Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 17 травня 2022 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №327. Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як між ними розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 04 жовтня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року відкладено розгляд справи у зв`язку з необхідністю вжиття заходів щодо сповіщення відповідача про розгляд справи. Ухвалою суду від 23.12.2024 року надано сторонам строк на примирення тривалістю шість місяців, тобто до 23.06.2025 року, провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 18.04.2025 провадження у справі поновлено, призначено до судового розгляду без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем 14.04.2025 подано заяву, в якій вказав про неможливість примирення та просив розірвати шлюб без урахування строку на примирення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 17 травня 2022 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №327 (а.с.3). Сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.4). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їхній малолітній дитині, що має істотне значення у даній справі. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем понесені та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 1 211,20 грн (а.с.2). З огляду на норми чинного законодавства, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто 605,60 грн. Решта 50% судового збору в сумі 605,60 грн, сплаченого позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 2\~000,00 грн суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 викладений висновок, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано Договір № 30082024-П про надання правничої допомоги від 30.08.2024 (а.с.12), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.13), ордер на надання правничої допомоги (а.с.14) та звіт про виконання доручення за договором про правничу допомогу від 03.09.2024, який також є актом приймання-передачі виконаних робіт, відповідно якого адвокатом були вчинені наступні для задля захисту інтересів клієнт: підготовка позовної заяви про розірвання шлюбу, витрачений час 3 години, сума 2000,00 грн (а.с.15). Суд дослідивши зазначені докази, враховуючи співмірність зі складністю даної справи, виходячи з реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved