Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] , з позовом до [PERSON] , про стягнення грошового зобов`язання з врахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування позову зазначено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2018 року постановлено стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти у розмірі 54712,42 грн., з яких: 20552,42 грн., витрати на лікування, 30000,00 грн., відшкодування моральної шкоди, 4160,00 грн., судові витрати. На підставі вказаного вироку, судом було видано виконавчий лист № 753/11724/17-к. Постановою державного виконавця від 11.04.2018 року на підставі заяви стягувача про примусове виконання та виконавчого листа було відкрито виконавче провадження та розпочато примусове виконання. Станом на жовтень 2020 року боржник судове рішення не виконав, виконання грошового зобов`язання прострочив, а тому позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у справі №753/17813/20 про стягнення грошових коштів з врахуванням інфляційних та 3% річних. Постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2021 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.05.2018 року по 31.08.2021 року. Проте і в подальшому за період з 01.09.2021 року по 31.08.2024 року відповідач [PERSON] , судове рішення також не виконав, продовжує прострочувати виконання грошового зобов`язання, а отже має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання за весь час прострочення починаючи з 01.09.2021 року. З урахуванням викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 19816,56 грн., 3% річних у розмірі 4549,72 грн., витрати на праву допомогу у розмірі 2000,00 грн., та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2024 року було відкрито спрощене провадження у вказаній цивільній справи та призначено справу до судового розгляду. Від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 04.05.2022 року, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2021 року було скасовано та ухвалено нове рішення яким позов [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення грошових коштів було задоволення частково, та стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , інфляційні витрати у розмірі 11167,08 грн., 3% річних у розмірі 5064, 95 грн. Вказаною постановою встановлено, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 15.02.2018 року стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти у розмірі 54712,42 грн. З інформації про виконавче провадження від 10.09.2024 року , вбачається, що в Дарницькому РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебувало виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №753/11724/17-к від 28.03.2018 року. З інформації про виконавче провадження від 10.09.2024 року , вбачається, що в Дарницькому РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №753/11724/17 від 25.05.2022 року. Згідно з розрахунком наданого позивачем за несвоєчасне виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва виникла заборгованість 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.09.2021 року по 31.08.2024 року в розмірі 4549,72 грн., та інфляційні витрати у розмірі 19816,56 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За змістом стст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми. З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідачем не виконується вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 3% річних за прострочення грошового зобов`язання та інфляційних витрат підлягає задоволенню. В частині стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, На підтвердження витрат, які поніс позивач на отримання професійної правничої допомоги до суду надано договір про надання правової допомоги від 10.09.2024 року, додаткова угода №1 від 10.09.2024 року, квитанція про сплату [PERSON] , грошових коштів у розмірі 2000,00 грн., на правову допомогу, акт № прийму-передачі виконаних робі від 10.09.2024 року. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved