Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

14.02.2025 [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 1,25 га, кадастровий номер 6820989400:047:028:0041, та площею 0,35 га, кадастровий номер 6820985600:02:004:035, в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до якої увійшли вищевказані земельні ділянки, які належали спадкодавцю на праві власності. За життя 13.07.2015 [PERSON] вчинила заповіт, яким вказані земельні ділянки заповіла йому. Інші спадкоємці, які б у встановлений законом термін прийняли спадщину після смерті матері, відсутні. Однак нотаріус повідомила, що видати йому свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки він пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини і не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем. Зазначив, що останні роки життя мати проживала одна та з огляду на її вік і стан здоров`я почала втрачати спроможність самостійно обслуговувати себе. 29.12.2023, зважаючи на погіршення самопочуття матері він звільнився з роботи та переїхав з м. Хмельницький у с. Писарівку до матері, де протягом кількох місяців до її смерті проживав разом з нею, доглядав за нею та домогосподарством. Наведені обставини позбавляють його можливості стати власником спадкового майна у позасудовому порядку і оформити спадщину у нотаріуса, як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не відмовився від неї. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши вступне слова позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с. Писарівка Хмельницького району Хмельницької області померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.03.2024, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.02.1971 (а.с. 11, 13). За життя 13 липня 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла своєму синові [PERSON] земельні ділянки площею 1,25 га, кадастровий номер 6820985600020040061, та площею 0,35 га, кадастровий номер 6820985600020040357, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Писарівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області, які належали померлій на праві власності на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 132780 від 21.08.2006, серії ЯГ № 110852 від 21.08.2006 (а.с. 12, 14-19). Згідно довідки № 61 від 30.01.2025, виданої Писарівським старостинським округом Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, на день смерті [PERSON] була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до акту обстеження на фактичне місце проживання № 19 від 06.02.2025, за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на день смерті матері [PERSON] постійно проживав та здійснював догляд за нею, вели спільно особисте господарство (а.с. 22). З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 29.12.2023 його було звільнено з посади асистента інженера-будівельника, а 16.04.2024 знову було прийнято на ту саму посаду (а.с. 24-26). [PERSON] хворіла, що підтверджується висновком про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 6 від 08.01.2024, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № ІХ-220817/15303 (а.с. 27-29) Завідувач Волочиської державної нотаріальної контори листом від 29.01.2025 № 11801-16 роз`яснила [PERSON] , що видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] немає можливості, у зв`язку з тим, що він пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини і не був зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцем. Крім того, відсутні інші спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлений законом термін і могли б надати письмову згоду на подання ним заяви про прийняття спадщини (а.с. 23). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, показали, що [PERSON] дійсно на момент смерті проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , доглядав за нею, разом вели спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За змістом ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Частина третя статті 1268\~ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такий висновок, викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 204/1052/20. Статтею 392 ЦК України передбачено, що якщо власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи, що факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 1,25 га, кадастровий номер 6820989400:047:028:0041, та площею 0,35 га, кадастровий номер 6820985600:02:004:035.

Outcome: approved