Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У березні 2025 року до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів. Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, матеріали позовної заяви розподілено до провадження судді Бойко О.М. В позовних вимогах позивач просить: -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; -Стягнути [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), на її утримання, як дружини до досягнення дитиною 3-річного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини. Позивач у судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила суд розглянути позовну заяву у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, клопотань не надавав, про час та місце був належним чином повідомлений. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу 3 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини. Статтею 180\~СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів, який набрав чинності 08 липня 2017 року, до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України внесено зміни, згідно яких розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від утримання спільної дитини та у добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка повністю знаходяться на утриманні позивача, тому суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на її утримання, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто відсутність шлюбних відносин між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 91 СК України\~жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84\~та статей\~86\~і\~88\~цього\~Кодексу. Частиною 2\~ст.84 СК України\~визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст.84 СК України\~право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, основною обов`язковою умовою для надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку є існування об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Суд враховує, що позивач проживає разом із малолітньою дитиною та не має можливості працевлаштуватись. Докази неможливості відповідача приймати участі у матеріальній допомозі в утриманні позивача немає. Тому суд вважає, що відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання матері до досягнення малолітньою дитиною сторін трьох років. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка виховує малолітню дитину, суд вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача. У відповідність вимогам ч.6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених\~СК України, що відповідає положенням\~ст. 192 СК України.

Outcome: approved