Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування своєї позовної заяви посилається, що сталося ДТП за участю транспортного засобу квадроцикл JINLING державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Рено державний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Рено державний номер [NUMBER] був пошкоджений, та останній був застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 005141/4605/0000076. Згідно постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 184 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ«СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 251 485,17грн. (ПД №113329 від 21.09.2023), які були перераховані на СТО ПП «СІНГЛ-СЕРВІС» для проведення відновлювального ремонту. Розрахунок страхового відшкодування: 252 670,50грн. (вартість відновлювального ремонту) + 2000,00грн. (вартістьпослуг евакуатора) - 3 185,33грн. (Франшиза) = 251 485,17 грн. 14.03.2024 року, на підставі звернення ПП «СІНГЛ-СЕРВІС», складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування, який підлягає доплаті в сумі - 6 219,00грн. (ПД N?149446 від 14.03.2024), які були перераховані на СТО ПП «СІНГЛ-СЕРВІС» для проведення відновлювального ремонту. Розмір страхового відшкодування дорівнює вартості відновлювального ремонту Т3 визначеного на підставі рахунку-фактури N?E1228 від 01.09.2023 та листа ПП «СІНГЛ-СЕРВІС» від 19.12.2023. Одночасно ПрАТ «СК «УНІКА» було замовлено проведення оцінку вартості збитку завданого страхувальнику. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу квадроцикл JINLING (д.р.н. [NUMBER] ), була застрахована відповідно до Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ «СК«ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно полісу ЕP№214034016. Ліміт відповідальності страховика становить - 160 000,00грн., франшиза - 3 200,00 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 100904,17 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір у розмірі 3028,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглядати справу за відсутністю представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю та відзиву на позов до суду не подали. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, оскільки відповідачі повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05.09.2023 року у справі №194/1249/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 3 ст. 184 КУпАП у тому числі встановлено, що згідно протоколу [PERSON] , ухилився від виконання передбачених обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній 30.06.2023 року не надав перевагу у русі, керуючи квадроциклом «Jinling» та допустив зіткнення з автомобілем Renault Captur д.н.з. [NUMBER] за адресою: м. Тернівка на перехресті вул. Харківська, де отримав тілесні ушкодження. Згідно сертифікату добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) (індивідуальна частина) № 005141/4605/0000076 від 22.02.2023 року на момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля Renault Captur» державний номерний знак [NUMBER] , були застраховані в ПрАТ«СК«УНІКА» 06.07.2023 потерпіла [PERSON] звернулася до позивача із заявою №11559264682 про подію. Згідно звіту № 26741від 15.09.2023 року про визначення вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, проведеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Renault Captur» державний номерний знак [NUMBER] становить 281447, 73 грн. Згідно ремонтної калькуляції № 1155926468 від 15.09.2023 року вартість ремонту автомобіля «Renault Captur» державний номерний знак [NUMBER] , становить 281447, 73 грн. Згідно страхового акту № 11559264682 від 22.02.2023 року складеного [PERSON] , сума страхового відшкодування складає 251485, 17 грн. Відповідно до рахунку - фактури № Е1228 від 01.09.2023 року Приватне підприємство «Сінг-Сервіс», відновлювані ремонті роботи транспортного засобу складають 252670, 50 грн. Згідно платіжної інструкції № 113329 від 28.09.2023 року ПрАТ«СК«Уніка» перерахувало на рахунок отримувача ПП «Сінг-Сервіс» страхове відшкодування № 005141/4605/0000076 від 22.02.2023 в розмірі 251485, 17 грн. Згідно платіжної інструкції № 149446 від 14.03.2024 року ПрАТ«СК«Уніка» перерахувало на рахунок отримувача ПП «Сінг-Сервіс» страхове відшкодування № 005141/4605/0000076 від 22.02.2023 в розмірі 6219, 00 грн. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦК України визнає неповнолітніми фізичних осіб віком від 14 до 18 років. На відміну від малолітніх, неповнолітні особи визнані законодавцем повністю деліктоздатними, тобто здатними самостійно нести відповідальність за шкоду, заподіяну їхніми діями іншим особам. Так, згідно ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також, ст.108 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до п.50 ч.1 ст.1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування(ст. ст. 512, 514 ЦК України). Такий перехід права вимоги є суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, відносини між позивачем та відповідачем регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації. Відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) Страсбург, 10 лютого 2010 року, остаточне 10/05/2011), з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. За ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку суброгації між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку суброгації, за захистом якого він змушений був звернутися до суду. Таким чином, враховуючи те, що страховиком у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілій особі, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в порядку суброгації суми страхового відшкодування у розмірі 100904, 17 грн. У зв`язку з чим, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в сумі 100904, 17 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 01 листопада 2023 року між ФОП [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» укладено договір доручення №1. 02 листопада 2023 року між ФОП [PERSON] та адвокатським бюро "Білий" укладено договір № 2/23ю-2024 про надання правової допомоги. Також між ними укладено додаткову угоду №1 від 24 травня 2024 року до договору № 2/23ю-2024 від 02 листопада 2023 року. Відповідно до Акту прийму-передачі надання послуг від 03 грудня 2024 року згідно договору № 2/23ю-2024 від 02 листопада 2023 року, розмір гонорару за надання клієнту адвокатом правової допомоги по справі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] [PERSON] , встановлено та погоджено у фіксованому розмірі, що становить 8000,00 грн. Відповідачі не довели суду неспівмірність витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 у справі №922/1964/21 викладена правова позиція, в якій зазначено, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 по справі № 596/2305/18. Отже відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3028, 00 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000, 00 грн.

Outcome: approved