Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу майна дійсним та визнання права власності. Позовні вимоги\~мотивувала тим,\~що 5\~червня 1996\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,,\~ [PERSON] ,\~які діяли\~в своїх\~інтересах був\~укладений договір\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~№ 1216\~щодо квартири\~яка розташована\~за адресою\~ [ADDRESS] . Договір був посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент стану укладання договору, а право власності було зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ» 13.06.1996 року. В укладеному договорі купівлі-продажу № 1216 сторони домовилися щодо усіх істотних умов. Продавець передав покупцю ключі від квартири. На момент підписання вказаного договору проведено повний розрахунок за нерухоме майно та продавцем відповідно до п. 5 Договору купівлі продажу № 1216 було отримано всю зазначену в договорі суму в розмірі 132 928,00 карб. З моменту придбання квартири Позивачка відкрито володіє та користуються житлом. Таким чином, між нею та продавцем відбулось повне виконання умов договору. Укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований в Одеській товарній біржі відповідно до Закону України «Про товарну біржу» та відповідав діючому на той час законодавству. Проте згідно норм цивільного законодавства, які діяли на момент укладення договору, такий договір повинен бути нотаріально посвідчений. Позивачці не було відомо, що такі угоди підлягають нотаріальному посвідченню. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. На даний час, оскільки зазначений договір не був нотаріально посвідчений, позивачка не має права вільно розпоряджатись своїм майном. Ухвалою суду від 29.01.2025 року було відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд цивільної справи в загальному позовному провадженні.(а.с.26) Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.03.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, сповіщені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність не надали, відзив на позовні вимоги не надали, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1216 від 05.06.1996 року [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Вказаний договір було зареєстровано у представництві Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 05.06.1996 року за № 1216. Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі продажу нерухомого майна №1216 від 05.06.1996 року посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис. Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №894 від 13.06.2025 року власником квартири [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №1216 від 05.06.1996 року, посвідченого Одеською товарною біржею, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №62б-129 від 13.06.1996 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від18.06.1994року і чинної на момент укладення договору між сторонами (05.06.1996 року),- договір купівлі- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на квартиру, що відчужується. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ч. 1 ст. 45 ЦК України (у редакції 1963 року), недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 ЦК України у редакції 1963 року). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору, проте посвідчити договір в нотаріальному порядку не видається можливим, що позбавляє позивачів можливості розпорядитися належним їм майном, суд вважає за необхідне визнати спірний договір дійсним та визнати право власності на спірне майно.

Outcome: approved