.03.2025 позивачем до суду надано відзив на позов. Ухвалою суду від 18.03.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті, визнано обов`язковою явку позивача, витребувано оригінал розписки щодо отримання відповідачем позички від 04.04.2025. Ухвалою суду від 14.04.2025 відкладено розгляд справи по суті, визнано обов`язковою явку позивача. 21.05.2025 позивачем надіслано заяву на виконання ухвали суду від 14.04.2025 із долученим оригіналом розписки відповідача, клопотанням про визнання поважною причини неявки у судове засідання, клопотанням про повернення оригіналу розписки після дослідження її судом, надіслано копію заяви про звільнення відповідача з посади бухгалтера МП «Іванна» від 14.06.2024, копію наказу № 7 від 08.08.2022 про звільнення відповідача з посади бухгалтера МП «Іванна». Судом ухвалено рішення про визнання причини неявки позивача в судове засідання поважною. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись. Позивач [PERSON] у судове засідання 19.06.2025 не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх, відповідач у справі [PERSON] не з`явився, подав заяву від 19.06.2025 про оголошення перерви у судовому засіданні. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Між позивачем [PERSON] та [PERSON] 04.04.2024 укладено договір позички відповідно до якого відповідач зазначив, що позичив 100 268,00 грн, що станом на день укладення договору відповідно до курсу Національного банку України було еквівалентно 2 558,18 доларів США, відповідач зобов`язався до 01.09.2024 повернути грошові кошти у гривні в еквіваленті 2 558,18 доларів США на день повернення позики. Зазначена обставина підтверджується розпискою від 04.04.2024, оригінал якої досліджено у судовому засіданні. Відповідно до документу № 194026416 від 16.10.2024 АТ «Укрсиббанк» [PERSON] з рахунку [NUMBER] з карти [NUMBER] перерахував отримувачу на карту [NUMBER] із призначенням «Переказ на карту [NUMBER] » 7 000 грн. Відповідно до записів трудової книжки [NUMBER] [PERSON] , 08.08.2022 відповідач прийнятий на посаду бухгалтера МП «Іванна» у вигляді ТОВ, звільнений із зазначеної посади 17.06.2024 за власним бажанням, що також підтверджується копіями документів, наданих позивачем: наказу № 7 від 08.08.2022 про прийняття на роботу відповідача на посаду бухгалтера в МП «Іванна» у вигляді ТОВ. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані із укладанням договору позики, отриманням на його виконання грошових коштів у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням з урахуванням встановленого індексу інфляції та сплатою трьох відсотків річних від простроченої суми. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (статті 1046, 1047 ЦК України). Відповідно до вимог статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Грошовою одиницею України є гривня, відповідно до ч. 1 ст. 99 Конституції України. Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України. Тобто, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (ч. 1 ст. 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (ч. 1 ст. 192 ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, згідно із ч. 2 ст. 533 ЦК України. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику, що визначено ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення Предметом позики у даній справі є грошові кошти надані позивачем відповідачу у сумі 100 268,00 грн, які на дату передачі 04.04.2024 позивачем відповідачу були еквівалентні, відповідно до тексту розписки 2558,18 доларів США. Відповідачем у справі не заперечується вказана обставина, разом з тим, відповідно до відомостей Національного банку України, які містяться за адресою https://bank.gov.ua/ua/markets/ exchangerates?date=04.04.2024&period=daily, офіційний курс гривні до долара США становив 39,1953 грн, відтак предметом договору позики, в еквіваленті до долара США є 2 558,16 доларів США (100268/39,1953). Згідно із ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на зміст абзацу другого розписки, який містить текст «Вищевказану суму позики я отримав повністю та зобов`язуюсь повернути в гривні в строк по 01.09.2024 року в доларовому еквіваленті на курс гривні Національного банку України, встановлений на день повернення позики», суд доходить висновку про домовленість сторін про повернення суми позики у національній валюті України гривні в еквіваленті до курсу долара США, встановленого Національним банком Укарїни на час повернення боргу. Обставини, на які посилається позивач, які судоми визнано недоведеними Суд вважає обставину відрахування із зарплати відповідача на користь позивача в рахунок виконання зобов`язання за договором позики від 04.04.2024 грошових коштів в сумі 40 000 грн недоведеною, жодних доказів стороною відповідача на підтвердження зазначеної обставини суду не надано. Також суд вважає, що доказ - документ № 194026416 від 16.10.2024 АТ «Укрсиббанк», відповідно до якого відповідачем здійснено переказ грошових коштів в сумі 7 000 грн із належного відповідачу рахунку [NUMBER] з карти [NUMBER] , на карту [NUMBER] із призначенням платежу «Переказ на карту [NUMBER] », не є належним доказом часткового виконання зобов`язання відповідачем перед відповідачем згідно договору позики, зважаючи на відсутність відомостей щодо власника банківської карти [NUMBER] , а також відсутність відповідного зазначення призначення платежу. Відтак, обставина, на яку посилається відповідач щодо часткового виконання зобов`язання із повернення коштів за договором позики в сумі 47 000 грн, не доведена. Також, суд доходить висновку, про недоведеність обставини передачі відповідачем позивачу золотих прикрас. З метою доведення наявності зазначеної обставини відповідачем не надано жодних доказів. Окрім того, розписка про отримання грошових коштів від 04.04.2024 не містить відомостей щодо порядку повернення грошових коштів шляхом відрахування частини заробітної плати відповідача на користь позивача. Жодних доказів відповідачем на підтвердження цієї обставини суду не надано. Відтак, суд доходить висновку, що вказана обставина, на яку посилається відповідач, щодо порядку повернення коштів за договором позики, є недоведеною. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. З 24.02.2022 і по день ухвалення судом рішення в Україні діяв воєнний стан. Дана обставина є загальновідомою та не потребує доказування в силу ч. 3 статті 92 ЦПК України. Отже, відповідач звільнений від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 ЦК України, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому не повинен сплачувати суму боргу саме з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від суми боргу. Окрім того, суд вважає неможливим застосування ст. 625 ЦПК в частині нарахування інфляційних втрат виходячи з інфляційних показників національної валюти гривні, зважаючи на те, що розмір зобов`язання у цій справі визначений в іноземній валюті. За таких обставин, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України належить відмовити. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Задоволенню підлягають вимоги позивача, щодо стягнення боргу у національній валюті України в гривні, у розмірі еквівалентній 2 558,16 доларів США (з врахуванням курсу гривні до долара США відповідно до курсу Національного банку України станом на 04.04.2024). В решті позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, як судовий збір, так і інші судові витрати, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які полягають у сплаті судового збору витрат в сумі 1 816,80 грн, в тому числі в розмірі сплаченого судового збору за подачу позовної заяви - 1 211,20 грн, судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. Ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2024 у справі № 947/35506/24, провадження № 2-з/505/38/2024, відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Відтак, витрати зі сплати судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову слід покласти на позивача. Вимога, щодо стягнення з відповідача судового збору в розмірі 605,60 грн задоволенню не підлягає. Позивач при зверненні до суду, із врахуванням заяви про збільшення суми позовних вимог від 14.01.2025, просив стягнути з відповідача у національній валюті гривні в еквіваленті 2 558,18 доларів США, інфляційні втрати в розмірі в еквіваленті 173,04 долари США, 3% річні в еквіваленті 28,31 долари США. Отже, позивач просив стягнути з відповідача усього 2 759,53 доларів США, суд задовольнив вимоги на суму 2 558,16 доларів США, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, відповідно з відповідача на корить позивача необхідно стягнути 1 122,82 грн (1 211,20 х 2 558,16 / 2 759,53).

Outcome: partial