Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У листопаді 2022р. позивачі [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - позивачі/сторона позивачів) звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва А.А. (далі по тексту - відповідач 3), ДП «СЕТАМ» (далі по тексту - відповідач 4), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. (далі по тексту - третя особа 1), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2), Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - третя особа 3), в якому, з урахуванням заяви сторони позивачів про зміну предмета позову, яка за своєю суттю є заявою про уточнення правильності зазначення реквізитів документів, вказаних у позовних вимогах (а.с. 181 том 3) просили суд: -визнати недійсними прилюдні торги, оформлені протоколом №469496 проведення електронних торгів від 12 березня 2020р. з реєстраційним номером лота 407300 з реалізації житлового будинку загальною площею 121 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , організатор торгів: ДП «СЕТАМ»; -визнати недійсним Акт про реалізацію предмета іпотеки у виконавчому провадженні [NUMBER] від 27 березня 2020р., складений приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим А.А. відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 12 березня 2020р. №469496 ДП «СЕТАМ», торги не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів, реєстраційний номер лота 407300; -визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 121 кв. м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , з прилюдних торгів, серія та номер: 13768, виданий 02 квітня 2020р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51862156 від 02 квітня 2020р. Свої позовні вимоги, з урахуванням заяви сторони позивачів про зміну підстав позову (а.с. 231 том 1), останні обґрунтовували тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010р. за позивачами було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , що складає 54/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Право власності на 46/100 частин зазначеного домоволодіння, що складає квартиру [ADDRESS] , вказаним судовим рішенням визнано за [PERSON] та встановлено порядок користування земельною ділянкою. В подальшому, 19 вересня 2012р. [PERSON] подарувала належну їй частину будинку [PERSON] , яка подарувала її 03 березня 2015р. відповідачу 1. З квітня 2015р. відповідач 1 почав самочинне будівництво вказаного будинку, знісши частину споруд, які належали позивачам. Позивачами зазначено, що відповідач 1 здійснював будівництво без відповідних документів, що надають право на виконання будівельних робіт. Будинок побудований з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм, оскільки побудований впритул до огорожі та встановленого ним же паркану та майже впритул до дерев`яного будинку позивачів. Висота та розміри самочинно збудованого будинку є такими, що майже повністю затіняють частину будинку позивачів та земельну ділянку, у зв`язку з чим порушуються освітлення (інсоляція) та аерація землі й частини будинку позивачів. Враховуючи технічний стан будинку позивачів, це може призвести до його повної руйнації. За самочинне будівництво відповідач 1 був притягнутий до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим, позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про знесення самочинного будівництва (справа №761/30109/15-ц). Під час розгляду цієї справи позивачам стало відомо, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. по справі №202/2465/17 за відповідачем 1 було визнано право власності на об`єкт самочинного будівництва - будинок [ADDRESS] , на підставі якого, за відповідачем 1 було зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок. В подальшому рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. було скасовано, проте 03 серпня 2017р. за договорами купівлі-продажу номер 753 та номер 750, відповідач 1 відчужив самочинно побудований житловий будинок відповідачу 2, яка передала відповідачу 1 цей будинок в іпотеку за договором іпотеки номер 756 від 03 серпня 2017р. Позивачі оскаржили вищезазначені договори купівлі-продажу та договір іпотеки у судовому порядку та рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022р. по справі №761/ 42671/18 було визнано недійсними вищезгадані договори купівлі-продажу та договір іпотеки. Разом із тим, при подачі зазначеного судового рішення державному реєстратору позивачі дізнались, що за результатом проведення прилюдних торгів, які відбулись 12 березня 2020р., відповідач 1 знову зареєстрував за собою право власності на вказаний будинок, внаслідок чого, з метою захисту порушених прав позивачі вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом, оскільки вважають, що прилюдні торги, оформлені протоколом проведення прилюдних торгів №469496, актом відповідача 3 про проведення електронного аукціону та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів є недійсними на підставі положень ст.ст. 177, 178, 181, 182, 203, 215, 328, 331, 376 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 45, 49 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. У квітні 2023р. на адресу суду надійшов відзив відповідача 4 на позов, у якому представник зазначеного відповідача заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції представник зазначив, що електронні торги з реалізації майна відбулись відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 та звернув увагу суду на процедуру та етапи проведення реалізації арештованого майна відповідно до Порядку. Зокрема, акт про проведення електронних торгів є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, передбачених законодавством. Оскільки за наслідком проведення оскаржуваних торгів не визначено переможця, не здійснено розрахунку за лот, не складався акт про проведені електронні торги, то і не було оформлено договірних відносин купівлі-продажу внаслідок проведення оскаржуваних торгів. Також представник наголошував у своєму відзиві на тому, що неукладений договір не може бути визнаний недійсним, тому немає підстав для задоволення позову. Відповідь на відзив відповідача 4 стороною позивачів до суду не подавалась. У квітні 2023р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи 3 щодо позову. У своїх поясненнях представник зазначив, що головним державним інспектором інспекційного відділу №4 Департаменту проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері будівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва: будівництво житлового будинку на подвір`ї квартири [ADDRESS] . Перевіркою з виїздом на місце 04 серпня 2015р. було встановлено, що за вказаною адресою розташований двоквартирний будинок та на подвір`ї кв. [ADDRESS] [PERSON] розпочато будівництво будинку без документів, які надають право на виконання будівельних робіт, чим порушено норми законодавства. Впродовж серпня - грудня 2015р. були проведені перевірки та складено акти перевірки дотримання [PERSON] законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, будівельних стандартів і правил. [PERSON] було видано приписи про припинення підготовчих та будівельних робіт, складені протоколи про адміністративні правопорушення та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафів. З урахуванням зазначеного, представник третьої особи 3 просив суд ухвалити рішення у даній справі відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023р. було задоволено заяву позивачів про витребування доказів та витребувано: у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигріна А.О. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких 02 квітня 2020р. видано копію свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 13768 та належним чином засвідчену копію свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 13768, виданого 02 квітня 2020р.; у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва А.А. належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження [NUMBER]; у ДП «Сетам» належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких були проведенні торги з реалізації майна за протоколом №469496 від 12 березня 2020р. та належним чином засвідчений протокол №469496 про проведення електронних торгів 12 березня 2020р. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023р., занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято до розгляду заяву сторони позивачів про зміну предмету позову. 03 травня 2023р. на адресу суду від ДП «СЕТАМ» надійшли витребувані копії документів на виконання вимог вищезгаданої ухвали суду. 16 квітня 2024р. на адресу суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жаботинського І.В., який заміщував приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва А.А., надійшли витребувані документи, на виконання вимог вищезазначеної ухвади суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2024р., занесеною до протоколу судового засідання, було приєднано до матеріалів справи заяву сторони позивачів про зміну предмета позову, яка за своєю суттю є заявою про конкретизацію (уточнення правильності зазначення документів) позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 грудня 2024р., занесеною до протоколу судового засідання, було залучено до участі у вказаній справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Міністерство юстиції України (далі по тексту - третя особа 4). 06 січня 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи 4 щодо позову. У своїх поясненнях представник закцентував увагу суду на нормах законодавства щодо порядку та умов проведення торгів, зокрема вказав, що якщо прилюдні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю покупців чи жоден з покупців не запропонував ціну вищу за стартову ціну лота, то організатор торгів у триденний термін повідомляє про це державного виконавця. Представник третьої особи 4 зазначив, що якщо прилюдні торги не відбулись двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця. Просив врахувати вказані пояснення при ухваленні рішення у даній справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025р. було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивачі та представник позивачів у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, з підстав, викладених у вищезгаданій заяві про зміну підстав позову. Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що його довіритель не порушив жодних прав позивачів, а тому, позов не може бути задоволений. Крім того, звернув увагу суду, що за спірною адресою зареєстрована малолітня дитина, а тому, задоволення вказаного позову може порушити її право на житло. Відповідачі 2-4, треті особи 1-4, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили; представник відповідача 4 та третьої особи 3 клопотали перед судом про здійснення розгляду вказаної справи у їх відсутність; представник третьої особи 4 вчергове клопотав перед судом про відкладення судового засідання; решта сторін та учасників справи поважності причин неявки суду не повідомили, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідачі 1-3 відзив на позов не подавали, як і не подавали пояснень щодо позову треті особи 1-2. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, представника відповідача 1, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних правових підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2010р. по справі №2-47/10, яке набрало законної сили, серед іншого, було вирішено: «…Визнати за [PERSON] , [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 23,8 кв. м., яка складається з коридору - 4,0 кв.м., ванної - 4,5 кв.м., кухні - 7,5 кв.м., житлової кімнати - 12,6 кв.м., житлової кімнати - 11,2 кв. м. (літ. «А» (2-5) та (2-4) технічного паспорта), та господарські будівлі та споруди: сарай (літ. «Б» технічного паспорта), гараж (літ. «Д» технічного паспорту), а також огорожі: металеву хвіртку, металеві ворота та дерев`яну огорожу з виходом та виїздом на [ADDRESS] , сітку з залізними та азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння [ADDRESS] , огорожу з металевими стовпчиками з сусіднім будинком [ADDRESS] , що складає 54/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. «Е» технічного паспорта), вбиральня (літ. «Г» технічного паспорта), а також огорожу: дерев`яні хвіртку, ворота та огорожу з виходом та виїздом на [ADDRESS] , що складає 46/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Поділити домоволодіння [ADDRESS] в натурі, виділивши у власність [PERSON] , [PERSON] 54/100 частину житлового будинку, загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 23,8 кв. м., яка складається з коридору - 4,0 кв.м., ванної - 4,5 кв.м., кухні - 7,5 кв.м., житлової кімнати - 12,6 кв.м., житлової кімнати - 11,2 кв. м. (літ. «А» (2-5) та (2-4) технічного паспорта), та господарські будівлі та споруди: сарай (літ. «Б» технічного паспорта), гараж (літ. «Д» технічного паспорту), а також огорожі: металеву хвіртку, металеві ворота та дерев`яну огорожу з виходом та виїздом на [ADDRESS] , сітку з залізними та азбестовими стовпчиками, що поділяє домоволодіння [ADDRESS] , огорожу з металевими стовпчиками з сусіднім будинком [ADDRESS] . Поділити домоволодіння [ADDRESS] в натурі, виділивши у власність [PERSON] 46/100 частину житлового будинку, загальною площею 38,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., яка складається з тамбуру - 3,1 кв. м., кухні - 7,3 кв.м., житлової кімнати - 16,6 кв.м., житлової кімнати - 11,8 кв. м., та господарські будівлі і споруди: сарай (літ. «Е» технічного паспорта), вбиральня (літ. «Г» технічного паспорта), а також огорожу: дерев`яні хвіртку, ворота та огорожу з виходом та виїздом на [ADDRESS] …Встановити між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] порядок користування земельною ділянкою загальною площею 855,3 кв.м., виділивши у користування [PERSON] та [PERSON] у користування земельну ділянку розміром 380,25 кв.м., а [PERSON] - 475,05 кв.м.». 20 липня 2012р. на підставі зазначеного судового рішення за позивачами було зареєстровано право спільної сумісної власності на 54/100 частину будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав із КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» (номер запису: 3716, в книзі: д. 264-60). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] подарувала 46/100 частин домоволодіння [ADDRESS] за договором дарування від 19 вересня 2012р., нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., реєстровий №8637 [PERSON] , яка, в свою чергу за договором дарування від 03 березня 2015р., серія та номер 223, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зарембою О.В. подарувала зазначену частину домоволодіння відповідачу 1. Перевіркою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві встановлено, що на подвір`ї домоволодіння [ADDRESS] розпочато будівництво без документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання будівельних робіт що підтверджується актом від 04 серпня 2015р.. На підставі вказаного акту в цей же день відповідачу 1 внесений припис про зупинення будівельних робіт. 04 серпня 2015р. відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 34 КУпАП. Аналогічні акти складались 20 серпня 2016р., 23 жовтня 2015р. та 24 грудня 2015р. Листом від 27 серпня 2015р. Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві повідомив, що дозволу на виконання будівельних та підготовчих робіт на подвір`ї домоволодіння [ADDRESS] не надавалося, документи про надання дозволу не реєструвалися. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. по справі №202/2465/17 за відповідачем 1 було визнано право власності на будинок загальною площею 121,0 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., літ. В, який складається з: 1 - коридор, площею 15,5 кв.м., 2 - кухня-їдальня, площею 23,2 кв.м., 3 - гардеробна, площею 6,5 кв.м., 4 - житлова, площею 23,7 кв.м, 5 - житлова площею 31,5 кв.м., 6 - житлова, площею 16,5 кв.м., 7 - санвузол, площею 4,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення суду 19 травня 2017р. державний реєстратор Київської філії комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненко Д.О. зареєстрував за відповідачем 1 право власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 121,00 кв.м. на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 3530146 від 22 травня 2017р. Разом із тим, як вбачається із листа Департаменту містобудування та архітектури від 20 червня 2017р. за №055-10414, у реєстрі адрес міста Києва відсутня адреса: [ADDRESS] . 03 серпня 2017р. між відповідачем 1 та відповідачем 2 були укладені два договори купівлі-продажу від 03 серпня 2017р., посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровані в реєстрі за №№ 753 та 750. За умовами договорів відповідач 2 набула право власності на житловий будинок, загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] - по 1/2 частині за кожним договором. На підставі вказаних договорів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О., як державним реєстратором, до Державного реєстру речових прав внесена інформація про реєстрацію права власності за відповідачем 2 на 1/2 частину зазначеного будинку - відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36453784 від 03 серпня 2017р., та 1/2 частину зазначеного будинку - відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 36453092 від 03 серпня 2017р. Того ж дня, між відповідачем 1 (Іпотекодержатель) та відповідачем 2 (Іпотекодавець) був укладений договір іпотеки за умовами якого відповідач 2 передала в іпотеку відповідачу 1 житловий будинок, загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення повного виконання зобов`язання - повернення позики в розмірі 150000,00 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017р. заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. у справі № 202/2465/17 скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою від 28 листопада 2017р. Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська передав справу за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, який ухвалою від 04 грудня 2019р., яка набрала законної сили, залишив позов відповідача 1 без розгляду. 27 січня 2022р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/42671/18, яке набрало законної сили, було вирішено: «Визнати недійсним договір купівлі-продажу частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] від 03.08.2017 року, серія та номер 753, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною укладений між [PERSON] та [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36453784 від 03.08.2017 року про реєстрацію права власності [PERSON] на частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», номер запису про право власності 21706878. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] від 03.08.2017, серія та номер 750, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною, укладений між [PERSON] та [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36453092 від 03.08.2017 року про реєстрацію права власності [PERSON] на частину житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», номер запису про право власності 21706432. Визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] від 03.08.2017 року, серії та номер 756, нотаріально посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловською Ганною Олегівною укладений між [PERSON] та [PERSON] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 36455023 від 03.08.2017 року про реєстрацію іпотеки, номер запису про право на іпотеку 21708257. Припинити право власності [PERSON] на житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., опис літера В, що розташований за адресою: [ADDRESS] .». При цьому, 01 листопада 2022р. позивачі отримали відмову у проведенні реєстраційних дій на виконання вимог рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022р., оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право власності на спірний житловий будинок, відомості про який відсутні в поданому рішенні суду. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 жовтня 2022р. житловий будинок опис літера В по [ADDRESS] , який є об`єктом самочинного будівництва, належить на праві власності відповідачу 1 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 13768, виданий 02 квітня 2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Чигріним А.О. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач 1 звернувся до відповідача 3 про примусове стягнення боргу з відповідача 2 за договором позики від 03 серпня 2017р., яка була забезпечена договором іпотеки житлового будинку загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] , який був укладений 03 серпня 2017р., серія та номер 756. Відповідачем 3, 19 грудня 2019р. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею 71,7 кв.м., опис літера В, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 12 березня 2020р. відбулися електронні торги з реалізації житлового будинку опис літера В по [ADDRESS] . Організатор торгів - відповідач 4, продавець - відповідач 3. Стартова ціна продажу - 1734200,00 грн., розмір забезпечених вимог іпотекодержателя - 150000,00 грн., сума коштів, що підлягала стягненню за виконавчим документом - 157500,00 грн. Торги не відбулися з причин відсутності учасників, про що складено протокол №469496. За заявою відповідача 1 від 20 березня 2020р. предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, було придбано останнім, який перерахував кошти у сумі 1426700,00 грн, про що 27 березня 2020р. відповідачем 3 було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки. На підставі вказаного Акту відповідачу 1 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 02 квітня 2020р. було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, які не відбулися, серія та номер 13768. 02 квітня 2020р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про припинення іпотеки на підставі заяви відповідача 1, серія та номер 13769, індексний номер 51862419, виданий 02 квітня 2020р. та внесеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. Звертаючись до суду із вказаним позовом та у судовому засіданн сторона позивача наголошувала, що на час проведення електронних торгів з реалізації (2020р.), житловий будинок загальною площею 121 кв.м., житловою площею: 71,7 кв.м., опис літера «В», що розташований за адресою: [ADDRESS] був об`єктом самочинного будівництва, оскільки рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 24 квітня 2017р. №202/2465/17, яке стало підставою для реєстрації за відповідачем 1 права власності на житловий будинок, було скасоване, договори купівлі-продажу від 03 серпня 2017р., на підставі яких за відповідачем 2 зареєстровано право власності на спірний будинок та договір іпотеки спірного будинку, укладеного між відповідачем 2 та відповідачем 1, були визнані судом недійсними, а в реєстрі адрес міста Києва відсутня вказана адреса ( [ADDRESS] ). Відтак, на переконання позивачів, житловий будинок опис літера В по [ADDRESS] - є самочинним будівництвом, яке не може бути об`єктом цивільних прав і відповідно об`єктом реалізації на прилюдних торгах. Статтею 129-1 Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 319 ЦК України, лише власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 177 ЦК України, передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. За змістом положень ст. ст. 181, 182 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим, без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 331 ЦК України, передбачені підстави набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва, зокрема: Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 2 наведеної норми передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2831\\5 від 29 вересня 2016р., реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або аукціонів за фіксованою ціною стосовно арештованого майна, заставленого майна, предмету іпотеки. Не може бути об`єктом реалізації нерухоме майно, вилучене з цивільного обороту. Акт про проведений електронний аукціон є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведений електронний аукціон. Велика Палата Верховного Суду у п. 7.1.19 постанови від 25 травня 2021р. у справі №923/971/19 дотримується позиції, що реалізація цього права оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронних торгів, що не відбулися, копія якого надсилається іпотекодержателю організатором торгів протягом трьох робочих днів (абзаци восьмий, шістнадцятий пункту 2 розділу VІІ Порядку реалізації арештованого майна). Такі дії організатора торгів можна вважати публічною офертою до укладення правочину з відчуження предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу з публічних торгів предмета іпотеки. Надіслання іпотекодержателем державному (приватному) виконавцю упродовж десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, заяви про залишення за собою предмета іпотеки із заліком забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу предмета іпотеки на відповідних торгах, що не відбулися, є прийняттям такої публічної оферти, а складання державним (приватним) виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки та підписання його іпотекодержателем підтверджує волевиявлення іпотекодержателя на перехід до нього права власності на предмет іпотеки за наслідком укладення такого правочину. Отже, таке правове регулювання є диспозитивним, воно залежить від волевиявлення іпотекодержателя на кожному з етапів проведення публічних торгів, які не відбулися внаслідок відсутності покупців. А продаж майна з публічних торгів має ознаки правочину з відчуження майна боржника у процедурі виконання судового рішення. За змістом частини четвертої статті 45 Закону України «По іпотеку» вбачаються два випадки, коли прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися: 1) якщо жоден учасник не зареєструвався; 2) у разі якщо предмет іпотеки не був проданий. У випадку визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися в іпотекодержателя настають права й обов`язки, передбачені положеннями ст. 49 вказаного Закону. Так, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» визначено право іпотекодержателя та інших кредиторів відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна. Реалізація цього права оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронних торгів, що не відбулися копія якого надсилається іпотекодержателю організатором торгів протягом трьох робочих днів. Такі дії організатора торгів можна вважати публічною офертою до укладення правочину з відчуження предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу з публічних торгів предмета іпотеки. Надіслання іпотекодержателем державному (приватному) виконавцю упродовж десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, заяви про залишення за собою предмета іпотеки із заліком забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу предмета іпотеки на відповідних торгах, що не відбулися, є прийняттям такої публічної оферти, а складання державним (приватним) виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки та підписання його іпотекодержателем підтверджує волевиявлення іпотекодержателя на перехід до нього права власності на предмет іпотеки за наслідком укладення такого правочину. Отже, таке правове регулювання є диспозитивним, воно залежить від волевиявлення іпотекодержателя на кожному з етапів проведення публічних торгів, які не відбулися, внаслідок відсутності покупців. А продаж майна з публічних торгів має ознаки правочину з відчуження майна боржника. Згідно зі ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним: правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5-6 ст. 203 ЦК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 215-216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а також зазначено, що суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує і визнання угод недійсними, і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту і угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених ст. 203 ЦК саме на момент вчинення правочину, згідно з якою, як зазначалося вище, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що набуття відповідачем 1 права власності на спірний будинок на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки, складеного відповідчем 3 і подальше отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна, яке є самочинним будівництвом, в силу вищенаведених обставин, з прилюдних торгів не може бути визначено як правомірне, беручи до уваги те, що вищезгадані договори купівлі-продажу та договір іпотеки, укладені між відповідачем 2 та відповідачем 1 були визнані судом недійсними з моменту їх укладення, тому не породжують жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, проведення електронних торгів, оформлене протоколом №469496, вищезгаданий акт та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що не відбулися, підлягають визнанню недійсними, оскільки суперечать нормам ст.ст. 11, 178, 236, 319, 331, 376, 328, 203, 215 ЦК України, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2831\\5 від 29 вересня 2016р., Закону України «Про іпотеку». При цьому, слід зазначити, що відповідачами 1-3 не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростували доводи позивачів. Разом із тим, з урахуванням того, що судом встановлено, що вищезгадані прилюдні торги не відбулись, у зв`язку із чим предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, було придбано іпотекоержателем відповідачем 1, суд дійшов висновку, що організатором прилюдних торгів відповідачем 4, враховуючи підстави позову, не було порушено право позивачів, у зв`язку із чим позовні вимоги до вказаного відповідача задоволенню не підлягають. Разом із тим, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в ч. 3 визначає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. В той же час згідно з положеннями ч.ч. 4-6 ст. 26 зазначеного Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Отже, законодавець пов`язує саме із скасуванням документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав подальше поновлення прав особи, а тому враховуючи ту обставину, що вищезгадані договори купівлі-продажу та договір іпотеки були визнанні недійсними рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2022р. по справі №761/42671/18, яке набрало законної сили (тому не породжують жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю), суд дійшов висновку, що позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51862156 від 02 квітня 2020р., яким було зареєстровано право власності відповідача 1 на будинок [ADDRESS] є обгрунтованою та також підлягає задоволенню. При цьому суд критично оцінює доводи сторони відповідача 1, що рішення суду у цій справі, у разі задоволення позовних вимог може порушити право на житло малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у будинку [ADDRESS] , оскільки, як встановлено судом вище, вказаний будинок є об`єктом самочинного будівництва, який не є і не може бути об`єктом права власності. Крім того, у матеріалах справи наявна відповідь Департаменту містобудування та архітектури від 20 червня 2017р. за №055-10414, з якої вбачається, що у реєстрі адрес міста Києва відсутня адреса: [ADDRESS] . При цьому, належних та допустимих доказів того, що дитина фактично проживає за вказаною адресою стороною відповідача 1 не було надано до суду. Суд звертає увагу, що сам по собі факт реєстрації дитини за вказаною адресою не свідчить про те, що остання фактично проживає за цією адресою. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із відповідачів 1-3 на користь кожного із позивачів судовий збір в розмірі по 992, 40 грн. з кожного.

Outcome: partial