Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Старосілецької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , 1924 р.н. 18.11.2003 Коростишівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна померлого. Відповідно до довідки нотаріуса від 02.12.2024 за № 804/02-14 позивач є єдиною спадкоємницею після смерті батька, будь-які інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини не звертались. До складу спадкового майна, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що знаходиться на території Старосілецької сільської ради. З метою оформлення спадкових прав позивач звернулась до нотаріуса, проте, нотаріусом було відмовлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не подано документі, що посвідчують права власності спадкодавця на будинок. В підготовче засідання позивачка не з`явились. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача Старосілецька сільська рада в підготовче засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява про те, що останній позов визнає в повному обсязі і просить справу розглянути за їх відсутності. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників). Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви по суті справи сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у межах заявлених вимог, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] , і вказана обставина підтверджується копією повторно виданим свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Ступінь родинних відносин позивача та спадкодавця [PERSON] , як дочки та батько підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . За померлим [INFO] [PERSON] , рахується домоволодіння по [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи, а саме випискою із погосподарської книги від 03.12.2024 за № 106. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , виготовлений станом на 04.12.2024, характеристики на будинок, встановлено, що житловий будинок 1952 року побудови, літ. «А», загальною площею 58,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., сарай «літ.В, Б», погріб «літ.Пг», криниця «літ.К», огорожа № 2. Відповідно до довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна № 960 від 05.12.2024 КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради вбачається, що згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи № 183 станом на 31.12.2012 року за адресою: [ADDRESS] , право власності на нерухоме майно, не зареєстровано. [PERSON] спадкоємець за законом, спадщину прийняла, фактично вступивши в управління спадковим майном, у зв`язку з наявністю ощадних книжок спадкодавця, та отримала свідоцтво про право на спадщину та грошові вклади померлого. Згідно витягу з єдиного реєстру заповітів № 3148138 від 18.11.2003 - заповітів, складених [PERSON] - не виявлено. [PERSON] , звернулась до нотаріальної контори з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , правовстановлюючі документи на який відсутні. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з не поданням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, про що нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.01.2025 № 02-31/39. Згідно спадкової справи № 495/2003 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , коло спадкоємців складають: [PERSON] , [INFO] (дочка, спадкоємець за законом), що підтверджується матеріалами справи, а саме довідкою від 02.12.2024 за № 804/02-14 виданою Коростишівською державною нотаріальною конторою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Положеннями ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Положенням ст. 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (постанова ВС від 20.03.2020 року по справі № 305/235/17, постанова від 26.07.2023 року по справі № 641/3893/20). Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999р. № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992р., при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ. Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.92р., на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи. Таким чином по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] побудований до 05.08.1992 року, та відповідно до даних, які містяться в матеріалах справи, належав померлому [PERSON] , за наявності на такий будинок відповідної технічної документації БТІ, суд вважає за можливе, за наявності відповідних доказів, визнати право власності, в порядку спадкування, на такий будинок, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи. Прийняття в експлуатацію таких будівель на час побудови житлового будинку не вимагалось, а записи в погосподарських книгах визнавалися як такі, що підтверджують право власності особи на майно. При цьому, позивач, будучи спадкоємцем за законом, спадщину прийняла, однак позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що позивач позбавлена можливості оформити спадкові права на вказаний житловий будинок, що входить до складу спадщини, у позасудовому порядку, а також в межах заявлених позовних вимог до даного відповідача та визнання відповідачем даних вимог, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що знайшов своє обгрунтування в ході судового розгляду. Крім того, суд бере до уваги і позицію представника відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права осіб. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved