Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Моняк Р.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 11.11.2014 року він уклав шлюб з відповідачкою. За час шлюбу, [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , а також у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Однак, протягом тривалого часу сімейне життя між ним та відповідачкою погіршувалося. Протягом тривалого часу між сторонами постійно відбувалися непорозуміння та сварки, в результаті чого вони взагалі припинили спільне проживання та спілкування. На даний момент ведення ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За переконанням позивача шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачкою уже тривалий час мають негативний характер. Продовжувати такі шлюбні відносини позивач не бажає. Зазначає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вищевказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між ним та відповідачкою є неможливим, і суперечитиме їхнім інтересам. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Також у вказаній заяві представник позивача зазначив, що сторони між собою не примирилися. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать дані щодо вручення поштового відправлення № 0610250766427, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі,\~ 11.11.2014 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане виконачим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області. Сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області відповідно. Як встановлено згідно пояснень позивача у позовній заяві, внаслідок постійних непорозумінь та сварок шлюб між позивачем та відповаідачкою фактично розпався. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачкою, зазначаючи, що що подальше спільне життя і збереження шлюбу між ним та відповідачкою є неможливим, і суперечитиме їхнім інтересам. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~ СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд уважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved