Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

13 листопада 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач вказує, що є бабусею [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини з 21 вересня 2007 року по 23 березня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, але рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2024 року у цивільній справі № 344/888/24 їх шлюб було розірвано. Вимоги про визначення місця проживання дитини під час розгляду цієї справи сторонами не заявлялися. Малолітній [PERSON] залишився проживати газом з її сином [PERSON] у [ADDRESS] . Оскільки мати дитини [PERSON] самоусунулася від виховання та утримання дитини ще до розірвання шлюбу (у червні 2023 року) та виїхала на проживання в Тернопільську область, батько виховував та утримував дитину самостійно. 11 січня 2024 року батько дитини [PERSON] був зарахований до складу військових сил солдатом [NUMBER] запасної роти військової частини [NUMBER] . 20 травня 2024 року їхня родина отримала від [INFO] письмове сповіщення про те, що солдат військової частини [NUMBER] [PERSON] зник безвісти в ході ведення бойових дій з військовими нормуваннями російської федерації поблизу населеного пункту Берестове Захмутського району Донецької області. З 21 травня 2024 року, згідно наказу командира військової частини [NUMBER] №2324, [PERSON] вважається безвісти зниклим. У травні 2024 року за фактом зникнення [PERSON] безвісти було зареєстровано кримінальне провадження №712024052150000669. Після зникнення сина позивач намагалася відшукати матір дитини [PERSON] . 12 червня 2024 року позивач звернулася в поліцію з заявою про те, що мати [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх материнських обов`язків по відношенню до свого сина [PERSON] та просила розшукати її. 02 липня 2024 року Івано-Франківським районним управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області було надано відповідь про те, що з даного приводу буде вирішено питання про притягнення [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У серпні 2024 року донька позивача, [PERSON] , повторно звернулась із заявою до Головного управління Національної поліції України про розшук [PERSON] . За фактом цього звернення було реєстровано кримінальне провадження №12024091010002441. На даний час неповнолітня дитина [PERSON] продовжує проживати разом з позивачем в селі Микитинці та навчається у Микитинецькому ліцеї. Позивач просить врахувати ту обставину, що з червня 2023 року матір не проживає зі своїм сином однією сім`єю, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про сина, матеріально не забезпечує, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складові частини виховання, Відсутність піклування та безпосередньої участі матері у житті дитини негативно вплинуло і на стан здоров`я [PERSON] . На тілі дитини з`явилися висипання, що спонукало звернутися до лікаря. Лікарем був поставлений діагноз - псоріаз, про що свідчить письмовий медичний висновок від 18.09.2024. Як відомо, однією із причин цього захворювання є нервове перенапруження та сильний стрес. На даний час, внук проходить курс лікування та потребує належного догляду. Зважаючи на обставини, що склалися, дитина потребує постійного нагляду, турботи та піклування, які необхідні для її морального і фізичного здоров`я та благополуччя. Однак матір свідомо дитині цього не надає, остільки з червня 2023 року і на момент подання позову не проживає разом з дитиною, не утримує дитину, не здійснює його виховання, не бере участь у його житті, не цікавився ані фізичним, ані духовним здоров`ям та фактично самоусунулася від виконання обов`язків. Переїзд в іншу область було здійснено відповідачем за вчасною волею і не є об`єктивною перешкодою для виконання її материнських обов`язків. Позивач вважає, що матір`ю свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні, утриманні дитини відсутня. Переїжджаючи до іншої області, відповідач мала усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, мала усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що згодом негативно вплине на її фізичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не зможе виявляти інтересу до внутрішнього світу своєї дитини та створювати умови для отримання ним освіти. Таким чином, зазначені фактори, свідчать саме про свідоме нехтування [PERSON] своїми материнськими пов`язками, що є винною поведінкою, в контексті статті 164 Сімейного кодексу України. За таких обставин позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача аліменти на користь малолітнього сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1-7). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2024 року дану справу передано головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.29-30). Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.31-330. Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом\~до судового розгляду по суті\~у відкритому судовому засіданні. (а.с. 67-68). Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні просила суд у задоволенні позову відмовити, пояснила, що не проживала з сином, оскільки піклувалася про своїх батьків у Тернопільській області, останній раз бачила дитину у 2024 році, на даний час не працює, є особою з інвалідністю. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не з`явилася, проте надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Під час провадження по справі свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину [PERSON] багато років. Їхню невістку [PERSON] бачила у нетверезому стані. Вона не займається вихованням сина [PERSON] , не піклується про нього, матеріальну допомогу не надає. Дитиною опікується бабуся та тітка. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає родину [PERSON] багато років. Вона є хресною мамою [PERSON] . Спочатку після одруження мати виконувала свої батьківські обов`язки по відношенню до сина. У подальшому поведінка [PERSON] до сина змінилася. Вона неодноразова говорила [PERSON] про зміну ставлення до дитини та до спиртних напоїв. З 2023 року відповідач по даний час не цікавиться сином, матеріально не допомагає. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 8). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 9). 21 лютого 2024 року рішенням івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що набрало законної сили 23 березня 2024 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12-13). Згідно довідки № 8338 від 22 травня 2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади, у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14). Згідно Витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] , солдата [PERSON] , солдата резерву [NUMBER] запасної роти військової частини [NUMBER] , зараховане на котлове забезпечення (а.с.15). 20 травня 2024 року [PERSON] прийшло сповіщення сім`ї № 23 про те, що її син [PERSON] зник безвісти (а.с.16). 28 травня 2024 року командиром військової частини [NUMBER] видано наказ №2324 про результати службового розслідування за фактом встановлення обставин відсутності особового складу мотопіхотного батальйону управління військової частини [NUMBER] , які підпадають під ознаки осіб зниклих безвісти, згідно якого наказано вважати зниклим безвісти за особливих обставин [PERSON] (а.с. 17-18). 19 травня 2024 року за фактом зникнення безвісти [PERSON] було зареєстровано кримінальне провадження за №712024052150000669, про що свідчить Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.19). Любові Брусовій 02 липня 2024 року Івано-Франківським районним управлінням Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області було надано відповідь про те, що [PERSON] , [INFO] , не виконує батьківські обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Дана подія зареєстрована в ІКС ІПНП (журналі єдиного обліку) Івано-Франківського районного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (а.с.20). 24 червня 2024 року складена довідка 4992 про результати розгляду звернення [PERSON] , щодо невиконання [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] , якою встановлено, що у разі отримання корисної інформації з даного приводу буде вирішено питання про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 21). [PERSON] була дана відповідь Головного управління Національної поліції України щодо розшуку [PERSON] . За фактом цього звернення було зареєстровано кримінальне провадження №12024091010002441. У ході досудового розслідування було встановлено фактичне місце перебування [PERSON] . У подальшому [PERSON] заявила про припинення розгляду провадження №12024091010002441 та повідомила, що жертвою злочину вона не стала та ніхто не завдавав їй тілесних ушкоджень. У подальшому кримінальне провадження №12024091010002441 було закрите на підставі частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, а саме встановлена відсутність події кримінального правопорушення (а.с. 22). Згідно інформації про результати психологічного обстеження учня 8 класу Микитинецького ліцею Івано-Франківської міської ради [PERSON] , 2011 року народження, наданої дирекцією Микитинецького ліцею Івано-Франківської міської ради, дитина навчається у ліцеї з 2017 року, на даний час є учнем 8 класу. На даний момент в дитини установка на подолання перешкод, і в майбутньому стійкість положення (бажання домагатися успіху). У міжособистісних взаємовідносинах в сім`ї для [PERSON] найбільш близькою людиною є тітка [PERSON] . У малюнку сім`ї хлопчик промальовує себе поруч з тіткою, дідусем та бабусею, батьком (а.с. 23). Як вбачається з довідки Микитинецького ліцею Івано-Франківської міської ради від 06.09.2024 №76, у 2023-2024 навчальному році ліцей відвідував тільки батько [PERSON] , який повідомив класному керівникові, що мама дитини з ним не проживає, переїхала в іншу область. Мати [PERSON] протягом 2023-2024 навчального року [PERSON] ліцей не відвідувала, навчанням, вихованням, успіхами у навчанні, поведінкою сина не цікавилася. У ІІ семестрі 2023-2024 навчального року та з початку 2024 навчального року навчанням та вихованням [PERSON] займалася тітка [PERSON] , оскільки батько був мобілізований та з 20 травня 2024 року вважається зниклим безвісти в ході проведення бойових дій (а.с. 24). Внаслідок захворювання [PERSON] звертався за медичною допомогою (а.с. 25). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.26). Згідно копії свідоцтва про одруження, [PERSON] одружився з [PERSON] . Прізвище дружини після одруження [PERSON] (а.с.27). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 березня 2025 року за № 341 про розгляд питань органу опіки та піклування вирішено надати висновок Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 50). Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 51-54). Згідно частини першої-другої\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У пункті 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно частини четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За змістом статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків\~від виконання\~своїх обов`язків\~має місце,\~коли вони\~не піклуються\~про фізичний\~і духовний\~розвиток дитини,\~її навчання,\~підготовку до\~самостійного життя,\~зокрема:\~не забезпечують\~необхідного харчування,\~медичного догляду,\~лікування дитини,\~що негативно\~впливає на\~її фізичний\~розвиток як\~ складову\~виховання;\~не спілкуються\~з дитиною\~в обсязі,\~необхідному для\~її нормального\~самоусвідомлення;\~не надають\~дитині доступу\~до культурних\~та інших\~духовних цінностей;\~ не\~сприяють засвоєнню\~нею загальновизнаних\~ норм\~ моралі;\~ не\~ виявляють\~ інтересу\~до її\~внутрішнього світу;\~не створюють\~умов для\~отримання нею\~освіти.\~Зазначені фактори,\~ як\~кожен окремо,\~так і\~в сукупності,\~можна розцінювати\~як ухилення\~від виховання\~дитини лише\~за умови\~винної поведінки\~батьків,\~свідомого нехтування\~ними своїми\~обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено\~статтею 166 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідач не піклується про свого неповнолітнього сина, не забезпечує дитині необхідного виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого сина, не створює умов для отримання сином освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід позбавити батьківських прав матір [PERSON] , оскільки змінити поведінку відповідача у кращу сторону неможливо, і позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини Крім того, суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Правилами частини другої статті 166 Сімейного кодексу України\~передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відповідно до вимог\~частини першої статті 191 Сімейного кодексу України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, те, що у неї на утриманні, окрім сина [PERSON] , інших дітей немає, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, те, що відповідач офіційно не працює, що унеможливлює встановити точний розмір його заробітку, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає, проте має можливість та зобов`язана надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача аліменти на користь та на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 13\~листопада 2024\~року,і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги повністю, оскільки відповідач має можливість надавати позивачу на утримання дитини аліменти саме у такому розмірі. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст.\~164, 165, 166, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved