Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У березні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Нестеренко М.М., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 13 січня 2025 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого вона передала відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 108\~000 (сто вісім тисяч) гривень на строк до 01 лютого 2025 року. Вказував, що позивачкою було належно виконано умови договору позики та надано відповідачу грошові кошти. Проте, свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, борг не повернув, у зв`язку із чим виникла заборгованість, на яку він нарахував 3% річних та пеню. З урахуванням наведеного\~просив суд стягнути з\~ [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 108\~000 (сто вісім тисяч) гривень, 3 % річних у розмірі 284,05 гривень, пені на рівні подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 2556,49 гривень, 10000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та понесені судові витрати. Рух цивільної справи. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 13 березня 2025 року відкрито провадження в справі та установлено строк для подачі відзиву на позовну заяву. Цією ж ухвалою справу було призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 07.05.2025 від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Аргументи учасників справи. У судове засідання позивачка та її представник Нестеренко М.М. не з`явилися, однак подали 30.05.2025 та 27.06.2025 заяви про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримують у повному обсязі, не заперечують щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач повторно не з`вився у судове засідання, повідомлявся про розгляд справи належним чином. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 13.01.2025 між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено договір позики, за яким останній отримав в борг кошти в сумі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень на строк до 01 лютого 2025. На підтвердження отримання коштів [PERSON] 13.01.2025 склав розписку в простій письмовій формі. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням\~є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання\~від\~позичальника\~процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19). Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною першою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У судовому засіданні установлено, що 13 січня 2025 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] 108\~000 (сто вісім тисяч) гривень, що підтверджено розпискою від 13 січня 2025 року. Позивачка передала відповідачу позику грошову суму у розмірі 108000 гривень, останній зобов`язався повернути вказану суму боргу до 01.02.2025. Боржник зобов`язання не виконав. Стаття 545 ЦК України\~містить положення про підтвердження виконання зобов`язання, яке має бути здійснене шляхом видачі кредитором боржникові на вимогу останнього розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі. Так, згідно із\~статтею 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), від 07 серпня 2019 року у справі\~\~№ 753/22661/14 (провадження № 61-10263св19), від 11 червня 2020 року\~у справі № 753/20532/14-ц (провадження № 61-46033св18), від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18 (провадження № 61-20667св19),\~ від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 266/5745/18 (провадження № 61-7017св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 03 листопада 2021 року у справі\~\~№ 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21), від 09 грудня 2021 року\~\~у справі № 570/5689/16 (провадження № 61-258св21) викладено такі правові висновки щодо застосування\~статті 545 ЦК України: у частині другій\~статті 545 ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа\~у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі\~статті 528 ЦК України\~виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій\~статті 545 ЦК України\~регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя\~статті 545 ЦК України\~не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у\~статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». Згідно з положенням\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до частини третьої статті\~12\~і статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що оригінал розписки\~від 13 січня 2025 року знаходиться у позивачки, що з урахуванням положень\~статті 545 ЦК України\~свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. З врахуванням вищезазначеного з\~відповідача слід стягнути на користь\~позивачки суму боргу за договором позики від 13.01.2025 в розмірі 108 000 (сто вісім тисяч) гривень. Щодо вимог позивачки в частині стягнення 3% річних у сумі 284,05 гривень, пені в сумі 2556,49 то суд вважає зазначити наступне. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З врахуванням вищенаведеного суд вважає, що платежі, передбачені\~статтею 625 ЦК України, а також пеня за час дії в Україні воєнного стану до задоволення не підлягають. Такий висновок у подібних правовідносинах зроблений Верховним Судом у постанові від 04 червня 2025 року у справі № 752-30967/21. Щодо стягнення судового збору та витрат на правову допомогу. При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211.20 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 05.03.2025. Статтею 141 ЦПК України установлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні\~вимоги задоволено\~частково,\~ціна позову\~на день\~винесення рішення\~становить 110840,54\~(сто\~десять тисяч\~гривень вісімсот\~сорок)\~гривень 54\~копійки,\~позов задоволено\~на 97,44%,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~позивачки підлягає\~стягненню сплачений\~судовий збір\~у розмірі\~1180,16 гривень. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). 03.03.2025 між [PERSON] та адвокатом Нестеренком М.М. укладено договір про надання правової допомоги №б/н від 03.03.2025. Згідно акту прийому-передачі грошових коштів від 03.03.2025 вартість послуг становить 10000 грн. Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням того, що позов підлягає до часткового задоволення, на користь позивачки слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 9743,73 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: partial