Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

12.03.2025\~АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивано тим, що банк, на підставі поданої відповідачем заяви про приєднання до запропонованих банківських послуг, відкрив особовий рахунок відповідачу, видав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та платіжну кредитну картку. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за їх користування у встановлені строки, але зазначених зобов`язань не виконує. Позивач просить стягнути з відповідача борг на загальну суму 35566,39 грн та у повернення судового збору 2422,40 грн. 31.03.2025 по справі відкрите провадження, залучені сторони до участі у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з тим, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся належним чином про дату, час, місце розгляду справи про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Днем вручення судових повісток відповідачу є день проставлення у поштових повідомленнях відміток про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Про причини неявки відповідач суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляючи заочне рішення (ч.4 ст.223 ЦПК України). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних по справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч.1\~ст. 280 ЦПК України). З урахуванням зазначеного, на підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими\~главою 11\~ЦПК України. Таким чином, з`ясувавши обставини на які посилається позивач, як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Судом установлено, що 16.09.2022 [PERSON] підписав власноручно заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. 29.11.2022 відповідач ознайомився з умовам кредитування та підписав паспорт кредиту. 16.09.2022 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до укладеного кредитного договору відповідач отримав кредитну картку, рух коштів по якій відображений у виписці банку. В анкеті-заяві зазначено про згоду відповідача з тим, що заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами становить між ним і банком договір про надання банківських послуг; ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його підписання та згоден з його умовами. На виконання умов договору позивачем відкритий картковий особовий рахунок та видана кредитна картка типу «Універсальна» № [NUMBER] , строк дії - до 03/24. У зв`язку із запровадженням Закону України «Про споживче кредитування» відповідачем 29.11.2022 підписаний паспорт споживчого кредиту, де наявна інформація про відсоткові ставки. Жодних заперечень щодо розміру відсоткової ставки від клієнта не надходило, крім того, відповідач частково погашав заборгованість за користування кредитними коштами, що свідчить про його обізнаність із умовами кредитування. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування ним у обумовлені сторонами строки. Після отримання картки відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що стверджується матеріалами справи (розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача). Зокрема, з наданої банком виписки за договором слідує, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом використання кредитного ліміту шляхом використання виданої йому банківської картки. Станом на 17.02.2025 згідно наданого банком розрахунку загальний розмір заборгованості становить 35566,39 грн та включає в себе: 28597,77 грн заборгованості за тілом кредиту; 6968,62 грн заборгованості за простроченими відсотками. Зазначена сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Спір щодо розмірів обчислення цієї суми заборгованості між сторонами\~відсутній, оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором (ст.ст.\~1049,\~1050 ЦК України) За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). У відповідності до\~ст.\~536\~ЦК України за користування чужими коштами, боржник зобов`язується сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов`язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором (ст.625 ЦК України) Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.ст. 525, 526 ЦК України). Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не погашає існуючу заборгованість, розмір якої підтверджений документально, заперечень щодо розміру боргу не надійшло, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем підтверджується доданими до позову документами. Докази протилежного матеріали справи не містять та суду не надані. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позову до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України.

Outcome: approved