Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 43010 грн. за кредитним договором №3575125 від 30.09.2021 р., сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.09.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №3575125, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 грн і зобов`язався повернути його, а також сплатити проценти за його користування у термін, встановлений договором. Відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 43010,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7200,00 грн., заборгованість за відсотками\~35010,00 грн. Також позивач зазначив, що 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №26-01/2022-83, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №3575125 від 30.09.2021. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/2023/01, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №3575125 від 30.09.2021, що свідчить про те, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором №3575125 Ухвалою судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 02.05.2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем через систему «Електронний суд» подано до суду відзив, в якому відповідач [PERSON] вимоги позивача визнала частково. У відзиві відповідач зазначила, що визнає заборгованість за тілом кредиту. Водночас не погоджується з розміром нарахованих відсотків, штрафів та пені, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що після початку повномасштабної війни в Україні у 2022 році вона була змушена виїхати за кордон і фактично проживає у Польщі. Зазначає, що втратила українську SIM-карту, змінила телефон і не мала доступу до електронного кабінету кредитора, через що не могла контролювати суму боргу або здійснювати оплати. Посилається на складну фінансову ситуацію, що не дозволяє їй сплатити всі нарахування. Окрім того, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі, визначивши щомісячну сплату в посильному для неї розмірі в межах 1000 гривень. У наданій стороною позивача відповіді на відзив представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Аргументуючи відповідь на відзив, представник позивача зазначає, що відповідач не заперечує факт укладення кредитних договору, видачі коштів та наявності заборгованості, проте частково не погоджується з нарахованими відсотками. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідачем не було надано доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов кредитного договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Відповідно до умов Договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п. 1.4 Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Також представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що у справі, що розглядається, заборгованість складається із: заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. Враховуючи, що відсотки не є пенею, їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище та інші обставини, які на думку відповідача ускладнюють виконання взятих на себе зобов`язань, не є підставою для звільнення від відповідальності. Щодо розстрочення виконання рішення суду представник позивача вказав, що спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, пов`язаної з тривалим невиконанням умов договору, що виключає можливість застосування на його користь розстрочення виконання рішення суду. Також зазначив, що недостатність чи відсутність коштів у боржника, введення в Україні воєнного стану, переїзд до іншої країни, тощо не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких має бути надано відстрочення виконання судового рішення, а тому посилання заявника лише на лише на такі обставини, без доказів його доходу, не є достатньою підставою для відстрочення виконання рішення суду. Відповідачем не доведено належними доказами ті обставини, на які вона посилається у заяві, втому числі відсутні докази, які б підтверджували вплив будь-яких форс-мажорних обставин на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив\~\~проводити розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток в електронній формі до електронного кабінету відповідача та за зареєстрованим місцем проживання. У відповідності до ч.7 ст.14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою. У відповідності до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Крім того,\~відповідно до\~п.\~4\~ч.8\~ст.\~128\~ЦПК України\~днем вручення\~судової повістки\~є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач про розгляд справи 30.06.2025 належним чином повідомлена шляхом доставки судової повістки в електронному вигляді до його електронного кабінету 31.05.2025 року та направленням поштового рекомендованого відправлення з повісткою за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідач в судове засідання 30.06.2025 не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань, у тому числі про відкладення засідання у зв`язку з наявністю поважних причин неявки до суду не подавала. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено в електронній формі Договір про споживчий кредит №3575125 шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заявки на отримання кредиту. Відповідно до п.1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 8000,00 грн у валюті: Українські гривні. Кредит надавався строком на 30 днів з 30.09.2021 (п.1.3.). Згідно п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 30.10.2021. Поряд з цим, згідно п. 1.5. Кредитного договору, загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3800,00 грн. в грошовому виразі та 11215,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 11800.00 гривень. За змістом п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту. Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору). В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Відповідач у повному обсязі отримав інформацію про умови кредитування, був ознайомлений з порядком повернення кредиту та інших платежів. Згідно з матеріалами справи, відповідач на підставі укладеного кредитного договору №3575125 від 30.09.2021 отримав від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 8000,00 гривень. Вказане підтверджується копією квитанції №1778770952, за змістом якої ТОВ «Мілоан» 30.09.2021 згідно договору №3575125 перерахувало кошти в сумі 8000.00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Укладення вказаного кредитного договору та фактичне отримання коштів відповідачем визнається. Відповідно до п. 1.5.1 комісія за надання кредиту становить 800 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 кредитного договору). Тобто, на рахунок, наданий відповідачем для отримання кредитних коштів. За змістом пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п. 1.5.2, або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах, визначених п. 2.3 договору. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення кредитування (з\~урахуванням\~можливих\~пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 договору (пункт 2.2.2 кредитного договору). Із положень пункту 2.3.1.1 кредитного договору слідує, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі\~Правила). Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Передбачено можливі періоди продовження строку кредитування: 3, 7, 15 днів та ставки комісії: 3.00 %, 5.00%, 10.00%, відповідно. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно до пункту 2.3.1.2 кредитного договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в пункті 1.6 цього Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Позичальник\~зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 Договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п.3.2.5, 3.2.6 Договору. (пп 2.4.1). Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору №3575125 від 30.09.2021 «Графік платежів» заборгованість [PERSON] за вказаним договором мала бути сплачена 30.10.2021 в розмірі 11800,00 грн, з яких: 8000,00 грн сума кредитних коштів, 3000,00 грн проценти, 800,00 комісія за надання кредиту. Зазначені вище умови кредитного договору відповідають паспорту споживчого кредиту №3575125, який є додатком до Договору споживчого кредиту №3575125 від 30.09.2021, підписаним відповідачем. Відповідно до відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №3575125, відповідачу 30.09.2021 надано кредит у розмірі 8000 грн. За період з 01.10.2021 по 13.01.2022 відповідачу щоденно нараховувалися відсотки за ставками, передбаченими пунктами 1.5.2 та 1.6 договору. Також з відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору вбачається, що відповідач лише частково сплачувала тіло кредиту та нараховані відсотки, зокрема: 02.11.2021 (сплата тіла кредиту\~800,00 грн., сплата процентів\~1500,00 грн., сплата комісії за пролонгацію кредиту 800,00 грн.) (а.с. 8-9). Умовами договору передбачено право позичальника на неодноразове продовження строку користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, а саме два випадки збільшення строку кредитування - за ініціативою позичальника на пільгових умовах на періоди 3, 7 та 10 днів та на період до 60 днів у разі продовження користування позичальником кредитними коштами після завершення строку кредитування. Судом встановлено, що відповідачем 02.11.2021 було сплачено частину тіла кредиту, процентів та комісію за пролонгацію. У свою чергу, вказані дії мали наслідком продовження строку кредитування, а тому на пільгових умовах відбулася пролонгація строку дії кредитного договору, що відповідає п. 2.3 договору. Крім того, оскільки позичальник отримані кредитні кошти за договором від 30.09.2021 у повній мірі не повернула та продовжила ними користуватися і після 17.11.2021, а тому відбулась пролонгація дії договору у межах 60-денного строку нарахування, на підставі п. 2.3.1.2 договору на стандартних умовах. Розрахунок заборгованості по кредиту узгоджується як з відомостями про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан», так і з умовами кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, нарахування відсотків в розмірі 35010,00 грн. є обґрунтованим та здійснено в межах строку, узгодженого сторонами, а тому доводи сторони відповідача в цій частині судом не приймаються. Також суд вважає обґрунтованою нараховану заборгованість щодо комісії за видачу кредиту в розмірі 800,00 грн., що відповідає умовам укладеного кредитного договору. Відповідачем не надано до суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. Також судом встановлено, що 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №26-01/2022-83, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №3575125 від 30.09.2021. В послідуючому, 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення права вимоги №10-03/2023/01, згідно з яким останнє набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №3575125 від 30.09.2021, що свідчить про те, що ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором №3575125 від 30.09.2021. Позивачем підтверджено належними доказами факт переходу до нього права вимоги за договором №3575125 від 30.09.2021 року. У матеріалах справи відсутні докази виконання\~відповідачем\~обов`язку\~за вказаним договором. Відповідно до ч.1 та ч.2\~ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.ч.1, 2\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3\~ст.203 ЦК України\~визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За нормами ч.1\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1\~ст.626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У\~статті 638 ЦК України\~зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності з положеннями ст.ст.509,\~526,\~1054 ЦК України\~особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується\~Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.5\~ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями\~7\~та\~8 ЗУ «Про електронну комерцію»\~передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі\~ст.10 ЗУ «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4\~ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У\~статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України\~\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Судом встановлено, що факт перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором №100525704 від 06.03.2021 р. підтверджено платіжним дорученням, копію якого додано до матеріалів справи. Існування кредитних відносин підтверджено зібраними у справі доказами. Відповідач розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не спростував, свій контррозрахунок суду не надав. Натомість, суд дійшов висновку, що позивач надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Окрім того, відповідач не скористався своїми процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84 ЦПК України, не надав до суду доказів на їх спростування. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з мотивів, що викладені вище. Що стосуєтьсь заперечень відповідача щодо нарахування позивачем штрафів та пені, то судом встановлено, що позивач не нараховував пеню, неустойку та/або інші штрафні санкції за невиконання умов договору, а лише відсотки, у розмірі та строк, погоджений сторонами. У зв`язку з тим, що відсотки не є пенею, то їх зменшення судом у випадку обґрунтованого нарахування відповідно до умов договору чинним законодавством не передбачено. Інші доводи сторони відповідача, наведені нею у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. В обґрунтування клопотання відповідач посилається на своє скрутне фінансове положення, просить при винесенні рішення по справі визначити порядок його виконання, надавши їй розстрочку із сплати боргу. У відповідності до п.2 ч.4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує: щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан. Актуальних на дату розгляду справи відомостей про доходи відповідача або їх відсутність позивачем до суду не надано. Також відповідачем на підтвердження свого матеріального стану не надано документів, які підтверджують відсутність об`єктів нерухомого майна, транспортних засобів, депозитів, які б дійсно свідчили про її скрутний матеріальний стан. Таким чином, матеріали справи не містять доказів підтвердження наявності у [PERSON] на час розгляду справи скрутного матеріального стану. Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вплив будь-яких інших обставин на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань. Посилання на військову агресію, в тому числі переїзд до іншої країни, без надання належних та допустимих доказів безпосереднього впливу зазначених обставин на можливість виконання судового рішення також не є підставою для розстрочення виконання рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення. Відповідно до положень частини першої\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. , який відповідно до ст.ст.141,142\~ЦПК\~України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що 02.09.2024 року укладено Договір №02-09/2024-6 про надання правової допомоги між ТОВ «Коллект Центр» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] . У відповідності до витягу з акту №3 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 ФОП [PERSON] надав правові послуги ТОВ «Коллект Центр» на загальну суму 16000 грн. по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №3575125, а саме: вивчення документів (вартість 4000 грн.), позовна заява (вартість 12000,00 грн.). Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із положеннями ч.ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~статті 131-2 Конституції України\~для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати. Натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до\~Конституції України\~(щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. N 1013) вимогам статей\~157\~і\~158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року N 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої\~статті 141 ЦПК України. До таких же висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) (п.63). З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. необхідно відмовити.

Outcome: approved