Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Адвокат Курпіль А.М., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» 09.05.2025 (зареєстрована 12.05.2025), в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), зареєстрований 28.09.1974 Миколаївським сільРАГС Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис №30; після розірвання шлюбу залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] » без змін; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1\~211 грн. 20 коп. судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 28.09.1974 сторони уклали шлюб, зареєстрований Миколаївським сільРАГС Софіївського району Дніпропетровської області. Протягом останніх 10 років шлюбно-сімейні стосунки між подружжям ускладнились з причин відсутності взаєморозуміння, байдужістю до проблем один одного, втратою почуттів любові. У подальшому стосунки істотно погіршились, що призвело до виникнення постійних сварок, та, як наслідок, їх остаточного припинення. На переконання позивача, шлюб розпався остаточно та носить формальний характер, а його збереження на майбутнє суперечитиме його інтересам. Доцільності у наданні строку на примирення не вбачає, оскільки рішення розлучитись позивач прийняв остаточно та виважено. Позасудово розірвати шлюб подружжя не може, оскільки [PERSON] відмовляється з`являтись до органів РАЦС для подання відповідної заяви, що обумовило звернення до суду з приводу розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 27.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Курпіль А.М. не скористались, попередньо подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилася без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подала. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та його представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши\~ письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 28.09.1974 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Миколаївським сільРАГС Софіївського району Дніпропетровської області, актовий запис №30 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.09.1974). Як вказував позивач, шлюбно-сімейні\~стосунки між\~сторонами припинені\~вже тривалий\~час у\~зв`язку з\~відсутністю взаєморозуміння,\~втратою почуття\~любові один\~до одного,\~взаєморозуміння.Не маючи наміру та бажання зберегти шлюб на майбутнє, позивач просить його розірвати. Відповідно до\~ст.24\~СК України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка.Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності\~шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 пп. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у порядку ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач, діючи через представника, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надала, клопотань про надання строку на примирення не заявляла. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про укладення шлюбу\~серії [NUMBER] \~від 28.09.1974слідує, що під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке суд вважає за можливе залишити без змін з огляду на відсутність клопотання відповідача про відновлення дошлюбного прізвище. Позивач під час державної реєстрації шлюбу прізвище не змінював. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. Інші процесуальні витрати у справі відсутні.

Outcome: approved