Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У квітні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовна заява обгрунтована тим, що до служби у справах дітей Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області регулярно надходили скарги мешканців села Лукашеве Запорізького району Запорізької області щодо невиконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] стосовно своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. 13 червня 2024 року начальником Служби (відділ) у справах дітей Широківської сільської рали Запорізького району Запорізької області разом з уповноваженим підрозділом органів поліції, сімейним лікарем проведено оцінку рівня безпеки дітей про, що складено відповідні акти. Під час відвідування родини було встановлено, що помешкання, в якому проживають діти не пристосоване для їх проживання, відсутня білизна, брудно в хаті, антисанітарний стан, діти не забезпечені належним харчуванням, відсутні місця для сну дітей, необхідні меблі. Співробітниками служби ювенальної превенції стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками передбаченими ч. 1 ст. 184 КУпАП. Сусіди родини [PERSON] надали пояснення та підтвердили неналежне виконання нею батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей. За результатами проведення оцінки рівня безпеки дітей встановлено рівень небезпеки дитини - «дуже небезпечно». На підставі акту проведення оцінки рівня безпеки дитини року виконавчим комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області прийнято рішення «Про відібрання дітей у матері» від 19.06.2024 року № 208. Відповідно до інформації Запорізького відділу ДРАЦС [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 94 від 16.06.2018, мати [PERSON] , батько [PERSON] (відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України). Відповідно до інформації Запорізького відділу ДРАЦС [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 91 від 24.06.2020, мати [PERSON] , батько [PERSON] (відомості про батька записані відповідно до ч. 1ст. 135 Сімейного кодексу України). Відповідно до інформації Запорізького відділу ДРАЦС [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 70 від 17.05.2023р., мати [PERSON] , батько [PERSON] (відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України). Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування своїми обов`язками, що підтверджується відсутністю серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків . На день подання позову [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають в КНП Львівської обласної ради "Центр медичної реабілітаційної та паліативної допомоги дітям". [PERSON] , [INFO] , влаштований до комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування звернувся до суду щодо вирішення в судовому порядку доцільності відібрання малолітніх дітей від матері - [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передання малолітніх дітей під опіку держави, стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.05.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання по суті. У підготовчому судовому засіданні відповідачка [PERSON] повідомила суд, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає, що дітям буде краще під опікою держави. У подальшому у судові засідання не з`являлася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій повністю визнала позовні вимоги. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом установлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.06.2018 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24.06.2020 Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27.06.2023 Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно із актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , 18.06.2024 встановлено рівень небезпеки дитини - «дуже небезпечно». Згідно із актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , 18.06.2024 встановлено рівень небезпеки дитини - «дуже небезпечно». Згідно із актом проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] , [INFO] , [INFO] встановлено рівень небезпеки дитини - «дуже небезпечно». Зокрема, під час відвідування місця проживання дітей було встановлено, що діти мають низький рівень гігієни у зв`язку із недоглядом та занедбаністю, поруч із дітьми відчувається неприємний запах, одяг дітей не відповідач віку та сезону, діти одягнути в брудний одяг, наявні ознаки незабезпечення дітей належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, доглядом який відповідає віку та сезону, помешкання, в якому проживають діти не пристосоване для їх проживання: перебуває в аварійному та антисанітарному стані, відсутні двері, шибки у вікнах, є небезпека пожежі, відсутні домашні меблі, наявні меблі небезпечні або непридатні для використання. 18.06.2024 стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №257583 за ознаками передбаченими ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно із змістом протоколу 18.06.2024 об 11 год 00 хв виявлено, що [PERSON] ухилилась від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо забезпечення належного проживання, виховання та навчання своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що виразилось у тому, що не створено умов для проживання, виховання та навчання дітей, у будинку повна антисанітарія, нестерпний сморід, немає окремого ліжка для дітей, діти брудні, на підлозі сміття, білизна брудна, у приміщенні багато мух, залишки їжі. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 12.07.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Рішенням виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №208 від 19.06.2024 відібрано неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та тимчасово влаштовано до КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» Запорізької обласної ради. Наказом начальника Служби (відділу) у справах дітей Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №24 від 15.08.2024 тимчасово влаштовано малолітнього [PERSON] , [INFO] , до КУ «Оріхівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Рішенням виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №49 від 06.02.2025 тимчасово влаштовано дитину, залишену без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , до КНП Львівської обласної ради «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям». Рішенням виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №50 від 06.02.2025 тимчасово влаштовано дитину, залишену без батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] , до КНП Львівської обласної ради «Центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям». Приписами ч. 8, 9 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 статті 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Підставами, що передбачені в пунктах 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України є випадки, коли батьки: - ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Враховуючи вищезазначені нормативні приписи у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх малолітніх дітей, адже вона є матір`ю з низьким виховним потенціалом, неналежним чином виконує батьківські обов`язки, не забезпечує медичного догляду, харчування, гігієни своїх дітей, доходів в сім`ї матері не має та вона не має змоги і бажання утримувати своїх дітей, про що відповідачка безпосередньо повідомила суд. Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, утримання своїх дітей, не створює належних умов для їх розвитку, діти виховуються без догляду та уваги. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, з урахуванням віку дітей, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення батьківських прав. Окрім того, суд вважає необхідним зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Положенням ч. 4ст.170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідачки та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст.182 СК України, тобто 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідачка є працездатною, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідачки на утримання її дітей аліменти у розмірі 1/2 частини її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову та визнання позову відповідачкою, а також того, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з [PERSON] на користь держави підлягає 50 відсотків від судового збору, який підлягав сплаті під час звернення до суду (стягнення аліментів - 1211,20 грн, відібрання дітей - 1211,20 грн, всього 2422,40 грн, тобто 1211,20 грн (50% від 2422,40 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved