Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Представник заявника адвокат Юхимович С.А. 10.04.2025 року звернулася до суду із заявою в якій просить встановити факт, про те, що [PERSON] , [INFO] , проживала з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 2009 року по день смерті [PERSON] в [ADDRESS] , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. У заяві вказала, що встановлення зазначеного факту заявниці необхідно для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1198 га, кадастровий номер 5323683800:00:003:0048, що розташована на території Онішківського старостинського округу Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області. Інші спадкоємці за законом відсутні. Зазначає, що з покійним [PERSON] заявниця познайомилася влітку 2009 року на роботі в ПП [PERSON] в смт Оржиця, Оржицького (наразі Лубенського) району Полтавської області. На той час [PERSON] перебувала в зареєстрованих подружніх спосунках з [PERSON] , мали спільну доньку - [PERSON] та спільно проживали в [ADDRESS] . Подружні стосунки з [PERSON] у заявниці не склалися і на той момент вони спільно проживали заради їх доньки - [PERSON] . Після знайомства [PERSON] з [PERSON] вони відразу зрозуміли, що мають одне до одного симпатію, яка згодом переросла в кохання. Тоді ж, влітку 2009 року [PERSON] запропонував заявниці разом з донькою переїхати до нього до дому в с. Онішки Оржицького району Полтавської області, для створення сім`ї. Прийнявши пропозицію [PERSON] заявниця у вересні 2009 року розірвала шлюб з [PERSON] . Згодом [PERSON] разом з заявницею неофіційно придбали житловий будинок в [ADDRESS] для спільного проживання. Так, фактично з вересня 2009 року заявниця з [PERSON] проживали разом як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, в якому спільно мешкали за адреса: [ADDRESS] ; робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Разом виховували та забезпечували до повноліття дочку заявниці [PERSON] . Оскільки, [PERSON] не мав близьких родичів, заявниця разом, з донькою та її рідними стали для нього родиною. Шлюб між собою вони не реєстрували, оскільки вважали, що для них обох він не має ніякого значення. З початком збройної агресії рф проти України, [PERSON] , як військовозобов`язаний був мобілізований до Збройних Сил України. Захищаючи волю та незалежність нашої держави [PERSON] загинув в районі, н.п, Синьківка Харківської області. Як члену сім`ї [PERSON] заявниці надійшло від [INFO] повідомлення про його загибель. Оскільки [PERSON] та [PERSON] свого часу не зареєстрували свій шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану, то підтвердити свої подружні та сімейні відносини для прийняття спадщини після [PERSON] заявниця позасудовим шляхом не може. Посилаючись на вищевикладені обставини просить суд встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в заяві і просила суд її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не направила свого представника, надала заяву про розгляд справи без її участі, при розгляді справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню, з огляду на таке. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.12.2023 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1198 га, кадастровий номер 5323683800:00:003:0048, що розташована на території Онішківського старостинського округу Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області (а.с.8-9). Приватним нотаріусом Черненко О.О. зареєстровано спадкову справу за №31/2024 на майно померлого [PERSON] , зареєстрована на підставі заяви [PERSON] , інших заяв про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не надходило (а.с.10-12, 40-43). Постановою від 04.09.2024 приватний нотаріус Черненко О.О відмовила заявнику [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] по причині не надання нею документів, що підтверджують родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідок № 15.6.1-15/76 від 27.02.2024 та № 15.6.1-15/278 від 21.10.2024 виданих Онішківським старостинським округом Лубенського району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте проживав з [PERSON] , [INFO] , безпосередньо однією сім`єю, як чоловік і дружина та вели спільне господарство з 2009 року по день смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 13 зворот). Згідно Сповіщення сім`ї №80 про загибель солдата [PERSON] адресоване заявнику [PERSON] як його дружині (а.с.6 зворот). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] з 2009 року проживали в с. Онішки однією сім`єю, як чоловік і дружина та вели спільне господарство. Також [PERSON] надала показання, що вона разом із матір'ю та [PERSON] безперервно проживали однією сімєю з 2009 року. При цьому [PERSON] регулярно ходив на батьківські збори до її класу, вважав та називав її дочкою, а вона його батьком. Після того, як [PERSON] у 2015 році поїхала на навчання в Миргород, [PERSON] постійно підтримував з нею зв'язок, спілкуючись по телефону, проводжав і зустрічав, коли вона їхала на навчання чи поверталася на вихідні. Тому вважає, що у неї з матір'ю і [PERSON] склалися справжні сімейні відносини. За правилами статей 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Згідно роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі N 461/4689/15-ц (провадження N 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі N 520/8495/17 (провадження N 61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі N 712/1294/17 (провадження N 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі N 186/421/17 (провадження N 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі N 346/5702/18 (провадження N 61-17111св20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою встановлення факту спільного проживання заявника [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] є необхідність реалізації права заявника на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається заявник, і вони є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання заявника [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] , з 2009 року по день його смерті, в [ADDRESS] , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу, приймаючи до уваги, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку вказаного юридичного факту, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved