Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося\~Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС"\~з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме грошових коштів у розмірі 25104,20 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.02.2022 між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір №767986695 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Вказує, що відповідачка добровільно за допомогою мережі Інтернет перейшов на офіційний сайт ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога " www.moneyveo.ua, обрала для себе бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримала грошові кошти в сумі 22 000 грн., пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та уклала кредитний договір без зовнішнього примусу. Кредитний договір №767986695 від 11.02.2022, підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №MNV8W96E направлено позичальнику 11.02.2022 о 13:00:10 год. на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів. Згодом, одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, після чого відповідач натиснув кнопку "Так", що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одночасно з підписанням договору, Товариство направило на електронну адресу, вказану Відповідачкою у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі що унеможливлює зміну його змісту. Відразу після вчинення цих дій, товариством було перераховано грошові кошти в сумі 22 000 грн. на банківську карту [PERSON] за номером № [NUMBER] , що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога". Позивач зазначив, що позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, надані у кредит, та сплатити проценти за користування кредитом на умовах договору. Вказує, що первісним кредитором були виконанні зобов`язання в повному обсязі та надано відповідачу кредит у визначеній сумі. Також зазначає, що 28.11.2018 між первісним кредитором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. У подальшому, між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та №28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Пунктом 2.1 Розділу 2 Договору факторингу №281118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що згідно умов Договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 23/0224-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до Договору факторингу № 23/0224-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25104,20 грн. 26.12.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №\~26/12/Е\~відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №\~26/12/Е\~від 26.12.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 25104,20 грн. Вказує, що станом на день звернення до суду з позовом сума заборгованості за кредитним договором не погашена, а тому враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2422,40 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 гривень. Вказаний позов надійшов до Приморського районного суду м. Одеси 28 лютого 2025 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 29 квітня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить суд відмовити з задоволенні позовної заяви ТОВ «ЕЙС» з огляду на недоведеність підписання відповідачем кредитного договору на викладених умовах, відсутністю доказів перерахування коштів (тіла кредиту), відсутності підстави заміни учасника процесуальних правовідносин та непомірним розміром витрат на правничу допомогу. 08 травня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній спростовує твердження наведені відповідачем в відзиві, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. В судовому засіданні встановлено, що 11.02.2022 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №767986695 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. На відповідних умовах відповідач уклала кредитний договір №767986695 від 11.02.2022, підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор №MNV8W96E. Відповідно до умов договору\~кредитодавець\~зобов`язувався надати позичальникові кредит на суму 22000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~11.02.2022 було перераховано на банківську карту [PERSON] за номером № [NUMBER] грошові кошти у 22 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №с78е4fd1-e8de-4996-a151-43a3475edea8, яка перебуває в матеріалах справи, що свідчить про прийняття останнім пропозиції кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. Так, судом встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс». У подальшому між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено низьку додаткових угод щодо продовження строків зазначеного Договору. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Умовами договору факторингу №28/1118-01 передбачено, що до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. Пунктом 2.1 Розділу 2 Договору факторингу №281118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що згідно умов Договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п.5.3.3 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 23/0224-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до Договору факторингу № 23/0224-01 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідачки на загальну суму 25104,20 грн. 26.12.2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЕЙС» уклали Договір факторингу №\~26/12/Е\~відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п. 1.2. Договору, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №\~26/12/Е\~від 26.12.2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 25104,20 грн. Зазначені обставини встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, кредитним договором №767986695 від 11.02.2022 року, правилами надання грошових коштів у позику ТОВ „Манівео швидка фінансова допомога», заявкою на отримання грошових коштів в кредит від 11.02.2022 року, платіжним доручення №с78е4fd1-e8de-4996-a151-43a3475edea8, розрахунком заборгованості, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та додатків до нього, договору факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024, реєстром боржників тощо. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій відповідача щодо укладення електронного договору про надання кредиту №767986695 від 11.02.2022 року. Матеріалами справи підтверджується, що 11.02.2024 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~надало відповідачці [PERSON] кредит шляхом перерахування коштів на суму 22000,00 гривень на її картковий рахунок, що відповідач не спростував жодним чином. Згідно розрахунку заборгованості, що відповідач має заборгованість за вищевказаним договором, а саме: за тілом кредиту 22 000 грн, за нарахованими відсотками 3104,20 грн. Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд не може погодитися із визначеною позивачем сумою заборгованості з огляду на таке. Відповідно до умов Кредитного договору Первісний кредитор надав Відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 22000 грн., строком на 30 днів зі сплатою 0,32 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. Зазначений кредитний договір містить різні процентні ставки, а саме: дисконтна процентна ставка (3-65%-722,7%), індивідуальна процентна ставка (361,35%- 772,7%), базова процентна ставка (722,7%), тобто договором визначено різні процентні ставки та різні строки повернення кредитних коштів. Суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування. Отже, за кредитним договором №767986695 від 11.02.2022 року, суд вважає, що вимоги підлягають до часткового задоволення з урахуванням суми неповернутого кредиту, процентної ставки за кредитом і строку кредитування в межах 30 днів. Розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить: 24112,00 грн., з яких: 22000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу і 2112,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (22000,00 грн. х 0,32% х 30 днів). Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.ч.1-3\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, і враховуючи, що існування заборгованості за кредитом не спростовано, приходить до висновку, що позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а відтак підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. Враховуючи часткове задоволення позовних вимоги на 96,5 %, з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ЕЙС" слід стягнути 2356 грн. 92 коп. судового збору сплаченого в першій інстанції. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц викладено, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2024 року між ТОВ "ФК "ЕЙС" та Адвокатським бюро "Тараненко та партнери" укладено договір про надання правничої допомоги № 27/12/24-01, додатком до якого є протокол погодження вартості послуг від 27.12.2024 року. Актом приймання-передачі наданих послуг, що є частиною Договору про надання правничої допомоги №27/12/20-01 від 27.12.2024, підтверджується, що адвокатським бюро надано такі послуги: складання позовної заяви вартістю 5000 грн за 2 години роботи; вивчення матеріалів справи вартістю 1000 грн за 2 годину; написання адвокатського запиту 500 грн за 1 годину; подача клопотання щодо отримання інформації про надання кредитних коштів за кредитним договором 500 грн. за 1 годину, що загалом становить 7000 гривень, які представник ТОВ "ФК "ЕЙС"" просив стягнути у позові. Відповідач заявила про неспівмірність витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом витраченим на виконання відповідних робіт їхній обсяг; ціну позову. Суд погоджується з такими доводами відповідача. Враховуючи, що справа є малозначною, а з доказів понесених витрат на правничу допомогу, а саме: Додаткової угоди №5 до договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024 року, вбачається, що в роботі адвокатського бюро перебувало значна схожих кредитних договорів, що вказує на типовість справи, тому розумний та необхідний розмір витрат слід зменшити, з огляду на позицію відповідача. При цьому, на переконання суду, дана справа не є складною, експертизи не призначались, свідки не допитувались, особливих суттєвих зусиль дана справа не потребувала. Враховуючи викладене, оцінивши рівень витрат представника позивача на правничу допомогу, а також співмірність витрат зі складністю предмета спору, виходячи із критеріїв розумності та пропорційності оплати послуг адвоката, з огляду на тривалість розгляду справи, обсяг виконаних робіт, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу частково у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial