Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи тим, що 03.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладений кредитний договір №1211966 відповідно до умов якого отримав кредит у розмірі 9\~000,00 грн, строком на 360 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від кредиту за кожен день користування. Відповідно до договору факторингу №29/07/2024 від 29.07.2024 укладеного між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс» останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1211966 від 03.01.2024 в розмірі 50\~174,99 грн, з яких: 8\~999,99 грн заборгованість за кредитом; 41\~175,00 грн заборгованість за нарахованими процентами. Всупереч умовам кредитних договорів, відповідач не виконала своїх зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість. Просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» заборгованість за договором №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 станом на 29.07.2024 у розмірі 50\~174,99 грн, яка складається з: 8\~999,99 грн заборгованість за кредитом; 41\~175,00 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.5 кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 03.01.2024 по 29.07.2024 (включно); 0,00 грн заборгованість за штрафом відповідно до п.6.4 кредитного договору; судові витрати у розмірі 2422,40 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу. У відзиві на позов відповідач зазначила, зокрема, що умови договору вважає несправедливими та такими, що призводять до істотного дисбалансу та завдають шкоду споживачеві. Вказувала, що суд може зменшити розмір неустойки та відсотків за ст.625 ЦК України. Також посилалася на те, що її не було повідомлено належним чином про заміну кредитора у зобов`язанні, до позову не додані докази про інформування відповідача про наявність нового кредитора, про якого відповідач дізналася під час ознайомлення з матеріалами справи. Вважає договір відступлення права вимоги, на підставі якого позивач звернувся з даним позовом до суду нікчемним відповідно до ст.215 ЦК України в силу того, що відповідно до статті 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях нерозривно пов`язаних з особою кредитора, яким у даному випадку є отримувач фінансової послуги. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Предметом спору у даній справі є повернення позичальником грошових коштів та сплата відсотків. Встановлено, що 03.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем укладений договір №1211966 про надання споживчого кредиту (а.с.13-17). Відповідно до п.п.1.1 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 вбачається, що на умовах, встановлених договором. Товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п.п.1.2, 1.3,.1.4 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 сума кредиту (загальний розмір) складає: 9\~000,00 грн, тип кредиту кредит. Строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього договору. графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. У споживача відсутнє право ініціювати продовження строку кредитування або строк виплати кредиту за договором. Відповідно до п.п.1.5 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 02.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. Знижка споживачу від товариства на стандартну процентну ставку є індивідуальною; у випадку її застосування сума процентів, що підлягає сплаті до вказаної вище дати, перераховується замість стандартної процентної ставки за зниженою процентною ставкою. Також, споживач може отримати індивідуальну знижку, якщо до вказаної дати здійснить повне дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою буде перераховано за зниженою процентною ставкою до дати повного дострокового повернення кредиту (включно). У випадку часткового дострокового повернення кредиту такий перерахунок здійснюється тільки до дати часткового дострокового повернення кредиту, надалі застосовується стандартна процентна ставка без знижки і перерахунку. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка без знижки, що не є змінної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача. Згідно з п.п.1.6 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується випискою про рух коштів по картці № [NUMBER] за період з 03.01.2024 по 08.01.2024 та повідомленням ТОВ «Пейтек Україна» №20240919-419 від 19.09.2024 (а.с.106, а.с. 19 зворотна сторінка). Згідно з п.п.4.4 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 споживач зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором. Договір №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 підписаний відповідачем в електронному вигляді електронним підписом одноразовим ідентифікатором А762. Він містить його податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону (а.с. 13-17). Відповідно до п.п.9.2 договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 договір діє з моменту його підписання електронними підписами сторін і до закінчення строку, зазначеного в п.1.3 договору. закінчення строку дії договору не звільняє сторони від повного виконання зобов`язань за ним. Також відповідачем в електронному вигляді електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписаний паспорт споживчого кредиту (а.с.18-19). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Таким чином, факт укладення договору про надання позики між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. Відповідно до актового запису про шлюб, вбачається, що позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови договору позики належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 станом на 29.07.2024 за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 50\~174,99 грн, з яких: 8\~999,99 грн тіло кредиту; 41\~198,4 грн відсотки за користування кредитом (а.с.20-24). Згідно з розрахунком заборгованості відсотки за договором нараховані в період з 03.01.2024 по 29.07.2024 включно, тобто в межах строку кредитування та на умовах визначених договором і станом на 29.07.2024 становили 50\~174,99 грн. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладений договір факторингу №29/07/2024 від 29.07.2024. у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» відступає (передає) ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» права вимоги, а ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуває прав вимоги від ТОВ «Селфі Кредит» та сплачує ТОВ «Селфі Кредит» за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює цієї договору у порядку та у строки встановлені цим договором (а.с.40-45). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №29/07/2024 від 29.