Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якому прохає стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500000 грн. 00 коп. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 7500 грн. 00 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, 08.06.2021 приблизно о 20:20 відповідач керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по вул. Валентинівській з боку вул. Академіка Павлова у бік вул. Тракторобудівників у місті Харкові, зі швидкістю приблизно 30 км/год. Під`їхавши до регульованого світлофорного перехрестя при зміні зеленого кольору світлофора на жовтий, останній не зупинився, продовжив рух далі, при цьому здійснюючи поворот ліворуч, діючи з необережності, не переконався у безпечності свого маневру, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги п.п. 8.7.3. г), 8.10 та 10.1 ПДР України та виїхавши на зустрічну смугу руху допустив зіткнення з автомобілем «TOYONA PRIUS» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, у крайній лівій смузі. Внаслідок вищевказаних дій він, як пасажир автомобіля «TOYONA PRIUS», реєстраційний номер [NUMBER] , отримав середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження. Під час досудового розслідування кримінального провадження №42021220000000315 його визнано потерпілим. У кримінальному провадження було подано цивільний позов, але 18.07.2024 на підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі спливу строків давності, а цивільний позов було залишено без розгляду. За цей час йому було проведено декілька операцій, після чого по теперішній час проходить лікування. Тілесні ушкодження отримані внаслідок ДТП від 08.06.2021 ніколи не дадуть повноцінного життя та самопочуття, яке він мав до ДТП. Дії відповідача в результаті ДТП призвели до травми ока, яке не функціонує . На сьогоднішній час на лікування та реабілітацію витрачено 33 478 грн. Йому довелося докласти додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень, необхідністю знаходитися на стаціонарному лікуванні, потребувати сторонньої допомоги після операційного втручання, довічно необхідно приймати ліки для підтримання функцій організму. На даний час він проходить оформлення документів для отримання інвалідності. Через отриману травму відчуває себе неповноцінним. Реалізація усіх прав та свобод тепер є обмежена через протиправні дії відповідача. Відповідач не відшкодував та не намагався відшкодувати завдану шкоду. У діях відповідача він не бачить жодного розкаяння чи усвідомлення того, що він скоїв. Все це призвело до сильних та тривалих моральних (душевних) страждань, які він оцінює в 500\~000 грн. та прохає стягнути з відповідача. 22.01.2025 від відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Чепенка О.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти позову виходячи з таких підстав. Позивач [PERSON] , дійсно був потерпілим у кримінальному провадженні, у якому судом його було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давнини. Проте, ця обставина не повинна бути як такою, що надає позивачу безумовну підставу на стягнення вказаної суми морального відшкодування. Він не один мав би бути присутнім у суді у якості підсудного, бо і відносно іншого учасника цієї ДТП, (водія автомобілю в якому у якості пасажира перебував позивач), у слідчому підрозділі, який проводив досудове розслідування за цією ДТП, були відомості стосовно його провини, в порушенні ПДР, які спричинили цю ДТП. Крім того, він не вірить в те, що [PERSON] не був у якості водія того автомобілю, де він був зазначений як потерпілий. Вважає все це, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки сам факт притягнення його до кримінальної відповідальності, а також подальше звільнення від неї, на мою думку не є безумовним, а потребує саме доказів його вини, що не було визнано судом. При визначенні компенсації моральної шкоди, розмір такої шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення. Ухвалою суду від 27.12.2024 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19.02.2025\~ухвалою суду\~відмовлено узадоволенні клопотання представника відповідача Чепенка О.І. про витребування доказів. 13.03.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, прохали задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні позивач зазначив, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди він перебував в лікарні, де йому робили операцію на оці, що підтверджується висновком експерта за результатами проведеної експертизи в кримінальному провадженні. До теперішнього часу він лікується та не може влаштуватись на роботу через незадовільний стан здоров`я. У кримінальному провадженні звертався із цивільним позовом. Відповідачем не відшкодовано йому ні завданої матеріальної шкоди ані моральної шкоди. Ніяку допомогу відповідач йому не пропонував та не надавав. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Чепенком О.І. прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Відповідач зазначив, що у кримінальному провадженні [PERSON] був заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. проте він вважає, що причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та захворюваннями позивача відсутній. На його думку ніякої моральної шкоди його діями пов`язаними зі скоєнням ДТП, яке мало місце 08.06.2021 позивачу не спричинено. Позовні вимоги позивача спрямовані на непомірне збагачення. У позивача багато лишніх захворювань, які не пов`язані із ДТП. Він не хотів спричиняти позивачу шкоду. Суд, вислухавши учасників справи, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України , суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2024 [PERSON] , [INFO] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності (кримінальне провадження № 42021220000000315 від 16.07.2021). Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Міжнародна страхова компанія», 3-тя особа- Моторне (транспортне ) страхове бюро України про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням залишено без розгляду. Вищезазначеною ухвалою суду від 18.07.2024 встановлено, що [PERSON] 08.06.2021 приблизно о 20:20 керуючи технічно справним автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», р.н. [NUMBER] , рухався по вул. Валентинівській в м. Харкові з боку вул. Ак. Павлова у бік пр. Тракторобудівників зі швидкістю приблизно 30 км\\год. Під`їхавши до регульованого світлофором перехрестя з вул. Гв. Широнинців, [PERSON] при зміні зеленого кольору світлофору на жовтий, не зупинився, продовжив рух далі, при цьому здійснюючи поворот ліворуч на вказану вулицю, діючи з необережності, не переконався що це буде безпечним для інших учасників руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги п. п. 8.7.3 ґ), 8.10 та 10.1 Правил дорожнього руху України згідно з якими: - п. 8.7.3 «Сигнали світлофора мають такі значення: ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів»; - п. 8.10 «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 Розмітка 1.12 (стоп-лінія) (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»; - п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та виїхавши на зустрічну смугу руху допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA PRIUS», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку прямо, у крайній лівій смузі. Внаслідок дорожньо-транспортної події пасажир автомобіля "TOYOTA PRIUS" [PERSON] , [INFO] , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/556-А/21 від 21.09.2021 та комісійної судово-медичної експертизи № 08-370/2021 від 04.07.2022, отримав середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я у вигляді закритої тупої травми вилично-орбітального комплексу, у вигляді одного садна в лівій щочній ділянці, двох забійних ран обох повік лівого ока з ушкодженням війкового краю (по одній на кожній), закритого перелому нижньої стінки лівої орбіти з пошкодженням сльозового каналу. Порушення правил безпеки дорожнього руху [PERSON] , які знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками, виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, на регульованому світлофором перехресті, при зміні зеленого кольору світлофору на жовтий, не зупинився, продовжив рух далі, при цьому при зміни напрямку руху ліворуч, не переконався що це буде безпечним та при подальшому повороті ліворуч не надав дорогу автомобілю "TOYOTA PRIUS", який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що спричинило вищевказані наслідки. Дії водія [PERSON] , згідно з висновками комплексної експертизи відео-, звукозапису і автотехнічної експертизи № КСЕ-19/121-22/8730 від 13.03.2023 та судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-23/15170 від 25.07.2023, перебувають у причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили (а.с.09-11). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого 1-е н/х відд. № 11556 КНП «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Кириченка Є.В. перебував на лікуванні у період з 17.06.2024 по 29.06.2024 та останньому встановлено повний діагноз : ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови. Епісиндром. Стан після епінападу. Пошкодження КЗА лівого гомілкостопного суглобу. Забій лівого колінного суглобу. Післятравматичний вестибуло-атактичний, астено-невротичний, лікворно-гіпертензійний синдроми. Вертеброгенна компресійно-ішемічна радикулопатія, лівобічна люмбоішалгія, виражений стійкий больовий, міотичний синдроми. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Спондильоз. Спондилоартроз. Протрузії дисків L2-L3, L4-L5. Кила диску L5-S1. Порушення функції хребта та акту ходи (а.с.12-14). У період з 05.07.2024 по 19.07.2024 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради» та останньому встановлений повний діагноз: стійкі залишкові явища перенесеної черепно-мозкової травми 2021 року. Посттравматична енцефалопатія. Посттравматичний лікворно-гіпертензійний, вестибуло-атактичний, астено-невротичний синдроми. Постттравматичний епісиндром. Стан після епілептичного нападу. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Спондильоз. Спондилоартроз. Протрузії дисків L2-L3, L4-L5. Кила диску L5-S1. Вертеброгенна компресійно-ішемічна радикулопатія, лівобічна люмбоішалгія, виражений стійкий больовий, міотичний синдроми. Порушення статико-кінетичної функції хребта та акту ходи (а.с. 15-16). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 16273 КНП «Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Кириченко Є.В. перебував на лікуванні у період з 23.08.2024 по 09.09.2024. [PERSON] встановлено повний діагноз: наслідки закритої черепно-мозкової травми (2021р). з вираженимвестибуло-атактичним, лікворногіпертензивним, епілептично-судомним, астено-невротичним синдромами. Стан після нападу судом. Пошкодженняколінно-зв`язочного апарату дівого гомілко-стопного суглоба. Забій лівого колінного суглобу. Вертеброгенна компресійно-ішемічни радикулопатія з лівобічною люмбоішалгією, вираженим стійким больовим синдромом за міотонічним варіантом та порушенням акту ходи. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Спондильоз. Спондилоартроз. Протрузії дисків L2-L3, L4-L5. Міжхребцева кила L5-S1 (а.с.17-20). Статтею 284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, в свою чергу, класифікуються за декількома критеріями. Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.\~Реабілітуючими\~є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин. На противагу цьому\~нереабілітуючими\~є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення. До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить\~звільнення особи від кримінальної відповідальності. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є дійове каяття, примирення винного з потерпілим, передання особи на поруки, змінення обстановки,\~закінчення строків давності. Звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц. Згідно із ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода,\~завдана одній\~особі з\~вини іншої\~особи,\~відшкодовується винною\~особою (відповідно\~до п.\~1\~ч.1\~ст.\~1188ЦК України). За змістом ч. 1 ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п. 1-3 ч. 2 ст. 23 ЦК України). У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4\~(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Розмір моральної шкоди є індивідуальним, але при визначенні розміру відшкодування суд враховує вимоги розумності і справедливості, керується розумністю щодо суми, яку позивач бажає стягнути до пропорційності завданих збитків. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial