Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в\~суд з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.08.2002 Державною технічною комісією Тульчинської районної адміністрації було складено акт про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Замовником складання даного акту була вона. В подальшому згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради від 17.10.2002 їй було видано свідоцтво про право власності на зазначений будинок серія [NUMBER] від 04.07.2003. З моменту отримання зазначеного свідоцтва про право власності на будинок, вона його нікому на продавала, не дарувала і він до моменту подачі зазначеної позовної заяви до суду знаходиться у її приватній власності. В поточному році вона вирішила подарувати даний будинок своїй доньці та звернулася до приватного нотаріуса Тульчинського нотаріальну округу з приводу оформлення договору дарування, але нотаріусом було виявлено інформацію щодо зареєстрованої заборони на вказаний будинок, де власником помилково зазначений [PERSON] , який проживав протягом тривалого часу по сусідству з нею, але не за вказано адресою.? З інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що на нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладено заборону (арешт) на підставі повідомлення Тульчинського відділу ДВС 1-413 від 02.06.2000 р., реєстраційний номер обтяження № 5366197. Свідоцтво про право власності, яке видано їй на зазначений будинок, датується 04.07.2003, а заборону було накладено ще в 2000 році, що є також свідченням помилкового зазначення власника будинку за вказаною адресою. Звернувшись до Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби, позивачці стало відомо, що на виконанні відділу ДВС немає жодних виконавчих документів про стягнення коштів з неї та [PERSON] на користь фізичних, юридичних осіб та держави. У зв`язку із закінченням строків зберігання, виконавче провадження, на підставі якого було накладено арешт, знищено за строками давності і відповідно правових підстав для зняття арешту в Тульчинського відділу державної виконавчої служби немає. Наявність арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на належне позивачці майно обмежує її законні права як власника, зокрема, щодо розпорядження ним. В зв`язку з викладеним позивачка просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] який накладено на підставі повідомлення Тульчинського відділу ДВС, 1-413 від 02.06.2000р. реєстраційний номер обтяження № 5366197. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшов лист, в якому він просить\~ розглядати справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до витягу з реєстру Тульчинської територіальної громади від 17.10.2024 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). З копії свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 04.07.2003, виданого Виконавчим комітетом Тульчинської міської ради, судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 04.07.2003, судом встановлено, що право власності на будинок [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 04.07.2003 (а.с. 8). Згідно копії акту державної технічної комісії Тульчинської РДА про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 05.08.2002 будинок за адресою: [ADDRESS] готовий до введення в експлуатацію (а.с. 9). Відповідно до копії домової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-12). Згідно довідки від 20.03.2025 №299 КП «Тульчинське МБТІ» слідує, що станом на 31.12.2012 згідно архівних даних власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] в цілому на підставі свідоцтва про право власності серія [NUMBER] від 04.07.2003, виданого згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради від 17.10.2002 № 277, зареєстрованого в КП «Тульчинське МБТІ» 04.07.2003 під Р№ 3331 в реєстрову книгу ФЖ 37 (а.с. 13). З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом встановлено, що відносно об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] існує обтяження за наступними параметрами: реєстраційний номер обтяження 5366197, зареєстровано 25.07.2007 реєстратором: Тульчинська державна нотаріальна контора, 23600, Вінницька область, Тульчинський район, м. Тульчин, вул. Миколи Леонтовича, 47, підстава обтяження: повідомлення, 1-413, 02.06.2000, не вказано, тип обтяження: заборона (архівний запис), власник [PERSON] (а.с. 42).\~ При цьому, як вбачається із даної інформації в державному реєстрі речових прав право власності на вказаний будинок ні за ким, в тмоу числі і [PERSON] не зареєстровано. З листа Тульчинського відділу ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 7097/22.17-25 від 31.03.2025 судом встановлено, що на даний час на виконанні у відділі немає виконавчих проваджень щодо стягнення на користь фізичних, юридичних осіб та держави з [PERSON] , жительки [ADDRESS] та [PERSON] (а.с. 18). Вирішуючи даний спір, суд виходить із таких законодавчих норм, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. За змістом ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 33 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Так,\~судом\~встановлено\~та позивачкою\~доведено,\~що\~вона\~є власницею\~будинку\~ [ADDRESS] ,\~іншого матеріали\~справи не\~містять.\~Також\~встановлений\~той факт,\~що\~на\~майно позивача\~накладено\~обтяження\~у виді арешту. Наявність даного арешту на належне позивачці майно не позбавляє її права володіння вказаним майном. Разом з тим, його наявність, порушує право власності позивачки, зокрема, право щодо розпорядження цим майном. Враховуючи те, що на даний час позивачка, як власниця, не має можливості належним чином здійснювати своє право власності на належне їй майно, підстави для збереження арешту, накладеного на це майно, за відсутності невиконаних виконавчих проваджень, на думку суду, відсутні. У зв`язку з чим, \~враховуючи,\~що представник\~відповідача не заперечує проти\~позовних\~вимог [PERSON] суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки вони знайшли підтвердження в ході судового розгляду, та вважає можливим їх задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved