Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

09 травня 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 травня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір №851821, за умовами якого відповідач отримав у кредит 6\~000,00 грн., на строк 21 день та зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 1,8% на день. Позивач вказує, що за договором факторингу набув права вимоги за цим договором. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 25 320,00 грн., яка складається з тіла кредиту розміром 30\~392,41 грн., з яких 6\~000,00 грн. основна сума боргу, 11\~340,00 грн. заборгованість за процентами, 2\~880,00 грн. заборгованість за пенею та штрафами, 1\~821,46 грн. 3% річних згідно ст.625 ЦК України, 8\~350,95 грн. інфляційні втрати. Відповідач письмового відзиву на позов не подав. Зважаючи на те, що відповідач не подав відзиву на позов, на підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 05 травня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір №851821, за умовами якого відповідач отримав у кредит 6\~000,00 грн., на строк 21 день та зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 1,8% на день. За договором факторингу позивач набув права вимоги за цим кредитним договором. Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення вищезазначених правових норм та умов договорів позичальник своєчасно не повертає кредит, тобто порушує свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 6 000,00 грн. слід задовольнити. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту. Після закінчення строку кредитування позивач, як і попередній кредитор, не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період строку кредитування, який становить 21 днів. Враховуючи визначену сторонами процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,8% на день, загальний розмір відсотків становить 2 268,00 грн. (6 000,00 x 0,018 х 21). Саме такий розмір договірних відсотків слід стягнути з відповідача, а у задоволенні решти позову відмовити. Що стосується вимог про стягнення пені та штрафу, то суд зазначає, що вони також підлягають до задоволення, оскільки штраф у розмірі 2\~880,00 грн. був нарахований відповідачем у 2019 році, тобто, коли положення п.п.15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не діяли. Що стосується вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає, що у тексті позову позивач просить суд стягнути ці суми нараховані за період з 01 квітня 2022 року по 01 квітня 2025 року. Однак, згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, починаючи з 24 лютого 2022 року кредитодавець (позикодавець) не вправі нараховувати боржнику 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, а тому у цій частині позовних вимог слід відмовити. Вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 24 лютого 2022 року, позивач суду не заявляв. Оскільки суд задовольнив позов частково, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, що становить 888,54 грн. (2\~422,40 х (11\~148,00 / 30\~392,41)). Аналогічно, пропорційно до задоволених вимог слід стягнути витрати відповідача на професійну правничу допомогу, що становлять 1\~834,00 грн. (5\~000,00 х (11\~148,00 / 30\~392,41)). На підставі наведеного та

Outcome: partial