Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Згідно ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.12.2023 року заявлені [PERSON] позовні вимоги були роз`єднані і вимоги про стягнення компенсації вартості невиданого соціального вугілля та зобов`язання в подальшому видавати вугілля згідно діючого законодавства були виділені в самостійне провадження. Ухвалою Красноармійського міськрайонного\~суду Донецької\~області від 20.12.2023 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 1). Рішенням Вищої ради\~правосуддя № 74 від 29.08.2024 року територіальна підсудність судових справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з 02.09.2024 року визначено за Заводським районним судом міста Дніпродзержинська, Дніпропетровської області. 17\~грудня 2024\~року в\~провадження судді\~Заводського районного\~суду м.\~Дніпродзержинська,\~Дніпропетровської області\~Кузнєцової А.С.\~було передано\~вищезазначену цивільну\~справу і призначено її розгляд на 10.02.2025 року з викликом сторін. (а.с. 79). 30.04.2025 року назва Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області змінена на Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області. 25.12.2025 року представником позивача адвокатом Смалем О. П. подано уточнену позовну заяву в якій фактично не змінюючи підстави позову збільшив позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача компенсації вартості 20,65 тон вугілля по ціні 3970 гривень за тону (виходячи із звітності по підприємству ТОВ «Краснолиманське») за період з 2021 року по 2024 рік в сумі 81\~980,50 гривень. Просив стягнути з відповідача на користь позивача саме цю суму компенсації вартості вугілля, яке не видане з провини підприємства за вказаний період (а.с. 80-89) В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] , адвокат Смаль О. П. зазначив, що позивач [PERSON] в період часу з 01.04.2015 року по 23.01.2023 року перебував в трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», звільнений з посади гірника по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію). З часу припинення трудових відносин позивач не отримав від відповідача виплати всіх сум, які належали йому при звільненні, в тому числі, компенсацію вартості невиданого соціального вугілля. Згідно ст. 43 Гірничого закону №1127-ХІV Підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, таким категоріям осіб: працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівних підприємств за переліком професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України; (зі змінами, внесеними згідно із Законом №1564-VІ від 25.06.2009 року). У відповідності до п. 12.12. Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 3.07.2001 року. У випадку неможливості виділення пільгового палива в його товарному вигляді особам, що виїхали з вугільного регіону після виходу на пенсію і мають на новому місці проживання потребу в паливі, компенсується вартість вугілля за нормою, установленою колективним договором Підприємства Компенсацію вартості пільгового вугілля здійснює Підприємство, з якого працівник вийшов на пенсію, за рахунком, виданим паливно постачальною організацією (в межах норми та ціни вугілля, діючої на Підприємствах згідно до колективних договорів), і заявою пенсіонера. Роботодавцем за 2021 рік позивачу взагалі не видавалося вугілля, тому борг склав 5,9 тон. В 2022 році було видано 2,95 тони, борг склав 2,95 тони. В 2023 році вугілля не видавалося, борг склав 5,9 тон. В 2024 році також вугілля не видавалося, борг склав 5,9 тон. Середня вартість вугілля в регіоні становить 11712 гривень за 2,95 тони. За таких обставин, позивачем заявлено вимогу про компенсацію вартості не виданого соціального вугілля в сумі 81980,50 гривень, з розрахунку 20,65 тон вугілля х 3970 гривень /тону (а. с. 2-6). У встановлений судом строк представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія\~«Краснолиманська» Ященко\~А.\~В.\~(діюча\~на підставі\~довіреності)надала відзив, в якому з заявленими позовними вимогами не погодилася, вважаючи їх такими, що не відповідають діючому законодавству з наступних підстав. На уточнену позовну заяву представник відповідача не відреагувала. Позивач у позовній заяві підставою для стягнення бажаної ним компенсації вартості неотриманого вугілля посилається на п.12.12 Галузевої угоди між міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), та зазначає: «У випадку виділення пільгового палива в його товарному вигляді особам, що виїхали з вугільного регіону після виходу на пенсію і мають на новому місці проживання потребу в паливі, компенсується вартість вугілля за нормою, установленою колективним договором підприємства. Компенсацію вартості пільгового вугілля здійснює підприємство, з якого працівник вийшов на пенсію, за рахунком, виданим паливно постачальною організацією (в межах норми та ціни вугілля, діючої на підприємствах згідно до колективних договорів), і заявою пенсіонера». Однак, п. 12.12 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників) визначає обов`язки вимоги для відшкодування компенсації вартості побутового вугілля та до яких відносяться: 1)Виїзд з вугільного регіону після виходу на пенсію і наявність на новому місці проживання потреби в паливі; 2)Наявність рахунку, виданого паливно постачальною організацією. Позивачем до позовної заяви не долучено жодного документу (рахунку, чеку, квитанції), який би підтвердив факт придбання позивачем вугілля за власні кошти, та крім того, позовна заява містить спростування факту того, що позивач виїхав за межі вугільного регіону. Так, в позовній заяві зазначено, що позивач мешкає за адресою [ADDRESS] . Даних про переселення в іншу місцевість [PERSON] не надав. Крім того, позивач передав відповідачу пакет документів, які надають йому право на отримання вугілля для соціальних потреб на 2023 рік. Місцем доставки вугілля вказав зазначену вище адресу. До того ж розмір бажаної позивачем компенсації в сумі 75\~000 гривень визначений абстрактно і не підтверджений документально. Фактичні збитки на придбання побутового вугілля не підтверджені. Таким чином, позивач не надав доказів, що підтверджують його виїзд з вугільного регіону за для отримання компенсації вартості вугілля та наявності потреб у паливі на новому місці проживання (а.с. 26-27). Позивачем [PERSON] , його представником адвокатом Смалем О. П. надіслано на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в їх відсутності, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених та уточнених вимог позивач і його представник не надали, будь-яких клопотань та заяв не заявили (а.с. 60). Представник відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія\~«Краснолиманська» Ященко\~А.\~В.(уповноважена довіреністю) просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, долученому до матеріалів справи. Розглядати справу у її відсутності (а.с. 32). Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у\~разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносин. Позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» в період часу з 01.04.2015 року по 23.01.2023 року, звільнився з посади гірника по ремонту гірничих виробок 4 розряду з повним підземним робочим днем в шахті на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 11-15) Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. \~ \~ \~ \~Відповідно до абз. 2 ч.7 ст. 43 Гірничого закону від 06.10.1999р. № 1127-Х1У з наступними змінами та доповненнями підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівельні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зокрема, працівникам з видобутку (переробки) вугілля та вуглебудівельних підприємств за переліком професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~У відповідності до ч. 9 ст. 43 Гірничого закону працівники гірничих підприємств, які проживають у будинках, що мають центральне опалення, забезпечуються субсидією на оплату житлово-комунальних послуг у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~Пунктом 8.16 Колективного договору Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» в разі неможливості виділення вугілля в його товарному вигляді особам, що виїхали із вугільного басейну, маючих право на отримання побутового вугілля та потребуючих на новому місці проживання палива, відшкодувати вартість вугілля в нормі, встановленій тарифною угодою найближчого вугільного басейну та цінам паливно постачальних організацій. Компенсацію вартості вугілля здійснює підприємство, з якого робітник пішов на пенсію, порахунку, виданому паливно постачальною організацією та заявою пенсіонера (п.12.12 Галузевої угоди) \~ \~ \~ \~Згідно П. 12.12 Галузевої угоди, п. 8.16 Колективного договору визначають обов`язкові вимоги для відшкодування компенсації вартості побутового вугілля та до яких відноситься: 1) виїзд з вугільного регіону після виходу на пенсію і наявність на новому місці проживання потреби в паливі; 2) наявність рахунку, виданого паливно постачальною організацією (в межах норми та ціни вугілля, діючої на Підприємствах згідно до колективних договорів), і заявою пенсіонера. \~ \~ \~ \~Із зазначеного випливає, що у колективному договорі відповідач надає своїм працівникам гарантію у вигляді безоплатного забезпечення вугіллям. При цьому виплата працівникам грошової компенсації вартості вугілля на побутові потреби відбувається лише в разі наявності обов`язкових вимог. \~ \~ \~ \~Суд погоджується з думкою позивача про те, що він має право на компенсацію вартості побутового вугілля, але за умови надання ним доказів, що підтверджують зміну місця проживання, потреби в палеві, а також документів, які би підтвердили факт придбання ним вугілля за власні кошти. \~ \~ \~ \~Позивач не надав суду доказів того, що вищезазначені документи ним були надані відповідачу, окрім його заяви (вимоги) про проведення повного розрахунку по всім належним виплатам після звільнення і надати розрахунок цієї заборгованості. \~ \~ \~ \~До того ж, відповідно до п. п. 12.10.3 Галузевої угоди списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 1 по 15 грудня станом на 1 грудня, підписуються за згодою з профкомом, керівником підприємства і головним бухгалтером, відділом кадрів. На тих, що поступили пізніше, складаються додаткові списки. \~ \~ \~ \~Згідно із п. 6 Інструкції виписка та вивезення вугілля здійснюється на поточний рік не рідше, ніж один раз на півріччя за графіком підприємства, який погоджується з профспілковою організацією. В графіку повинна враховуватися рівномірна виписка та вивезення вугілля працівникам по всім місяцям року. \~ \~ \~ \~Пунктом 6.2 та 6.3 Інструкції передбачено, що відпуск палива здійснюється тільки по талонам. Особи, що не виписали вугілля без поважних причин у строки, встановлені графіком, втрачають право на його отримання. Виписані вимоги на паливо дійсні до 25 числа місяця, який слідує після виписки. У разі коли це право на отримання вугілля не реалізоване у поточному році, воно не переходить у наступні роки, та вартість не отриманого вугілля грошима не компенсується. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з первинним позовом сплатив судовий збір за вказану частину позовних вимог. В задоволенні його позовних вимог судом відмовлено, отже, судовий збір необхідно покласти на позивача. Відповідно до ст. 97 КЗпП України, ст.9 Закону України «Про колективні договори», ст. 43 Гірничого закону,

Outcome: dismissed