Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін та третьої особи. Позивачка просить позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , й стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу). Свої вимоги позивачка мотивує тим, що мала сина [PERSON] , який помер [INFO] . Син з відповідачкою мав дочку [PERSON] , [INFO] . За життя син зі своєю сім`єю проживав за адресою [ADDRESS] . 01.09.2024 поліція вилучила дитину, оскільки її батьки перебували у стані сп`яніння. Спочатку онуку помістили до лікарні, а потім передали їй. Після цього відповідачка припинила приймати участь у вихованні дитини, не піклується про її духовний розвиток тощо. Відповідачка відзив не подавала. У підготовчому судовому засіданні відповідачка позов визнавала. Третя особа Управління Служба у справах дітей Сумської міської ради письмових пояснень не подавала але подала висновок від 28.03.2025 №553/27.1-26 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Суми Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) письмових пояснень не подавала. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали. Позивачка зазначила, що її син з сім`єю проживав окремо. Вона увесь свій вільний час приділяла онуці, відвідувала та доглядала майже кожного дня. 01.09.2024 син та відповідачка були у стані сп`яніння, а тому вона викликала поліцію. Дитину забрали у них та помістили у лікарню, а 03.09.2024 передали їй під опіку. З того часу як дитина знаходиться у неї відповідачка близько чотирьох разів приходила до дитини, але такі побачення відбувалися на вулиці та були нетривалими. Після подачі позову відповідачка лише один раз бачила дитину, подарувала їй іграшку. Загалом вважає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків до дитини. В судове засідання відповідачка не з`явилися та не повідомила про причини неявки. Про час і місце судового розгляду її було повідомлено належним чином. Так судову повістку їй направлено за місцем проживання, але конверт повернувся з відміткою про її відсутність. Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник «Служби у справах дітей» підтримала заявлений позов. Зокрема зазначила, що дитина була відібрана від батьків оскільки вони перебували у стані сп`яніння, а дитині загрожувала небезпека. Після цього відповідачка приходила до Служби та цікавилася подальшою долею дитини. Одного разу вона була у стані схожому на сп`яніння, її мова була млявою, погано розмовляла. Вона погодилася з тим, що її дитину краще буде передати позивачці на виховання. До відповідачки була застосована процедура супроводу Сумським міським центром соціальних служб але вона від цього ухилилася. Після подачі позову з відповідачкою була одна розмова перед початком підготовчого судового засідання. Відповідачка казала, що дитиною опікуватися не бажає та згодна на позбавлення батьківських прав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12.02.2025 судом прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. Судовий розгляд призначено у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду відповідачці запропоновано подати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази. Встановлено третій особі п`ятиденний строк з дня отримання копії позовної заяви надати пояснення щодо предмету спору. Ухвалою суду від 31.03.2025 відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачки, продовжено розгляд справи, закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд. 16.06.2025 суд вирішив проводити судовий розгляд за відсутності відповідачки, яка повідомлена про судовий розгляд належним чином. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Суд встановив, що мала сина [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідачка має дочку [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини був [PERSON] , який помер [INFO] . Ці факти підтверджуються свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] . З народження [PERSON] , [INFO] , проживала зі своїми батьками матір`ю [PERSON] , [INFO] , відповідачкою по справі, та батьком [PERSON] . 01.09.2024 дитину було відібрано від батьків, через загрозу для життя і здоров`я. 03.09.2024 дитину наказом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради №25 взято на облік як дитину яка перебуває у складних життєвих умовах. У цей же день наказом №57 малолітню дитину тимчасово влаштовано у сім`ю позивачки. З того часу відповідачка ухилялася і ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини. Вона відвідала дитину декілька разів але не виконувала свої обов`язки до дитини. Після відкриття провадження судом за даним позовом самоусунулася від спілкування з дитиною. Також встановлено, що у 2024 році до відповідачки Сумським міським центром соціальних служб вживалися заходи для нормалізації поведінки відповідачки, виконання нею належним чином батьківських обов`язків. Однак усі рекомендації відповідачкою повністю проігноровані, що підтверджується матеріалами центру. Встановлені факти визнаються сторонами та підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, копія якої додана до матеріалі в справи, зазначеними висновком Служби у справах дітей, матеріалами складеними Сумським міським центром соціальних служб. Також встановлені факти підтверджуються показами свідків. Свідок [PERSON] , співмешканець позивачки пояснив суду, що дружина (позивачка по справі) майже кожного дня опікувалася онукою, відвідувала у сім`ї сина та відповідачки. Відповідачка не належним чином утримувала дитину, не дотримувалася належної чистоти посуду тощо. У вересні 2024 року відповідачка зі своїм чоловіком (сином позивачки) перебували у стані сп`яніння, а тому дитину забрала поліція. Тоді дитину помістили до лікарні, але відповідачка відмовилася залишитися з нею. З лікарні [PERSON] забрала позивачка і з того часу вона стала проживати у них. З того ж часу відповідачка не цікавиться дитиною, не вітала на свята, не надавала коштів на її утримання. Прийшла вона до дитини один раз у лютому 2025 року. Зустрілися вони на вулиці. Дитина на відповідачку ніяк не відреагувала, не упізнала як матір. По характеру своєї роботи був за місцем роботи відповідачки. Там дізнався, що вона залишила місце роботи. Батько відповідачки нібито подав заяву про її зникнення. Свідок [PERSON] , пояснила, що проживає поряд з позивачкою. Восени 2024 року коли дитина стала проживати у сім`ї позивачки. У них дитина має усе належне. Орієнтовно у жовтні 2024 року відповідачка привезла речі дитини, ліжко. Після того відповідачку не бачила жодного разу. Також вказала, що коли народилася [PERSON] , позивачка усе необхідне купляла для дитини. Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради 28.03.2025 №553/27.1-26 видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Висновок мотивований тим, що наявні докази у справі, інформація про родину та результати вжитих заходів через Сумський міський центр соціальних служб вбачається, що відповідачка не виявляє зацікавленості в утриманні та вихованні дитини, за способом життя не може виконувати свої батьківські обов`язки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування З встановлених обставин вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані ст. 14, 15, 150, 164, 165, 180-184, 191 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 3 ст. 4 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно з ч. 1 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. А згідно ч. 4 цієї статті невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведені положення Кодексу встановлюють обов`язок батьків піклуватися про своїх малолітніх дітей до досягнення повноліття. У разі ухилення від виконання своїх обов`язків батьків може бути позбавлено батьківських прав з підстав визначених у законі, зокрема у разі якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З встановлених фактів вбачається, що відповідачка залишила дитину без батьківського піклування, стала на шлях ухилення від виконання своїх обов`язків, щодо утримання й виховання дитини. Вжиті до неї заходи для зміни свого ставлення до дитини результатів не дали. За час судового розгляду відповідачка не змінила своєї поведінки до дитини. Останню було визнано такою, що позбавлена батьківського піклування. Потім дитину передано під опіку позивачки. Така поведінка відповідачки є сталою та порушує права дитини, а тому її слід позбавити батьківських прав, щодо дитини. Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ст. 180-184, 191 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Суд визначає розмір аліментів на дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стан здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка не надала доказів, щодо стану здоров`я дитини, а тому суд виходить з того, що стан здоров`я дитини є задовільним. Відповідачка не надала доказів, щодо свого матеріального стану, стану здоров`я, наявності інших утриманців. Поряд з цим з встановлених фактів вбачається, що вона є працездатного віку й зобов`язана утримувати дитину. Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі 1 / 4 частки від їх заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову, тобто 06.02.2025, і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування витрат на сплату судового збору 1 211 грн. 20 коп., а на користь держави судовий збір за вимогою про стягнення аліментів у сумі 1 211 грн. 20 коп.. На підставі викладеного і

Outcome: approved