Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

\~\~ [PERSON] звернувся до Кропивницького районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 14.06.2003 Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса), актовий запис № 337. \~\~Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 14.06.2003 перебувають з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітній дітей не мають. Підставою для розірвання шлюбу є те, що між сторонами відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо, а шлюб між ними носить формальний характер. У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 29.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 16.06.2025 від відповідачки [PERSON] надійшла заява про надання шестимісячного строку на примирення. Ухвалою суду від 20.06.2025 \~здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] категорично відмовився від надання судом строку для примирення, пояснив, що бажає змінити місце несення служби і виїхати з м. Кропивницький. Крім того, заявив клопотання про подальший розгляд справи в письмовому проваджені, без повідомлення (виклику) учасників. Відповідачка [PERSON] повідомила що мала намір зберегти сім`ю, але у позивача з`явилась інша жінка, з якою він хоче одружитися, та не заперечувала, щодо переходу в письмове провадження без виклику учасників для розгляду позову по суті. Суддя протокольною ухвалою повернувся до розгляду справи я без виклику (повідомлення) сторін. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою потрібно уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Однак, примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя (постанова ВС від 28.11.2018 у справі № 761/33261/16-ц) Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019. Суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя. Вирішуючи клопотання відповідачки про надання строку на примирення, суд враховує категоричну позицію позивача щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та неможливість збереження сім`ї; наявність у нього іншої сім`ї; що свідчить про відсутність фактичних сімейних відносин між подружжям. Наведене свідчить про те, що надання строку для примирення [PERSON] та [PERSON] не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами, тому у\~задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про надання строку для примирення сторін слід відмовити. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.06.2003, що Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Одеса) здійснено актовий запис № 337. Від шлюбу неповнолітній дітей не мають. Частиною першою статті 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки між сторонами відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, не ведеться спільне господарство, суд вважає, що сім`я сторін розпалася і відновлена бути не може, тому приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. На підставі статей 105, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved