Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

07 лютого 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником адвокатом Глушковою Ольгою Ігорівною, в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , Піщанської селищної ради, третя особа Державний реєстратор Студенянської сільської ради Молодиченко Ольга Іванівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на житловий будинок, в якій представник позивача просить суд витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Городище Тульчинського (Піщанського) району Вінницької області, та право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , як члена колишнього колгоспного двору. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] в с.Городище Піщанського району Вінницької області померла мати [PERSON] [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 27 лютого 2006 року, видане виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області). [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті в [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Піщанської селищної ради від 15.01.2024 № 139. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її син [PERSON] в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно спільно проживав з нею на час відкриття спадщини, що підтверджується вище зазначеною довідкою, а також відміткою про реєстрацію у його паспорті. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2017 року, справа № 142/665/17, поновлено [PERSON] термін звернення до суду як спадкоємцю першої черги за законом з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, належне [PERSON] , померлій [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку на території Городищенської сільської ради, с.Городище, Піщанського району Вінницької області, розміром 2,2745 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 820807, виданий Піщанською РДА 03.02.2005 року. [PERSON] є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу з 1992 року. У 1999 році [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безтерміново, що підтверджується довідкою МСЕК від 15.06.1999 року. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року, справа № 134/2045/19, визнано [PERSON] , [INFO] , жителя с.Павлівка Крижопільського району Вінницької області, недієздатним. Встановлено над [PERSON] , [INFO] , опіку як над недієздатною фізичною особою, призначено його опікуном [PERSON] , [INFO] . На даний час опікуну [PERSON] . [PERSON] стало відомо, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м. зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667235205100. Номер відомостей про речове право: 48639493. 06.12.2022 року державним реєстратором Студенянської сільської ради Молодиченко Ольгою Іванівною у Реєстр внесено відповідний запис про право власності на підставі рішення державного реєстратора, індексний номер: 65705535 від 08.12.2022 08:42:07. Для реєстрації подано документ про присвоєння поштової адреси від 06.09.2022 та технічний паспорт від 28.12.2021. [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не мала права на частку у майні колишнього колгоспного двору, взагалі, є сторонньою особою для [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] незаконно заволоділа спірним житловим будинком, без відповідної правової підстави, що є порушенням спадкових прав [PERSON] , а також права власності, яке відповідно до вимог закону він набув, однак, не оформив, тому опікун [PERSON] змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2024 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, судом 15 лютого 2024 року було направлено запит до Піщанської селищної ради Вінницької області для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , та у зв`язку із ненадходженням відповіді повторно 19 березня 2024 року. 27\~березня 2024 року на адресу суду від Піщанської селищної ради Вінницької області надійшла відповідь за вих. 477 від 21 березня 2024 року, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 березня 2024 року позовну заяву [PERSON] , подану її представником адвокатом Глушковою Ольгою Ігорівною, в інтересах [PERSON] , до [PERSON] , Піщанської селищної ради, третя особа Державний реєстратор Студенянської сільської ради Молодиченко Ольга Іванівна, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на житловий будинок, залишено без руху, запропонувано позивачу усунути недоліки, про які вказано в ухвалі суду, у строк не пізніше 10 днів з дня отримання копії ухвали, в тому числі надати платіжні документи про сплату судового збору. 16 квітня 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з додатками, також надано квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року в даній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 18 липня 2024 року на адресу суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог в повному обсязі та про подальший розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Глушкової О.І. про витребування доказів, та витребувано у\~Відділі (центрі)\~надання адміністративних\~послуг Студенянської\~сільської ради\~належним чином\~засвідчені копії\~реєстраційної справи,\~яка була\~сформована у\~зв`язку\~з реєстрацією\~права власності\~на житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] \~на підставі\~рішення державного\~реєстратора Студенянської\~сільської ради\~Молодиченко Ольги\~Іванівни,\~індексний номер:\~65705535\~від 08.12.2022\~року,\~також витребувано\~удержавного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи\~заведеної після\~смерті[PERSON] , який помер [INFO] в с. Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області, а також копію спадкової справи\~заведеної після\~смерті[PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] \~в с.\~Гонорівка Піщанського\~ району\~Вінницької області,\~та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Гонорівка Піщанського району Вінницької області. 17 січня 2025 року на адресу суду від Студенянської сільської ради надійшов лист на виконання ухвали суду від 17 грудня 2024 року про те, що у зв`язку із кібератакою на державні реєстри немає можливості надати витребовувану інформацію. 19 січня 2025 року від державного нотаріуса Піщанської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шигиди І.В. надійшло повідомлення № 2/01-16 від 10.01.2025 року про те, що спадкові справи до майна померлих [PERSON] та [PERSON] не відкривались, відомості про заповіти відсутні, та додано відповідні інформаційні довідки. В підготовчому судовому засіданні 25 лютого 2025 року третьою особою [PERSON] надано витяг з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес щодо спірного житлового будинку, копію рішення виконавчого комітету Піщанської селищної ради № 280 від 21 лютого 2022 року "Про впорядкування адресного господарства с.Городище", та копію технічного паспорту на будинок садибного типу в [ADDRESS] . 19 березня 2025 року на адресу суду від третьої особи [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких державний реєстратор вказує, що право власності на спірний будинок за [PERSON] було зареєстровано на підставі поданої нею заяви, технічного паспорту та документу на присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Ухвалою суду від 23 травня 2025 року було закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 15 годину 00 хвилин 19 червня 2025 року. Крім того, ухвалою суду від 31 січня 2024 року було задоволено заяву законного представника позивача [PERSON] , [PERSON] , подану її представником адвокатом Глушковою Ольгою Ігорівною про забезпечення позову до подачі позовної заяви, накладно арешт на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,2 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2667235205100, номер відомостей про речове право: 48639493, право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання 19 червня 2025 року не з`явився. Представник позивача [PERSON] - адвокат Глушкова О.І. та законний представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 19 червня 2025 року позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, судові витрати з відповідачів просили не стягувати, скасувати заходи забезпечення позову. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~в судовому засіданні 19 червня 2025 року позовні вимоги визнала в повному обсязі, вказала, що в 2010 році сестра її чоловіка [PERSON] , яка на той час була опікуном [PERSON] , дозволила їм проживати в будинку по [ADDRESS] , та надала згоду на їх реєстрацію в цьому будинку, після смерті чоловіка, вона звернулась до Студенянської сільської ради та зареєструвала право власності на спірний будинок за собою. Також вказала, що судові витрати нею вже компенсовано позивачу. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в підготовче засідання 19 червня 2025 року повноважного представника не направила, проте на адресу суду від селищного голови Крижанівського О.І. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони, в якій він просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача на підставі наявних письмових матеріалів на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Третя особа Державний реєстратор Студенянської сільської ради Молодиченко Ольга Іванівна в судовому засіданні 19 червня 2025 року проти задоволення позову не заперечувала, вказала, що відповідач [PERSON] звернулась для оформлення права власності на будинок при цьому надала технічний паспорт на спірний будинок та рішення Піщанської селищної ради про присвоєння поштової адреси, підстав для відмови в реєстрації права власності не було, оскільки будинок було побудовано до 1992 року. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Городище Піщанського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області 27 лютого 2006 року (а.с.15). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] про народження [PERSON] , в якому його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , підтверджується, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки Піщанської селищної ради Вінницької області № 139 від 15 січня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований та проживав син [PERSON] , [INFO] . (а.с.6) З копії довідки Вінницької обласної МСЕК серії МСЕ № 334716 слідує, що [PERSON] з 1 грудня 1998 року встановлено другу групу інвалідності безтерміново. (а.с. 7) Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року у справі № 134/2045/19 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним, встановлено над ним опіку, призначено його опікуном [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 20-21) Рішенням Крижопільського районного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 134/744/24 [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатним, встановлено над ним опіку, призначено його опікуном [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 162-164) Також судом встановлено, що рішенням Крижопільського районного суду від 26 серпня 2024 року у справі № 142/665/17 задоволено позов [PERSON] до Городищенської сільської ради Піщанського району про визнання права власності на спадкове майно, поновлено [PERSON] термін звернення до суду як спадкоємцю першої черги за законом з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, належне [PERSON] , померлій [INFO] , визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку на території Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області розміром 2,2745 га згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 820807, виданого Піщанською РДА 03.02.2005 р. (а.с. 17) Згідно відповіді Піщанської селищної ради наданої на адвокатський запит адвоката Глушкової О.І. в листі № 146 від 31 січня 2024 року селищною радою повідомляється, що згідно погосподарської книги № 9 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № [NUMBER] по [ADDRESS] будинок відноситься до категорії колгоспних дворів, станом на 15 квітня 1991 року були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11) При цьому, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с.Казавчин Гайворонського району Кіровоградської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконкомом Городищенської сільської ради Піщанського району Вінницької області 12 січня 2005 року (а.с.16) З виписки з погосподарської книги наданої Піщанською селищною радою 19 січня 2024 року № 187 слідує, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] дійсно з 1991 року проживала та була головою двору житлового будинку за адресою [ADDRESS] (підстава погосподарська книга 1991-1995 роки запис №9), за даною адресою проживав та був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] (а.с. 22) Згідно даних технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , виготовленого станом на 06 лютого 2024 року КП «Тульчинське МБТІ», житловий будинок, загальною площею 48,1 м.кв., житловою 34,4 м.кв. зазначений в технічному паспорті під літ. «А», сарай «Б», літня кухня «В» споруджені в 1950 році (а.с.65-67) Середньо-ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,1 кв. м., станом на 09 лютого 2024 року складає 2000 доларів США, що еквівалентно 75141,00 грн, що підтверджується оцінкою об`єкта, наданою незалежним оцінювачем [PERSON] (а.с.60) З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 363592690 від 29.01.2024 року слідує, що право власності на житловий будинок садибного типу за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2667235205100, зареєстровано 06 грудня 2022 року державним реєстратором Студенянської сільської ради Молодиченко О.І. на підставі документу щодо присвоєння поштової адреси та технічного паспорта за [PERSON] (а.с. 5) З копії реєстраційної\~справи,\~яка була\~сформована у\~зв`язку\~з реєстрацією\~права власності\~на житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] \~витребуваної\~судом у Відділі (центрі) надання адміністративних послуг Студенянської сільської ради слідує, що документом щодо присвоєння поштової адреси є рішення виконкому Піщанської селищної ради № 280 від 21 лютого 2022 року «Про впорядкування адресного господарства с.Городище» згідно якого за заявою [PERSON] житловому будинку з господарськими спорудами розташованому по [ADDRESS] присвоєно єдину поштову адресу [ADDRESS] . (а.с.205) Крім того, з повідомлення № 2/01-16 від 10 січня 2025 року та інформаційних довідок зі спадкового реєстру № 79678998, № 79679003, № 79679003, № 79679080, наданих державним нотаріусом Піщанської ДНК Шигидою І.В. на виконання ухвали суду про витребовування доказів, судом встановлено, що спадкові справи до майна померлих [PERSON] та [PERSON] не відкривались, відомості щодо заповітів відсутні (а.с.184-188) Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду». Відповідно до ст. 387 ЦК України Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. (Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12)). Тобто, спадкоємець який прийняв спадщину може пред`являти віндикаційний позов. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22) вказано, що: "належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після його смерті поширюється дія ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Відповідно до 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ст. 1261 ЦК України) Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Тобто, до предмету доказування за даним позовом налажать і обставини прийняття чи неприйняття спадщини позивачем після смерті свої матері [PERSON] . Під час судового розгляду судом було встановлено, що [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на день її смерті, та крім того, Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2017 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку належну [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом, тобто позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] у встановлені законом порядку та в строк судом не встановлено. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановивши місце відкриття спадщини та коло спадкоємців, які прийняли спадщину, суд вирішуючи питання про законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна враховує, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який згідно відомостей технічного паспорту побудований в 1950 році. Також судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , а членами колгоспного двору, які постійно проживали за вказаною адресою станом на 15 квітня 1991 року були [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до абзацу другого пункту 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права власності"\~спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане\~до 15 квітня 1991 року\~мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно\~з положеннями ст. 120\~Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-V\~майно колгоспного двору \~належить\~ його\~ членам на\~ праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір\~ може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі,\~ що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, \~\~ продуктивну \~\~ худобу, \~ птицю \~\~ та \~\~ дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному\~ дворові\~ належать передані\~ в\~ його власність членами\~ двору\~ їх \~трудові \~ доходи \~ від \~участі \~ в громадському господарстві\~ колгоспу\~ або \~інше передане\~ ними \~ у власність\~ двору\~ майно, а\~ також\~ предмети домашнього\~ вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими\~постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.«г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Виходячи з встановлених обставин справи, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного двору була [PERSON] , а його членами були [PERSON] та [PERSON] , то відповідно кожному з них належало по 1/3 частині даного колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на час смерті майно, в тому числі 1/3 частки в майні колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , яку успадкувала мати померлого [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України. В силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вона прийняла спадщину після смерті свого сина, оскільки постійно спільно з ним проживала до дня відкриття спадщини. Таким чином, після прийняття спадщини частка [PERSON] в майні колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] становила 1/3+1/3 = 2/3, інша частина 1/3 належить [PERSON] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину прийняв її син [PERSON] , і, як було зазначено вище, оформив право власності в порядку спадкування на частину спадкового майна, а саме, на належну спадкодавцеві земельну ділянку. В силу вимог ч.2 ст.1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а ч. 5 ст.1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] прийняв у спадщину також 2/3 частки у майні колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , які належали його матері [PERSON] , померлої [INFO] , однак, не оформив право власності на неї. За таких умов, враховуючи, що померлій матері позивача [PERSON] - [PERSON] за життя належало право на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , беручи до уваги, що [PERSON] за життя прийняла спадщину, яка залишилась після смерті її сина [PERSON] , в тому числі 1/3 частиною спірного житлового будинку, однак не оформивши спадкових прав на належне майно, а позивач [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину після смерті своєї матері, беручи до уваги, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] \~права власності\~на 2/3\~частини житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~по [ADDRESS] в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті\~його матері\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] в\~с.\~Городище Тульчинського\~(Піщанського)\~району Вінницької\~областіпідлягають задоволенню. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ст.41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Враховуючи, що судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] , а його членами були [PERSON] та [PERSON] , та відповідно кожному з них належало по 1/3 частині даного колгоспного двору. За вказаних обставин, враховуючи такий загальний принцип засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, очевидно, що будь - яким іншим чином, аніж визнання права власності, захистити інтереси позивача не є можливим, тому позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , як члена колишнього колгоспного двору, також підлягають до задоволення. Як встановлено\~судом,\~право власності\~на житловий\~будинок по\~ [ADDRESS] \~зареєстровано за\~ [PERSON] на\~підставі її\~заяви,\~виготовленого на\~її замовлення\~технічного паспорту\~тарішення виконкому Піщанської селищної ради № 280 від 21 лютого 2022 року «Про впорядкування адресного господарства с.Городище», при цьому відповідач [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , та відповідачем не надано будь-яких доказів наявності правових підстав набуття права власності на спірний будинок. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Враховуючи вищевикладене позовна вимога про витребування у [PERSON] на користь [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , є належним та ефективним способом захисту прав власника та підлягає до задоволення. Судові витрати представники позивача просили з відповідачів не стягувати, оскільки останні вже відшкодовано [PERSON] добровільно, що також підтверджується квитанцією КБ "ПриватБанк" від 01.07.2024 року (а.с. 116) Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved