Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

05.08.2024 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Сучасний шлях» про стягнення грошових коштів, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу (авансу) за договором поставки (купівлі-продажу) від 11.07.2024 р. у розмірі 300000,00 грн та три проценти річних у сумі 122,95 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору поставки (купівлі-продажу) від 11.07.2024 р. відповідач зобов`язався передати їй товар (дизельний генератор «Marati MB 18», потужністю 20 кВт), а вона зобов`язалась прийняти товар та сплатити за нього 300000,00 грн. Після отримання від відповідача рахунка на оплату, позивачка перерахувала йому обумовлену суму, чим виконана свої зобов`язання за договором. Однак, відповідач після тримання вказаних грошових коштів, в порушення умов договору, товар позивачці до цього часу не передав. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує та грошові кошти після отримання письмової вимоги їй у добровільному порядку не повертає, позивачка вважає, що з відповідача на її користь підлягає стягненню сума основного боргу (аванс) та три проценти річних, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 12.08.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 19.03.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що позивачка не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11.07.2024 р. між сторонами укладено договір поставки (купівлі-продажу), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався передати позивачці товар (дизельний генератор «Marati MB 18», потужністю 20 кВт), а позивачка зобов`язалась прийняти товар та сплатити за нього 300000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, після отримання від відповідача рахунка на оплату № 63 від 11.07.2024 р., позивачка перерахувала відповідачу 300000,00 грн, які за своєю природою є авансом, чим виконана свої зобов`язання за договором, що підтверджується квитанцією № К063-Р134-474А-РКЕС від 12.07.2024 р. Однак, відповідача після тримання вказаних грошових коштів, в порушення умов договору, товар позивачці до цього часу не передав, а також грошові кошти у добровільному порядку після отримання письмової вимоги позивачці не повернув. Відповідно до ч.3 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку позивачки, наведеного нею у позовній заяві, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 300000,00 грн за період з 01.08.2024 р. по 05.08.2024 р. три проценти річних складають 122,95 грн. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що між сторонами укладено договір поставки (купівлі-продажу), умови якого позивачкою були виконані, шляхом сплати відповідачу грошових коштів за товар у вигляді авансу, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, товар не передає та грошові кошти після отримання письмової вимоги у добровільному порядку не повертає, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню,а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки суму основного боргу (авансу) у розмірі 300000,00 грн та три проценти річних у сумі 122,95 грн, а всього 300122,95 грн. Щодо вимоги позивачки про зазначення в рішенні суду про стягнення трьох процентів річних до моменту повного виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Частиною 11 цієї статті визначено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Водночас, при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. З врахуванням викладених норм закону та практики Європейського Суду з прав людини, суд з метою ефективного захисту прав позивачки, вважає за можливе зазначити про нарахування трьох процентів річних за період з 06.08.2024 р. до моменту виконання рішення, беручи до уваги вимоги законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст. 625 ЦК України). Отже, органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, починаючи з 06.08.2024 р. і до моменту його виконання, необхідно здійснювати нарахування трьох процентів річних на суму основного боргу 300000,00 грн за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу; 3 - три проценти річних; КДП - кількість днів прострочення; КДР - кількість днів у році, в якому нараховуються проценти, і отриману суму стягнути з відповідача на користь позивачки. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 3001,23 грн, а також стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, а всього з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 307122,95 грн (300122,95 грн + 7000,00 грн).

Outcome: approved