Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» 69233 грн. заборгованості за послуги з постачання гарячої води, 58,72 грн. інфляційних втрат, 11,63 грн. 3% річних, 232,48 грн. пені, а також судового збору в сумі 3028 грн. Позов мотивує тим, що згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації відповідач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та користується послугами з постачання гарячої води, що надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». З 1 грудня 2021 року з відповідачем є укладеним індивідуальний договір з постачання гарячої води, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 8 вересня 2021 року. За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги в строки і на умовах, що визначені цими договорами. Зазначений договір розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://lmkp.lte.lviv.ua. Відтак стверджує, що відповідач є споживачем послуг з постачання гарячої води, а фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладанням договору, а також йому щомісячно надсилались повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати. Вказує, що згідно з відомостями про нарахування та оплату послуги з постачання гарячої води за період з 1 липня 2022 року по 31 січня 2025 року у відповідача виникла заборгованість на суму 63233 грн., а також нараховано штрафні санкції: 58,72 грн. інфляційних втрат, 2326,48 грн. пеня, 11,63 грн. 3 % річних, що загалом становить 71629,83 грн. Стверджує, що неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача, через небажання відповідача здійснювати оплату за надані послуги позивачеві, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. При цьому вказує, що позовна заява подається на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року у справі №463/5049/23, про скасування судового наказу від 5 жовтня 2023 року, про стягнення з [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене позивач звертається до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити. Матеріали даного позову були подані до Личаківського районного суду м. Львова 31 березня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 2 квітня 2025 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою сторонам було встановлено строк для подання заяв по суті. Копію вказаної вище ухвали, а також копію позовної заяви з додатками того ж дня - 2 квітня 2025 року було скеровано сторонам для відома, копію ухвали було отримано позивачем на зазначену в позовній заяві офіційну електронну адресу 2 квітня 2025 року, а 15 квітня 2025 року зазначене поштове відправлення отримано відповідачем. 23 квітня 2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Гандзюлевичем Я.А., що діє на підставі ордеру серії ВС №1360668 від 10 квітня 2025 року, подано до суду відповідь на відзив, згідно з яким просить відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю, призначити справу до судового розгляду в загальному порядку з викликом сторін. Вказує, що в позовній заяві відсутня інформація про те, хто і коли встановив засоби вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку подачі гарячої води, які технічні прилади були встановлені, хто був виробником цих приладів, коли і ким були сертифіковані на території України, а також коли вони в останній раз проходили повірку, що на його думку суперечить змісту індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води 1 грудня 2021 року. Також зазначає, що в позовні заяві є додаток про розрахунок для суду за надану послугу гаряча вода за період 1 липня 2022 року по 27 березня 2025 року, однак в позовній заяві жодним чином не має пояснень та роз`яснень яким чином та на яких підставах проводились розрахунки показів лічильника, а також як були зроблені такі розрахунки. Звертає увагу на те, що в рядку від серпня 2022 року в стовпчику «загальна заборгованість» відбувається збільшення суми порівняно з попереднім місяцем на 6431,70 грн., в рядку від вересня 2022 року сума збільшується на 22902,18 грн., в рядку від листопада 2022 року заборгованість зростає до 32472,85 грн. Стверджує, що [PERSON] , який проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] , не зміг би використати такий об`єм води який йому нараховують, а саме майже 400 кубів гарячої води. Окрім того зазначає, що з позовної заяви вбачається, що пеня нараховується з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Відповідно до запропонованого розрахунку для суду за надану послугу у такому не вказуються дні, коли закінчується розрахунок, а також не вказується день оплати споживачем наданої послуги, зазначається тільки місяць та сума заборгованості. Вказує, що ними надаються копії квитанцій з липня 2022 року по 22 березня 2025 року, які свідчать про те, що [PERSON] своєчасно та регулярно, що місячно проводив оплату комунальних послуг за надану гарячу воду. Також позивачем була надано розрахунок для суду за надану послугу гарячої води за період з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року, в якому зазначено, що [PERSON] пропустив 365 днів прострочки, що не відповідає дійсності, оскільки ними надано дванадцять квитанцій оплати гарячої води, які зробив [PERSON] з 22 січня 2024 року по 26 грудня 2024 року, відтак вказаний розрахунок не відповідає фактичним обставинам та наданим документам. Відтак вважає, що позивач жодним чином не обґрунтував суми боргу, а також період з якого нараховувалась пеня та підстава нарахування пені. Окрім того вказує, що 31 жовтня 2023 року Личаківським районним судом м. Львова була розглянута цивільна справа №463/5049/23, в якій судом було скасовано судовий наказ на підставі необґрунтованості розрахунків, новий позов який поданий ґрунтується на тих же самих розрахунках, які були подані під час винесення судом судового наказу який в подальшому був скасований, а відтак на їх думку розгляд справи на підставі наданих доказів неможливий, оскільки такі вже були визнані необґрунтованими іншим складом суду. Стверджує, що відповідач оплачує щомісячно витрати на функціонування системи гарячої води та плату за абонентське обслуговування послуги «гаряча вода», з січня 2023 року [PERSON] не користується гарячою водою з центрального водопостачання. Наголошує на тому, що жодного мешканця будинку ніхто не попереджував про встановлення загальнобудинкового приладу обліку гарячої води, а також про встановлення внутрішньоквартирних лічильників обліку води, не попереджали, що у разі відсутності лічильника обліку гарячої води і оплати послуги згідно тарифу на цю квартиру буде нарахований увесь не баланс спожитої води. Вказує, що позивач не звертався до відповідача з будь-яким листом претензією, в якій би аргументував розмір понесених збитків, розрахунок цих збитків строки та порядок оплати заборгованості. Вважає, що позивачем не повністю виконано вимоги ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме не вказано відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, не вказано чи має оригінали в своєму розпорядженні копій документів, які були надані суду та відповідачу, в пакеті документів, які отримав відповідач в конверті по пошті була відсутня копія довіреності представника позивача. Також в відзиві просив суд призначити розгляд справи в загальному порядку з викликом сторін. У зв`язку з тим, що відзив було подано до суду без виконання вимогам ч. 4 ст. 178, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, 24 квітня 2025 року судом було скеровано представнику відповідача лист, у якому повідомлено, що даний відзив не може бути прийнятий судом, та відповідно не може бути розглянуто вказане у такому клопотання, у зв`язку з наявними недоліками. 28 квітня 2025 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] про повернення йому відзиву на позовну заяву з додатками та у зв`язку з такою того ж дня 28 квітня 2025 року копія відзиву з додатками була повернута представнику відповідача. Також 28 квітня 2025 року представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, разом з якою надав копію квитанції про скерування позивачу копії відзиву з додатками. Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача Гандзюлевича Я.А. про призначення справи до судового розгляду в загальному порядку з викликом сторін відмовлено. 12 травня 2025 року на адресу суду від імені представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Шутко Н.І. надійшло клопотання про зменшення позовних вимог, до якого долучено відповідь на відзив, оглядом яких було встановлено, що вони не підписані представником позивача. Ухвалою суду від 13 травня 2025 року клопотання представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Шутко Н.І. про зменшення позовних вимог з додатком до такого відповіддю на відзив повернуто представнику позивача без розгляду. 28 травня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Шутко Н.І., що діє на підставі довіреності від 30 квітня 2025 року, про зменшення позовних вимог, згідно з яким просить: поновити строк для подання клопотання про зменшення позовних вимог та прийняти клопотання до розгляду; стягнути з [PERSON] на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання гарячої води у період з 1 липня 2022 року по 31 січня 2025 року в сумі 65337,3 грн., 51,29 грн. інфляційних втрат, 9,49 грн. 3% річних, 1078,28 грн. пені, а також судовий збір в сумі 3028 грн. Клопотання про зменшення позовних вимог мотивує тим, що позивачем було проаналізовано відзив відповідача на позовну заяву та додані платіжні інструкції. Звертає увагу на положення ч. 1 ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням та те, що згідно з пп. 6 п. 41. індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 1 грудня 2021 року споживач зобов`язаний сплачувати у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиту послугу пеню в розмірах, установлених цим договором. Також звертає увагу на пункти 36 та 45 індивідуального договору щодо порядку здійснення споживачем оплати та права виконавця на зарахування платежу в рахунок заборгованості споживача за минулі розрахункові періоди, обов`язку споживача сплатити пеню у разі несвоєчасного здійснення платежів, нарахування якої починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Вказує, що позивачем надано відомість про нарахування та оплату послуги постачання гарячої води за період з 1 липня 2022 року по 31 січня 2025 року (з датою формування 5 травня 2025 року), де відображено внесені часткові оплати за послугу з постачання гарячої води відповідачем. Також позивачем надано розрахунок для суду за надану послугу гаряча вода, де відображено розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних (з датою формування 5 травня 2025 року). Відтак вважає, що позивачем належним чином відображено всі оплати за послугу з постачання гарячої води, здійснені відповідачем за спірний період, у відповідних відомостях про нарахування та оплату послуги з постачання гарячої води, які розподілилися системою обліку позивача. Окрім того разом з вказаним клопотанням на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» Шутко Н.І., згідно з якою просить поновити процесуальний строк для подачі відповіді на відзив, прийняти відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо інформації про засоби вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку подачі гарячої води та їх повірки вказує, що житловий будинок [ADDRESS] , управителем якого є ЛКП «Господар», споживає теплову енергію на опалення та гаряче водопостачання. З метою обліку витрат на гаряче водопостачання встановлено вузол обліку на гаряче водопостачання фірми Powogaz водолічильник MWN на подаючому трубопроводі №16355860 Ду 50, водолічильник JS на рециркуляційному трубопроводі №400093419 Ду 32, що підтверджується Актом №071 від 23 лютого 2022 року про встановлення вузла обліку гарячого водопостачання. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35/14018 від 13 грудня 2021 року, чинним до 13 грудня 2025 року, лічильник води DN 50 Powogaz зав №16355860 опломбовано та поставлено на абонентський облік після чергової державної метрологічної повірки на основі даного свідоцтва. Відповідно до свідоцтва про повірку №35/14019 лічильника води DN 32 Powogaz зав №400093419 від 13 грудня 2021 року, чинним до 13 грудня 2025 року опломбовано та поставлено на абонентський облік після чергової державної метрологічної повірки на основі даного свідоцтва. Постановою НКРЕКП від 10 грудня 2018 року №1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛМКП «Львівтеплоенерго», яке є виконавцем цих послуг» установлені тарифи, за якими відповідач зобов`язаний оплачувати надану йому послугу. Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води встановлюють на підставі Рішень Львівської міської ради, зокрема, у п. 2 Рішення ЛМР № 972 від 1 листопада 2021 року «Про встановлення ЛМКП «Львівтеплоенерго» тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуг з постачання теплової енергії та гарячої води» визначено: Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» з моменту набрання чинності цього рішення та до завершення опалювального періоду 2021-2022 років нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, наданих для потреб населення, здійснювати за тарифами (на умовах їх дії), які діяли протягом опалювального періоду 2020-2021 років: Умовно-змінна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії - 1468,11 грн./Гкал (з ПДВ). Умовно-постійна частина двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії (місячна абонентська плата за одиницю теплового навантаження) 23913,23 грн./Гкал/год. (з ПДВ). Тариф на послугу з постачання гарячої води - 95,26 грн. за 1 куб. м (з ПДВ). Також, плата за абонентське обслуговування нараховується у відповідності до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Звертає увагу на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Житлового Кодексу Української РСР, Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, індивідуального договору щодо порядку надання послуги та оплати такої. Вказує, що у зв`язку з введенням в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, та враховуючи вимоги Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 9 червня 2018 року №2119-VIII та в зв`язку з переходом на нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання комунальних послуг, з 1 грудня 2021 року змінено порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Порядок такого розподілу визначено ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2018 року №315. Зазначає, що житловий будинок [ADDRESS] обладнано загальнобудинковим приладом обліку гарячої води, який прийнято на облік ЛМКП «Львівтеплоенерго» у лютому 2022 року, відповідно з лютого 2022 року обсяг спожитої гарячої води у будівлі визначається за показами будинкового лічильника. Цей обсяг розподіляється між споживачами. Згідно показів будинкового приладу обліку, житловий будинок по [ADDRESS] у липні 2022 року спожив 531,0 м3 гарячої води. Мешканці будинку подали інформацію про те, що згідно показів квартирних приладів обліку гарячої води спожито 134,0 м3 гарячої води. Різниця між обсягом гарячої води, спожитої за показами загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води згідно показів квартирних приладів обліку води складає 397,0 м3 (531,0-134,0) гарячої води. За даними обліку ЛМКП «Львівтеплоенерго», три квартири будинку (в т.ч. і квартира [ADDRESS] до 27 липня 2022 року) у липні 2022 року не були обладнані квартирними приладами обліку гарячого водопостачання. У квартирах зареєстровано (проживає) 6 осіб. У квартирі [ADDRESS] зареєстрована (проживає) одна особа. Оскільки, у даній квартирі зареєстровано квартирний прилад обліку з 27 липня 2022 року, нарахування кількості та вартості послуг з гарячого водопостачання проводилось по показах загальнобудинкового приладу обліку ГВ за період з 1 липня 2022 року по 26 липня 2022 року. За вищевказаний період був застосований розрахунковий коефіцієнт 0,8387097 (l oc./31(к-сть дн. у міс.)*26(к-сть дн.по безобліку). Розподіл між споживачами обсягів спожитої у будівлі гарячої, питної води, визначених за допомогою вузлів комерційного обліку, здійснювався відповідно до пункту 3, підпункту 4 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», різницю між обсягом гарячої води, згідно показів загальнобудинкового приладу обліку і обсягом води, згідно показів квартирних приладів обліку води у розмірі 397,0 м3 гарячої води у липні 2022 року розподілено на 5,8387097(5+0,8387097) осіб, які зареєстровані (проживають) у будинку по [ADDRESS] у квартирах, в яких не встановлено приладів обліку гарячого водопостачання. Вказує, що розрахунок кількості та вартості гарячої води за адресою [ADDRESS] ; 5 у липні 2022 року проведено наступним чином: гаряча вода 397,0 куб.м.; к-сть осіб, які проживають у квартирах без приладів обліку - 5,8387097 осіб; розподілено на квартиру [ADDRESS] - 57,02763м3 гарячої води (397,0куб.м./5,8387097ос*0,8387097); тариф на гаряче водопостачання - 95,26 грн./куб.м; нараховано за гарячу воду - 5432,45грн. (57,02763 м3*95,26 грн/м3). У липні 2022 року до ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулись власники квартир, на які проводився розподіл небалансу гарячої води, із заявами про перерахунок, оскільки, в одній із них встановлено квартирний прилад обліку (з листопада 2021 року), а в іншій - заглушена ГВ, що підтверджується відповідними актами. Враховуючи викладене, у липні 2022 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» провело перерозподіл обсягу спожитої у лютому 2022 року та травні-червні 2022 року гарячої води між мешканцями будинку. Дана корекція кількості та вартості спожитого об`єму гарячої води у сумі 2685 грн. (28,186м3) відображена у повідомленні на оплату послуг за липень 2022 року. Також посилається на положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2018 року №315 із змінами та доповненнями, та положення Індивідуального договору, вказуючи, що розподіл різниці проводиться за період, коли виникла ця різниця між обсягом води згідно із показами загальнобудинкового приладу обліку води та сумарним обсягом спожитої/витраченої гарячої води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, чинним законодавством не передбачено нарахування небалансу раз на рік. Перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу гарячої води, розподіленого окремим споживачам, обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів. Вказує, що враховуючи викладене, нарахування вартості послуг з централізованого гарячого водопостачання за вказаною адресою ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводить згідно норм чинного законодавства, показів будинкового приладу обліку та встановлених тарифів, дії позивача щодо нарахування за розподіл споживання гарячої води відповідають вимогам чинного законодавства Щодо твердження відповідача про те, що мешканців будинку не попереджали про встановлення загального будинкового приладу обліку гарячої води та про методику розподілу між споживачами обсягів спожитої у будівлі послуги з гарячого водопостачання вказує, що акт №071 від 23 лютого 2022 року про встановлення обладнання для обліку витрат гарячої води був погоджений директором ЛКП «Господар», а до складу комісії входив їх представник. Окрім того вказує, що відповідачем надано платіжні інструкції про оплату за центральне опалення, витрати на забезпечення функціонування системи опалення, гаряче водопостачання, абонентське обслуговування теплопостачання та постачання гарячої води, центральне опалення за період з 22 січня 2022 року по 21 березня 2025 року, проте до уваги варто взяти лише ті оплати, які були здійснені у спірний період з 1 липня 2022 року по 31 січня 2025 року і лише за послуги з постачання гарячої води. Ухвалою суду від 5 червня 2025 року клопотання представника позивача задоволено, поновлено позивачу строк для подання клопотання про зменшення позовних вимог та прийнято клопотання до розгляду, поновлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та прийнято таку. Копію вказаної ухвали було скеровано сторонам для відома та такі того ж дня 5 червня 2025 року було отримано на їх офіційні електронні адреси позивачем та представником відповідача. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався 2 травня 2025 року. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, відповідачем було реалізовано право на подання відзиву на позов, а позивачем відповіді на відзив, строк для подання відповідачем заперечення та відзиву на клопотання про зменшення позовних вимог сплив. Відтак з метою дотримання розумного строку розгляду справи суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 1 від 27 березня 2025 року, а також отриманими судом відповіддю органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. При цьому як вбачається з вказаної вище довідки, [PERSON] є власником зазначеної квартири, що відповідачем не заперечується. Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» стверджує, що за адресою: [ADDRESS] , ним надаються відповідачу послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з чим йому було відкрито особовий рахунок та щомісячно надсилались повідомлення про нарахування вартості та кількості наданих послуг з метою їх оплати. При цьому позивачем розміщено на своєму офіційному веб-сайті (https://lmkp.lte.lviv.ua) типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1023 від 8 вересня 2021 року, який є публічним договором приєднання, та відповідно до умов такого вступив в дію через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства. За умовами вказаного договору ЛМКП «Львівтеплоеиерго» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу та відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу гарячої води, спожитої у будинку, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідач не заперечує факту надання йому позивачем послуги з постачання гарячої води та укладення ним з 1 грудня 2021 року індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води, який є публічним договором приєднання. З наданої представником позивача копії акту №071 від 23 лютого 2022 року вбачається, що в будинку по [ADDRESS] , встановлено вузол обліку ГВП (гаряче водопостачання) фірми Powogaz водолічильник MWN на подаючому трубопроводі №16355860 Ду 50, водолічильник JS на рециркуляційному трубопроводі №400093419 Ду 32. Встановлення таких здійснювалося в присутності представника від споживача ЛКП «Господар». Згідно з свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35/14018 від 13 грудня 2021 року, чинного до 13 грудня 2025 року, лічильник води DN 50 Powogaz зав №16355860 опломбовано та поставлено на абонентський облік після чергової державної метрологічної повірки на основі даного свідоцтва. Також згідно з свідоцтвом про повірку №35/14019 від 13 грудня 2021 року, чинним до 13 грудня 2025 року, лічильника води DN 32 Powogaz зав №400093419, опломбовано та поставлено на абонентський облік після чергової державної метрологічної повірки на основі даного свідоцтва. Як встановлено\~судом,\~позивач просить\~стягнути з\~відповідача заборгованість,\~що виникла\~за період\~з 1\~липня 2022\~року по\~31\~січня 2025\~року,\~відтакправовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1182 та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 10 грудня 2018 року № 1755 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню ЛЬВІВСЬКИМ МІСЬКИМ КОМУНАЛЬНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО», встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Також відповідно до підпункту 1 пункту 43 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості послугу згідно із законодавством та умовами договору. При цьому підпунктом 5 пункту 45 Правил визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Згідно з пунктом 4 Правил послуга надається споживачу згідно з умовами типового договору про надання послуги, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», та вимогами цих Правил. Відповідно до пунктів 32, 33, 36-38 Правил вартістю послуги з постачання гарячої води є встановлений відповідно до законодавства тариф. Плата за послугу розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства. Рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу щомісяця на безоплатній основі відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуги може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. При цьому згідно з п. 39 Правил споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17, постановах Верховного суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від 20 листопада 2024 року у справі №463/6799/18. Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Так згідно з ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузлом комерційного обліку визнається вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. В свою чергу, розподільним обліком комунальних послуг (далі - розподільний облік) є визначення за допомогою вузла розподільного обліку (приладу - розподілювача теплової енергії) та/або за встановленими правилами (методиками) у передбачених цим Законом випадках кількісних показників отриманої споживачем комунальної послуги, на підставі яких здійснюється розподіл показань вузла комерційного обліку між споживачами в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9-11цього Закону. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Порядок розподілу обсягу спожитої гарячої води визначається ст. 10 Закону, у відповідності до якої обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті. Якщо виникає різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22 листопада 2018 року затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, якою встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Згідно п. 3 розділу ІІ вказаної методики загальний обсяг спожитої гарячої води у будівлі/будинку складається з: сумарного обсягу спожитої гарячої води уj-их приміщеннях, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку, м-3; сумарного обсягу спожитої гарячої води уi-их приміщеннях, які не оснащені вузлами розподільного обліку, м-3; обсягу гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби, визначений за показаннями вузла розподільного обліку або на підставі договору з виконавцем комунальних послуг на ці цілі, м-3; обсяг витоку гарячої води із внутрішньобудинкових мереж ГВП, який стався з вини особи, яку встановлено, м-3. За відсутності витоків приймають Vгвпвит=0; обсягу небалансу споживання гарячої води, що є різниця між показаннями вузла комерційного обліку та обсягом гарячої води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі/будинку, усі приміщення якої оснащені вузлами розподільного обліку, м-3. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої у будівлі/будинку гарячої води здійснюється відповідно до розділу IX цієї Методики. Згідно пункту 2 розділу IX цієї Методики, обсяги небалансу гарячої води та обсяги спожитої гарячої води, визначені як сума показань вузлів розподільного обліку у будівлі/будинку, де усі приміщення споживачів, до яких постачається гаряча вода, оснащені вузлами розподільного обліку, розподіляються пропорційно до обсягу споживання. Так з наданих представником позивача інформації про вузол обліку ГВП №0071 та інформацій про нарахування по об`єкту [ADDRESS] , за опалювальні сезони 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024, 2024/2025, нарахування у даному будинку послуг з постачання гарячої води здійснювалось позивачем з врахуванням договору та показів лічильників. Відтак з наведеного вище та наданих стороною позивача документів вбачається, що нарахування відповідачу, як споживачу, послуг з гарячого водопостачання здійснювалось відповідно до встановленої методики з урахуванням показників загальнобудинкового вузла обліку води, який був встановлений в присутності представника управителя будинку та є сертифікованим у передбаченому закону порядку, пройшов відповідну повірку. При цьому пунктами 1-3 розділу ХІІ Методики визначено, що проведення перерозподілу обсягів наданих комунальних послуг здійснюється: при уточненні показань вузлів комерційного обліку спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги; при уточненні показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії на підставі контрольного зняття їх показань або подання споживачем уточненої інформації. Обсяг перерозподілу може мати як додатне, так і від`ємне значення, що призводить як до збільшення, так і до зменшення розподілених між окремими споживачами обсягів спожитої комунальної послуги у попередні розрахункові періоди. Перерозподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягів розподіленої комунальної послуги окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів. У разі виявлення різниці в результаті уточнення показань вузла (вузлів) комерційного обліку, що визначає/визначають загальний обсяг спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку, перерозподіл проводиться пропорційно до обсягів спожитої відповідної комунальної послуги споживачами, розподілених у розрахунковому періоді, за який здійснюється перерозподіл. В результаті уточнення показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії (на підставі звіряння їх показань, подання споживачем уточненої інформації, відновлення надання показань споживачами) визначається обсяг перерозподілу спожитої комунальної послуги між споживачами у будівлі/будинку, як різниця між сумою показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії до коригування та сумою показань таких засобів після коригування. Вирахуваний таким чином обсяг коригування розподіляється між споживачами за принципом, що наведений у пункті 2 цього розділу. Після здійснення перерозподілу розподіленого обсягу спожитої комунальної послуги виконавцем розподілу комунальної послуги проводиться перерахунок із окремим споживачем та з усіма споживачами будівлі/будинку. Результати перерозподілу та перерахунку відображаються у рахунках споживачів у розрахунковому періоді, у якому здійснено перерозподіл. Відтак з наведеного вбачається, що чинне законодавство не передбачає підстав для звільнення споживача від плати за небаланс споживання гарячої води, та в разі існування в будинку небалансу споживання гарячої води правомірними є дії виконавця щодо розподілу цього небалансу між усіма споживачами пропорційно до обсягу споживання. Так з наданого позивачем з клопотанням про зменшення позовних вимог розрахунку заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води (відомості про нарахування та оплату послуги) за період з 1 липня 2022 року по січень 2025 року за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] , вбачається, що відповідачем не здійснювалася оплата наданих послуг в повному обсязі, внаслідок чого станом на кінець січня 2025 року розмір заборгованості останнього становив 65337,3 грн. При цьому в липні 2022 року, серпні 2022 року, жовтні 2022 року, лютому 2023 року, березні 2023 року, серпні 2023 року, вересні 2023 року та листопаді 2023 року позивачем було здійснено перерахунок, проведення якого відповідає наведеним вище положенням. До січня 2023 року відповідачу до нарахувань включалась вартість спожитої гарячої води, витрат на функціонування системи гарячої води та плата за абонентське обслуговування, з січня 2023 року нараховується лише вартість витрат на функціонування системи гарячої води та плата за абонентське обслуговування. Відповідачем надано суду ряд квитанцій щодо оплати послуг, однак лише частина з таких стосується оплати вартості послуг з постачання гарячої води, факт часткової оплати послуг відповідачем не заперечується позивачем та такі відображені у вказаному розрахунку, заперечень на який стороною відповідача не надано, оскільки вказані у відзиві заперечення стосувались розрахунку, наданого з первісною редакцією позовних вимог. Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» зверталось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання гарячої води, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2023 року (справа №463/5049/23, провадження №2-с/463/110/23) скасовано судовий наказ, виданий Личаківським районним судом м. Львова 5 жовтня 2023 року у справі №463/5049/23 (провадження №2-н/463/1491/23) за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», яким було стягнуто з [PERSON] на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , з постачання гарячої води за період з 1 липня 2022 року по 30 квітня 2023 року в сумі 64293 грн. 80 коп., а також 268 грн. 40 коп. судового збору. 31 березня 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом, з якого вбачається що існуюча заборгованість не була сплачена відповідачем. При цьому судом не може братись до уваги посилання сторони відповідача на те, що надані стороною позивача докази щодо наявності заборгованості були визнані необґрунтованими під час скасування судового наказу, оскільки з вказаної вище ухвали суду від 31 жовтня 2023 року вбачається, що такою лише було констатовано факт звернення представника боржника з заявою про скасування судового наказу, в якій останній посилався на необґрунтованість на його думку розрахунку заборгованості. Під час розгляду заяви про скасування судового наказу обставини справи судом не встановлюються та підставність вимог стягувача не перевіряється, суд обмежується лише формальною перевіркою поданої заяви вимогам ст. 170 ЦПК України, оскільки відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржником вимог стягувача, що свідчить про наявність спору про право та оскільки при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу. Також суд не бере до уваги посилання сторони відповідача на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом не було виконано вимоги пунктів 6 та 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України до позовної заяви, оскільки в даній категорії спорів не передбачено обов`язкового досудового порядку урегулювання спору, суду було надано разом з позовом всі перелічені додатки, з яких частину надано в оригіналах, а в копіях надано індивідуальний договір, про розміщення якого на сайті вказано в позовній заяві, ухвалу суду та довіреність представника з зазначенням видавця таких документів Личаківського районного суду м. Львова та позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідно. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Водночас пунктами 54-55 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 визначено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості споживач має право викликати виконавця або його представника для проведення перевірки кількості та/або якості наданої послуги. Оформлення претензій споживачів здійснюється в порядку, передбаченому статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За результатами перевірки якості надання послуги складається акт-претензія відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирним будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. № 1145. При цьому відповідно до ч. 1 та 4 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено, суд приймає вказаний вище розрахунок заборгованості відповідача як належний та допустимий доказ позовної вимоги. При цьому суд звертає увагу на те, що пунктом 40 Правил визначено, що у разі ненадання послуги, надання її не в повному обсязі або надання послуги неналежної якості виконавець проводить перерахунок вартості послуги в установленому законодавством порядку та сплачує споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законом або договором. Крім того, як висловився Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи №6-931цс15 в своїй постанові від 13 січня 2016 року, на вказані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14 лютого 2018 року), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобов`язаний враховувати. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України«Про житлово - комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Аналогічні положення містяться в пункті 41 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою КМУ №1182 від 11 грудня 2019 року, та пункті 45 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 1 грудня 2021 року (типового договору затвердженого даною Постановою). Так, з наданого позивачем з клопотанням про зменшення позовних вимог розрахунку вбачається, що останнім відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України було нараховано боржнику у зв`язку з заборгованістю за послуги з постачання гарячої води 3% річних в розмірі 9,49 грн. та інфляційні витрати в розмірі 51,29 грн. лише за період березня - листопада 2024 року. Окрім того позивачем було нараховано 2149,4 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг з постачання гарячої води за період з січня 2024 року до листопада 2024 року включно за 337 днів прострочення, з яких позивач з врахуванням наданих відповідачем квитанцій просить стягнути 1078,28 грн. Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведені позивачем розрахунки є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачами не представлено, суд приймає вказані розрахунки як належні та допустимі докази позовних вимог. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору, сплаченого позивачем з врахуванням положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України, в загальному розмірі 3028 грн., оплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією. На підставі наведеного та

Outcome: approved