Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~08.01.2025\~року [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] звернулися до суду з позовом до Харківської міської\~радипро визначення розміру частки у майні, що є у спільній сумісній власності, в якому просили визначити, що частка кожного із співвласників квартири [ADDRESS] : [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~а також\~померлого [INFO] [PERSON] ,\~становить 1/4\~(одну\~четверту)\~частку квартири. Позов мотивовано\~тим,\~що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також померлому [INFO] [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло\~Реєстраційний № [NUMBER] , виданим 04 січня 1998 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі їх же розпорядження за №164 від 04.01.1998 року. Право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру зареєстроване 16 січня 1998 року державним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», запис у реєстровій книзі № Л-8-13531. Позивачі вирішили внести відомості про своє право власності на вищевказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але 20 вересня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову у проведенні реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , за відсутності одного із співвласників, посилаючись на норми ч.2 і 3 ст. 369 Цивільного кодексу України. При приватизації квартири [ADDRESS] частки співвласників не визначалися. У зв`язку з тим, що один із співвласників нерухомого майна [PERSON] помер, позивачі не можуть домовитися про розмір частки кожного з них у квартирі та позбавлені можливості укласти письмовий договір щодо поділу майна, яке належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Також позивачі позбавлені можливості внести відомості про своє право спільної сумісної власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За життя [PERSON] ніякої домовленості щодо розміру часток кожного із співвласників квартири не було, тому вони звертаються до суду з позовом про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. Ухвалою суду від 13.01.2025 позовну заяву залишено без руху. 05.02.2025 позивачами виконано вимоги ухвали суду від 13.01.2025 про залишення позовної заяви без руху та подано до суду позовну заяву в новій редакції. Ухвалою суду\~від\~10.02.2025\~\~відкрито провадження\~\~у справі,\~визначено\~проводити\~розгляд справи\~в\~порядку\~загального позовного\~провадження. Задоволено клопотання позивачів про витребування доказів. Витребувано з Першого відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію актового запису про смерть [INFO] [PERSON] , [INFO] . Витребувано з Четвертої державної нотаріальної контори міста Харкова (відокремлений підрозділ) відомості про наявність/відсутність заведеної спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; та наявність/відсутність посвідченого від його імені заповіту. 10.04.2025 на виконання ухвали суду від 10.02.2025 Четвертою державною нотаріальною конторою міста Харкова (відокремлений підрозділ) надано Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на його підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.04.2025. 16.04.2025 на виконання ухвали суду від 10.02.2025 Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію актового запису про смерть [INFO] [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від\~22.04.2025\~повторно\~витребувано\~від Четвертої\~державної\~нотаріальної\~контори міста\~Харкова (відокремлений підрозділ) відомості про наявність/відсутність посвідченого від імені померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , заповіту. 07.05.2025\~Четвертою\~державною\~нотаріальною конторою\~міста\~Харкова (відокремлений підрозділ) на виконання вимог ухвали суду від 22.04.2025 надіслано до суду витребувані докази. Ухвалою суду від 13.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання призначене на 26.06.2025 сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. 13.06.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. 17.06.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. 17.06.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Харківської міської ради, будучи повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання, судова кореспонденція направлялась до електронного кабінету ЄСІТС відповідача, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду відзив на позов. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивачів, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1998 року квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер 8-98-116056, належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток (а.с.18, 51). Судом встановлено, що 20 вересня 2024 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Черниченко Т.О. на підставі ч.ч.2, 3 ст. 369 Цивільного кодексу України відмовлено у проведенні реєстрації права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю одного із співвласників [PERSON] . Як \~вбачається з\~даного рішення\~державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] про відмову в проведенні реєстраційних дій від 20.09.2024 року за №75147859, під час розгляду заяви від 16.09.2024 року було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня. Державним реєстратором було направлено запит до Комунального підприємства "Харківське міське Бюро Технічної Інвентарізації» про надання інформації щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно наданій відповіді за даними реєстрових книг Бюро щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна станом на 01.01.2013 року згідно з наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] станом на 31.12.2012 проведена КП «БТІ» на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1998, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду №8-98-116056 (а.с.23, 56). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 24.06.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.17, 50). Рішенням Фрунзенського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~12.11.2024\~року встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] свідоцтва про право власності на житло, видане 04.01.1998 Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду на підставі розпорядження №164 від 04.01.1998 на ім`я [PERSON] щодо права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.19-20, 52-53). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 06.12.2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.24, 57). Згідно актового запису про смерть № 1543 від 27.01.2006 року [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 92). Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація щодо заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповітів, спадкових договорів після смерті [PERSON] не значиться (а.с. 89, 102-103). Згідно із ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно п.\~5\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~за позовами\~про захист\~права приватно\~власності» від\~22.12.1995\~року №\~20\~розглядаючи позови,\~пов`язані\~з спільною\~власністю громадян,\~суди повинні\~виходити з\~того,\~що відповідно\~до чинного\~законодавства спільною\~сумісною власністю\~є квартира\~(будинок),\~кімнати в\~квартирах та\~одноквартирних будинках,\~передана при\~приватизації з\~державного житлового\~фонду за\~письмовою згодою\~членів сім`ї\~наймача у\~їх спільну\~сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ст. 370 ЦК України, вважаючи, що розмір часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, зважаючи на те, що порядок користування спірною квартирою між учасниками спільної сумісної власності не встановлений, у свідоцтві на право власності на житло не визначені розміри часток квартири, що належить кожному зі співвласників, сторонами не надано до суду будь-якого договору про розмір часток. Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визначає, що частка [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить по 1/4 частини квартири у кожного. Щодо позовних вимог про визначення за померлим [PERSON] частки в праві спільної сумісної власності на квартиру, то суд відмовляє у їх задоволенні, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право та інтерес мають бути захищені судом у спосіб який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Відповідно до ч.1, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Зважаючи на зазначене вище, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить у тому числі про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України. Зважаючи на те, що на момент розгляду справи [PERSON] помер, тому відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилась, що свідчить про неможливість визнання за ним частки у праві спільної сумісної власності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 570/997/19.

Outcome: partial