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1211966 від 03.01.2024 у загальному розмірі 50\~174,99 грн, з яких: 8\~999,99 грн заборгованість за сумою кредиту; 41\~175 грн заборгованість по нарахованим процентам. Таким чином, у позивача виникло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу вимог ч.1 ст.610, ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, сплатити неустойку, встановлені договором або законом. Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо твердження відповідача про несправедливість умов договору, що призводять до істотного дисбалансу та завдають шкоду споживачеві, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024, сторонни погодили, що стандарстна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 360 днів (п.п.1.5.1 договору). Знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується у випадку, якщо споживач, як учасник програми лояльності товариства, до 02.02.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів (п.п.1.5.2 договору). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем 28.01.2024 сплачені відсотки в сумі 23,4 грн, що свідчить про наявність підстав для застосування до спірних правовдносин зниженої процентної ставки. З розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Селфі Кредит» слідує, що з 03.01.2024 по 28.01.2024 здійснювалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до п.п.1.5.2 договору за зниженою процентною ставкою 0,01%; за період з 29.01.2024 по 29.07.2024 здійснено нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до п.п.1.5.1 кредитного договору за денною процентною ставкою 2,5 %, що в загальному розмірі становить 41\~175 грн. Суд частково не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно зі ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом №3498-ІХ від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023. Відповідно до ч.5 ст.94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 03 січня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділц І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір №1211966 про надання споживчого кредиту укладений 03.01.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5 % є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку диференційованого розміру денної процентної ставки: 2,5 % х 9000,00 грн х 85 днів (за період з 29 січня 2024 року до 22 квітня 2024 року) = 19\~125,00 грн; 1,5 % х 9000,00 грн х 98 днів (за період з 23 квітня 2024 року до 29 липня 2024 року) = 13\~230,00 грн, а всього 32\~377,5 грн. Суд відхиляє доводивідповідача щодо зменшення розміру неустойки, штрафу, процентів за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, з огляду та те, що позивачем такі вимоги не заявлялись, вимога про стягнення процентів предявлена в межах строку дії договору, підстави вважати проценти яки просить стягнути позивач мірою відповідальністю за порушення грошових зобовязань відсутні, а тому відсутні визначені законом підстави для їх зменшення. Щодо твердження відповідача про те, що укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» договору факторингу не створило обов`язку позичальника зі сплати заборгованості за кредитним договором фактору, оскільки її не повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від\~\~\~23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Відповідач не надав доказів належної сплати заборгованості за кредитним договором ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. При цьому, умовами договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 не передбачено обов`язку банку узгоджувати заміну кредитора у зобов`язанні. Таким чином, неналежне повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від\~\~\~26 березня 2020 року у справі № 61-1059св18. Щодо посилання відповідача на те, що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях нерозривно пов`язаних з особою кредитора, яким у даному випадку є отримувач фінансової послуги, суд зазначає наступне. Так, відповідач посилається на ст.515 ЦК України відповідно до якої заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. При цьому, предметом договору №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 є надання кредитних коштів, тобто не є такими, що нерозривно пов`язані з особою кредитора, зокрема, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, а тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено існування заборгованості у відповідача за вищевказаними кредитним договорором та перехід права їх вимоги до позивача, тому позовні вимоги з врахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за договором №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 в розмірі 41\~377,49 грн, яка складається з: 8\~999,99 грн суми заборгованості за крелитом; 32\~377,50 грн суми заборгованості за відсотками. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що 02.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг (а.с.46-47). Відповідно до п.3.1 договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 вартість послуг виконавця становить 10\~000,00 грн складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника замовника. Відповідно до витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №24 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024ФОП [PERSON] підготував позовну заяву про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором №1211966 про надання споживчого кредиту від 03.01.2024 та клопотання про витребування доказів. Встановлено, що позивачем сплачені кошти за надання правової допомоги згідно договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024 по акту №24 від 29.12.2024 (а.с.51). Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.01.2020 року у справі №690/408/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №24 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг, відповідність правової винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога полягала в оплаті послуг адвоката за підготовки позовної заяви та клопотання про витребування доказів. Також, суд враховує малозначність справи, її типовий характер та розгляд у спрощеному позовному провадженні з викликом осіб у судове засідання, які у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі. За таких обставин, враховуючи, суд вважає за необхідне, з огляду на принцип реальності та розумності стягнути витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 50\~174,99 грн; позов задоволений на суму 41377,49 грн, тобто на 82,47%. Отже, на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1997,75 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3298,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial