Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач, ФОП [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення збитків. В позові вказав, що 19.10.2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAF номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Mazda 6» номерний знак [NUMBER] . Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ПДР водієм автомобіля DAF [PERSON] , який був визнаний винним постановою Дарницького районного суду м.Києва від 15.11.2022 року. 22.02.2022 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений договір страхування наземного транспорту, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є «Mazda 6» номерний знак [NUMBER] . Розмір страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» на користь потерпілої особи склав 43640,48 грн. Транспортний засіб DAF номерний знак [NUMBER] був забезпечений полісом ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», яке здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи в розмірі 31238 грн. 62 коп. Різниця між страховою виплатою та завданою шкодою складає 10801,87 грн. При цьому, позивач зазначив, що він набув право вимоги до відповідача на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 29 липня 2024 року з ПрАТ «СК «ВУСО». Позивач прохає стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди в розмірі 10801,87 грн., сплачений судовий збір 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу 12793,30 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Зважаючи на те, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме, його виклик до суду у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач у поданій заяві про розгляд справи без його участі не заперечив проти заочного розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Представники третіх осіб, ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС», в судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками. \~ \~ \~ \~Дослідивши обставини справи, наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 19 жовтня 2022 року о 16-й годині 10 хвилин на просп. Бажана в м. Києві водій [PERSON] керуючи автомобілем «ДАФ» д.н.з. [NUMBER] під час перестроювання з лівої смуги руху в праву не переконався що це буде безпечно внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.\~10.1,\~10.3 ПДР\~України. Згідно постанови Дарницького районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. /а.с.9-10/ Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Автомобіль «Mazda 6» номерний знак [NUMBER] був застрахований на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №16150387 від 22.02.2022 року, укладеному з ПрАТ «СК «ВУСО». /а.с.4/ 20.10.2022 року власником автомобіля «Mazda 6» номерний знак [NUMBER] [PERSON] подано заяву на виплату страхового відшкодування. /а.с.15/ 29.11.2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування за договором №16150387 від 22.02.2022 року, укладеним з [PERSON] , в сумі 43640,49 грн. /а.с.19, 24/ Транспортний засіб DAF номерний знак [NUMBER] згідно полісу ЕР №211072333 був застрахований ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС». /а.с.20/ Згідно розрахунку ПрАТ «СК «БРОКБІЗНЕС» виплата на користь ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування шкоди, завданої автомобілю «Mazda 6» номерний знак [NUMBER] становить 31\~238 грн. 62 коп. /а.с.22/ Таким чином, залишилися невідшкодованими витрати на суму 12276,62 грн. (з розрахунку: 43640,49 грн. 31238,62 грн. = 12276,62 грн.) 29 липня 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОМ [PERSON] (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, на підставі якого останній набув право вимоги до низки боржників за укладеними договорами страхування згідно реєстру прав вимоги, доданого до договору, зокрема, до [PERSON] на суму 10801,87 грн. за договором страхування №16150387, укладеним зі страхувальником [PERSON] /а.с.25-26, 27-28, 29/ Позивач звертався до [PERSON] з претензією про відшкодування шкоди на суму 10801,87 грн., однак, збитки залишаються невідшкодованими. /а.с.31/ Згідно ст.1166 ЦК України матеріальна шкода відшкодовується винною особою в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про страхування» (в редакції, що діяла на час виникнення страхового випадку) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне право вимоги страховика передбачено чинною редакцією ЗУ «Про страхування». Зокрема, згідно ст.108 ЗУ «Про страхування» страховик,\~який здійснив\~страхову виплату\~за договором\~страхування майна,\~має право\~вимоги до\~особи,\~відповідальної за\~заподіяні збитки,\~у розмірі\~здійсненої страхової\~виплати та\~інших пов`язаних\~із нею\~фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Також, суд звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) стосовно розмежування права зворотної вимоги (регресу) та суброгації. «У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з правовідносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість самого завдавача шкоди. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (пункт 35). Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 43).» Відтак, за своєю правовою природою позовні вимоги, заявлені ФОП [PERSON] про відшкодування збитків є суброгацією, а не відшкодуванням збитків в порядку регресу. Перебуваючи в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги, що страховиком «ПрАТ «СК «ВУСО» було виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого застрахованого транспортного засобу, страховик транспортного засобу, яким керував відповідач, відшкодував завдані збитки не в повному обсязі, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги набув право на суброгацію і згідно чинного законодавства має право вимоги в межах фактичних витрат до винної особи, заподіяну шкоду наразі не відшкодовано, позов про стягнення фактичних витрат підлягає задоволенню. Позивачем по справі були понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. /а.с.40/, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України. Щодо заявлених до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 12793,30 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правничої допомоги від 01 лютого 2024 року, укладений з адвокатом Трикоз Д.Є., акт приймання-передачі правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордера на надання правничої допомоги, квитанцію на оплату наданих послуг./а.с.34-39/ Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Суд звертає увагу на те, що вартість послуг згідно договору визначена у розмірі 3028 грн. за годину роботи адвоката. Тобто, вартість не залежить від складності проведених робіт. З акту прийому-передачі убачається, що вказана ставка застосована навіть до підготовки процесуальних документів у кількості необхідній для подачі позову. Тобто, фактично за виготовлення копії позову з додатками для вручення відповідачу у справі. Така послуга оцінена у 1059,80 грн. Крім того, до акту приймання-передачі включено оплату послуг адвоката за представництво інтересів позивача у суді (3028 грн.), хоча представник позивача не з`явився у жодне засідання та участі у розгляді справи не брав. При цьому, сума витрат на правничу допомогу перевищує ціну позову. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про необґрунтованість та неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача з 12793,30 грн. до 2500 грн.

Outcome: approved