Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.12.1993 року Маріупольським коксохімзаводом було видано свідоцтво про право власності на житло у [ADDRESS] , яким на праві спільної власності визнано співвласниками в межах наступних частин: [PERSON] 16,21 кв.м. (матір позивача), [PERSON] - 16,21 кв.м., та [PERSON] 16, 21 кв.м. (син позивача). Далі позивач зазначає, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області померла її матір, [PERSON] , [INFO] . Цього ж дня, квартира [ADDRESS] , в якій була зареєстрована та проживала позивач була знищена внаслідок активних бойових дій. Через руйнацію будинку більшість документів (заповіт, свідоцтво про право власності на квартиру, тощо) було знищено. Таким чином, після смерті матері позивача відкрилася спадщина, у тому числі і на 1/3 частину майна, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, далі позивач зазначає, що [INFO] у м. Маріуполі Донецької області помер і син позивача [PERSON] , [INFO] , і після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі, і на 1/3 частки майна, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Далі, 14.08.2023 року та 06.09.2023 року позивач після смерті матері та сина звернулася до органу нотаріату із заявами про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину за законом не було видано, з підстав відсутності документів, що посвідчують право власності на майно та наявності у Спадковому реєстрі інформації щодо заповіту від імені [PERSON] , зміст якого не можливо ідентифікувати. Узв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд : 1) визнати за нею, [PERSON] , право власності, у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкту: квартира, загальна площа квартири 48,63 кв.м., житлова площа квартири : 29,17 кв.м., розмір частки: 1/3, 16,21 кв.м., 2) визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , на 2/3 частки квартири, яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , з наступними характеристиками: об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт, тип об`єкту: квартира, загальна площа квартири 48,63 кв.м., житлова площа квартири: 29,17 кв.м., розмір частки: 2/3, 32,42 кв.м. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві сторона позивача зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона посилається на ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішити справу за наявними матеріалами з прийняттям відповідного рішення на розсуд шановного суду згідно вимог діючого законодавства України, та просить здійснити розгляд справи за його відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяна Юріївна, у відкрите судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явились, надіслали до суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 17.03.2025 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудзи Тетяни Юріївни (місце знаходження: [ADDRESS] ) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті померлих [PERSON] та [PERSON] та записані у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під № 141/2023 та 3\~133/2023. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судовим розглядом\~встановлено,\~що07.12.1993 року Маріупольським коксохімзаводом було видано свідоцтво про право власності на житло у [ADDRESS] . Згідно вказаного свідоцтва яким на праві спільної часткової власності на житло за адресою [ADDRESS] , належить таким співвласниками в межах наступних частин: [PERSON] 16,21 кв.м., [PERSON] [INFO] , та [PERSON] 16,21 кв.м., тобто по 1/3 частини кожному співвласнику. Судом також встановлено, що речове право на таке майно не було зареєстровано за його власниками, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.10.2024 року № 401500598. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок ведення бойових дій [INFO] померла [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторно виданою копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2023 року, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.08.2023 року, рішеннями Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про встановлення факту смерті від 07.08.2023 року (справа № 336/7928/23) та 14.08.2023 року (справа № 336/8228/23) відповідно. Відтак, після смерті вказаних осіб відкрилась спадщина на належне їм на праві власності майно, у тому числі частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Також матеріалами справи, зокрема Витягом з державного реєстру актів цивільного стану від 14.07.2023 року № 0040528037, підтверджено, що позиває є донькою спадкодавця [PERSON] , [INFO] , та матір`ю [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що за своє життя [PERSON] було складено заповіт, який був посвідчений Четвертою Маріупольською державною нотаріальною конторою за № 1-2328, інформацію про складений заповіт було внесено до Спадкового реєстру, який на сьогоднішній день значиться як чинний і містить лише наступну інформацію: данні заповідача, дату, номер та місце посвідчення заповіту. Вжитими судом заходами зміст заповіту відтворити не виявилось можливим, адже місце зберігання нотаріальної справи, що містить копії такого документу фактично перебуває на окупованій російською федерацією території (м. Маріуполь). При цьому судовим розглядом встановлено, що особами, які можуть претендувати на вказану спадщину є позивач, [PERSON] , [INFO] , (брат позивача), гр. [PERSON] , [INFO] (невістка позивача), [PERSON] , [INFO] (онук позивача). Матеріалами справи також підтверджено, що стосовно майна вищеназваних померлих осіб саме за заявою позивача, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяною Юріївною було заведені свідкові справи № 141/2023 (щодо майна [PERSON] ) та № 133/2023 (щодо майна [PERSON] ) відповідно. Оглядом матеріалів спадкової справи судом встановлено що єдиною особою, яка звернулась до органу нотаріату із заявами про прийняття спадщини в межах означених спадкових справ є безпосередньо позивач по справі. При цьому\~судом встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~який проживає\~в м.\~Краснодар російської\~федерації (брат\~позивача),\~відмовляється від права на прийняття належної йому спадщини за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] , [INFO] на користь своєї сестри - [PERSON] ,\~ [INFO] \~ про\~що надіслав\~до суду\~письмову заяву.\~ Також судом\~встановлено,\~що [PERSON] , [INFO] , яка є законним представником свого сина [PERSON] , [INFO] відмовляється від права на прийняття належної йому спадщини за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ про\~що надіслала\~також \~до суду\~письмову заяву.\~ З матеріалів справи вбачається, що позивачем оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру було втрачено у зв`язку з наведеною вище обставиною ведення бойових дій. При цьому дублікат свідоцтва про право власності на житло, отримати неможливо, оскільки правонаступник Маріупольського коксохімічного заводу ПрАТ «Азовсталь», втратив доступ до всіх виробничих потужностей, і в результаті воєнних дій, що відбувалися у м. Маріуполі з 2022 року, було знищено все майно, зокрема й оригінали всіх документів. Територія Маріупольського району Донецької області, на якій знаходиться вищевказана квартира, з 05.03.2022 року віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004. Необхідність визнання за позивачем права власності на вищезазначену квартиру зумовлена виникненням у неї права на отримання компенсації за знищене внаслідок військової агресії РФ нерухоме майно, згідно із вимогами\~Закону № 2923 «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України». V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування, суд зазначає про наступне. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008р., № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Законом України\~від 21.04.2022\~року «Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо регулювання\~правового режиму\~на тимчасово\~окупованій території\~України» було внесено зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зокрема, згідно із п.7 ст.1(1) Закону, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 30 листопада 2022 року № 280 було внесено зміни до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 та затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових дій) або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 23 листопада 2022 року. Так, зокрема, до вказаного переліку належить Маріупольська міська територіальна громада. В даному випадку, судом встановлено, що позивач подав до приватного нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавців, однак не має змоги реалізувати своє право на спадщину внаслідок втрати правовстановлюючих документів через тимчасову окупацію м. Маріуполь з боку російської федерації, у зв`язку із чим отримала постанову органу нотаріату про відмову у вчинені нотаріальних дій від 05.12.2024 у спадковій справі № 141/2023 (щодо майна [PERSON] ) та постанову органу нотаріату про відмову у вчинені нотаріальних дій від 05.12.2024 № 133/2023 (щодо майна [PERSON] ) відповідно. Відтак суд доходить висновку про відсутність у позивача можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту саме у судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року по справі № 715/372/19 наведено правовий висновок згідно якого обов`язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Згідно роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В даному випадку до регулюванню суспільних відносин у цій справі застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Так, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Суд вказує, що згідно пункту 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). З аналізу наведених вище положень рішення Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, вбачається, що суд під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин. Суд зазначає, що на час виникнення правовідносин з приводу набуття саме спадкодавцем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] відповідно права власності на спірне майно безпосередньо було врегульовано\~ЦК\~УССР у ред. 1963 року та Законом України «Про власність» та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Судом встановлено,\~що07.12.1993 року Маріупольським коксохімзаводом в порядку реалізації норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» було видано свідоцтво про право власності на житло у [ADDRESS] , яким засвідчено право спільної часткової власності з наступним визначенням часток: [PERSON] 16,21 кв.м., [PERSON] [INFO] та [PERSON] 16,21 кв.м. Дослідженні таких письмових доказів у їх сукупності, як копія означеного свідоцтва 07.12.1993 року № 126, відомостей щодо реєстраційного напису на такому документі, даних стосовно реєстрації місця проживання вказаних осіб за адресою розташування такого нерухомого майна, дають суду підстави вважати доведеним обставину видачи означеного правовстановлюючого документу переліченим вище особами. З приводу відсутності державної реєстрації на речове право на таке спадкове майно за померлими власниками суд зазначає, що у разі не здійснення державної реєстрації права власності на спадкове майно, яке входить до складу спадщини, особа не втрачає права на таку спадщину, а лише, позбавляється можливості здійснення права власності у повному обсязі (права відчуження тощо). Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. На думку суду, момент визнання певного речового права не можна ототожнювати із моментом виникнення такого права на річ. Оскільки право власності на зазначене вище нерухоме майно виникло у спадкодавців 07.12.1993 року, на підставі та в порядку матеріального закону, який був чинний на час набуття такого права, то таке майно входить до спадкової маси, що утворилась після смерті таких власників. Так, відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами\~ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами\~статті 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частин першої, третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно до ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та батьки. Оскільки позиває є донькою спадкодавця [PERSON] , [INFO] , та матір`ю [PERSON] вона, як єдиний спадкоємець прийняла спадщину шляхом подання заяви до органу нотаріату, то суд доходить висновку, що саме позивачеві належить право на спадкування за законом на спірне майно. Суд окремо вказує, що у справах даної категорії належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Аналогічна правова позиція викладена 19.01.2022 року Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 280/4/18, провадження № 61-403св19 (ЄДРСРУ № 102765474). Оскільки матеріалами спадкової справи підтверджено, що саме позивач звернулася до органу нотаріату із заявою про прийняття спадщини і доказів наявності осіб які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, або інших спадкоємців суду не подано, то в даному випадку такий позов пред`явлено до належного відповідача - органу місцевого самоврядування. У зв`язку із чим позов в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , на 2/3 частки квартири, яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа суд вказує на наступне. Відповідно до ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, передбаченого ст.16 ЦК України. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів згідно із ч.2 ст.16\~ЦК України передбачено визнання права. Відповідно до ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В даному випадку суд вважає доведеним обставину втрати позивачем документа, який засвідчує її право власності на майно, у зв`язку з наведеною вище обставиною ведення бойових дій на території м. Маріуполь, Україна. За приписами ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Як вказувалось вище, судом була встановлена обставина того, що у тому числі позивач у відповідності до норм законодавства України, зокрема в порядку реалізації норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі свідоцтва про право власності на житло отримала у власність -16,21\~кв.м.\~квартири [ADDRESS] . Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ратифікованою законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Таким чином, оскільки суду доведені обставини правомірного набуття позивачем права власності на частку вказаної квартири, і судом встановлена обставина втрати власником правовстановлюючого документу на таке майно з одночасним підтвердженням факту неможливості отримати такий документ у позасудовому порядку, тому суд доходить висновку, що позов підлягає також задоволенню у цій частині. \~ \~ \~ \~VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Також, згідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, на виконання вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 2\~338 грн. 53 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved