Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

ТОВ "Фінансова\~компанія "Аваліст"звернулось до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 17.03.2019 АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір №2023206265, за яким Банк надав, а Позичальник отримав кредит в розмірі 7797,00 грн строком до 17.03.2021, зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом 0% від суми Кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01% річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів - згідно Графіку. 16.12.2021 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Аваліст» був укладений договір факторингу, відповідно до якого право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором перейшло до ТОВ «Аваліст». Через неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором, заборгованість відповідача за кредитом становить 47350,78 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 73919,33грн., яка складається з: 47350,78 грн. - сума основної заборгованості; 22217,47 грн. - сума інфляційних витрат; 4351,08 грн. -3% річних. Ухвалою суду від 29.01.2025 у даній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 23.04.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив свої вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином. Відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, заяв і клопотань не надсилав. За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. 17.03.2019 АТ «ОТП БАНК» та [PERSON] уклали Кредитний договір №2023206265, за яким Банк надав, а Позичальник отримав кредит в розмірі 7797,00 грн строком до 17.03.2021(копія на а.с. 7). Представник позивача зазначає, що 16.12.2021 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Аваліст» був укладений договір факторингу, відповідно до якого право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором перейшло до ТОВ «Аваліст». Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем долучено\~до матеріалів\~позовної заяви\~договір факторингу\~№ 16/12/21\~від 16.12.2021\~(а.с.\~19-24),\~ акт\~приймання-передачі\~ \~реєстру боржників\~№ 1\~до договору\~факторингу №\~16/12/21\~від 16.12.2021\~(копія\~на а.с.\~25)\~та реєстр\~боржників №\~1\~до договору\~факторингу №\~16/12/21\~від 16.12.2021\~(а.с.\~26),\~відповідно до\~яких ТОВ\~ "Фінансова\~компанія "Аваліст"\~набуло право\~вимоги за\~кредитним договором\~від 17.03.2019.Разом з тим, суд звертає увагу, що у вказаних документах відсутні підписи та підписи і печатки контрагента - AT «ОТП Банк», що позбавляє суд можливості встановити, чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказаним кредитним договором, чи погоджували сторони саме такий зміст додатку та чи укладався він взагалі. Надання банком AT «ОТП Банк» доказів дійсності існування правовідносин з [PERSON] вказаних висновків суду не спростовують. Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частинами першою та сьомою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись до суду з цим позовом, представник позивача посилався на те, що між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Аваліст»» укладено договір факторингу, яким АТ «ОТП Банк» передало своє право вимоги позивачу. Однак, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачем не надано доказів передачі АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК«Аваліст»» права вимоги саме за укладеним кредитним договором. Суд критично оцінює доданий позивачем договір факторингу та реєстр боржників № 1 від нього, оскільки вони не містить будь-яких реквізитів (підписів сторін, печаток, первісного джерела його формування), а без відповідних його реквізитів не можливо встановити, що дійсно між вказаними товариствами було досягнуто згоди щодо відчуження права вимоги, саме до позивача. Про наявність будь-яких перешкод для подачі вказаних доказів ТОВ «ФК\~«Аваліст»»не заявлялось. Наявність таких перешкод не вбачається і з наявних матеріалів справи. Отже, позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами обставини того, що ним набуто право вимоги до відповідача, а відтак - що його майнове право порушено і підлягає судовому захисту. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, що передбачено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. На підставі викладеного, ст..ст. 205, 207, 512, 513, 526 ЦК України,

Outcome: dismissed