Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ЖБК «Захисник», ТОВ «ОСВ Практик» про визнання майнових прав на двокімнатну квартиру [ADDRESS] у розмірі профінансованого внеску в сумі 405 760,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.07.2013 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1183 «Про організацію при Головному управлінні МВС України в м. Києві житлово-будівельного кооперативу ЖБК «Захисник», з метою будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями по [ADDRESS] було створено ЖБК «Захисник». Фінансування будівництва здійснюється за кошти ЖБК «Захисник» та кошти інвестора. 20.06.2014 між ЖБК «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» було укладено Договір генерального підряду на капітальне будівництво №2, згідно з яким ТОВ «ОСВ Практик» зобов`язувався на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати ЖБК «Захисник» об`єкт будівництва: житловий будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.2 вказаного Договору підряду передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань згідно наведеного переліку, зокрема і квартири [ADDRESS] . Фінансування може здійснюватися за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо). 03.11.2014 року ЖБК «Захисник» надав ТОВ «ОСВ Практик» право залучати кошти інвесторів для фінансування будівництва, а ТОВ «ОСВ Практик» на законних підставах набув майнові права на помешкання та приміщення у будинку, та мав право укладати з фізичними та юридичними особами - інвесторами договори купівлі-продажу майнових прав. 15.04.2015 року між ТОВ «ОСВ Практик» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасаровою О.М. за реєстровим №268, предметом якого є майнові права на квартиру [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:63:332:0051). Згідно п. 1.3 Договору, запланований термін введення в експлуатацію об`єкта будівництва - ІІІ квартал 2015 року. Вартість майнових прав складає 326 040,00 грн. з урахуванням ПДВ, за 1 кв.м. - 5 200,00 грн. з урахуванням ПДВ. 24.04.2015 року [PERSON] сплатив на користь ТОВ «ОСВ Практик» 100% вартості майнових прав у розмірі 326 040,00 грн. 05.01.2016 року та 20.09.2017 року [PERSON] здійснив додаткові оплати коштів внаслідок збільшення фіксованої ціни будівництва та внаслідок фактичного збільшення площі квартири на 0,7 кв.м., а тому загальна сума профінансованого внеску склала 405 760,00 грн. 06.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір відступлення майнових прав на квартиру, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г. за реєстровим №990. Таким чином, [PERSON] набув майнові права на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, відповідач ТОВ «ОСВ Практик» не виконав умови Договору купівлі-продажу майнових прав від 15.04.2015 року, який був укладений з [PERSON] , а саме не здав в експлуатацію об`єкт капітального будівництва у 3-ій квартал 2015 року, що перешкоджає йому у встановленому законодавством порядку оформити право власності на квартиру понад 8 (вісім) років. Крім того, ЖБК «Захисник» листом №20 від 15.07.2019 повідомив, що в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за Договором генерального підряду та розриває його, а також про те, що майнові права, зазначені у п.1.2. цього Договору анулюються. Таким чином, ЖБК «Захисник» фактично анулював його майнові права на квартиру [ADDRESS] , які він правомірно набув 06.10.2017 року на підставі Договору відступлення майнових прав, укладеним з [PERSON] . З огляду на викладене, вважає, що відповідачі порушили його права, оскільки вони незаконно позбавили його права власності на майнові права на квартиру, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Дарницького районного міста Києва від 17.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 79). Ухвалою Дарницького районного міста Києва від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження у справі, розпочато розгляд справи по суті (а.с. 114). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Паламарчук М.А. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника надійшло клопотання в якому він просить суд проводити судовий розгляд без його участі та без участі позивача, просить задовольнити позовні вимоги, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Представники відповідачів належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, відзиву не подали, викликались до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверти повернулись до суду без вручення адресатам з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що ЖБК «Захисник» створено для організації будівництва житлового будинку, що підтверджується розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1183 від 16.07.2013 року (а.с. 19-20). 20.06.2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та TOB «ОСВ Практик» (генеральний підрядник) укладено Договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2 (а.с. 21-33). У відповідності до п. 1.1. Договору, генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва (п. 1.3. Договору) відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов Договору та завдання Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом Об`єкт та оплатити його в межах договірної ціни (п. 3.3. цього Договору). Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник», замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань. 03.11.2014 року між ЖБК «Захисник» та TOB «ОСВ Практик» укладено Додаткову угоду до Договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2 (а.с. 34). Пунктом 1 Додаткової угоди від 03.11.2014 року передбачено, що замовник передає генпідряднику частину своїх функцій, що виключно стосуються організації фінансування будівництва помешкань та приміщень, перелік яких наведено в пункті 1.2. договору. Фінансування може здійснюватися за рахунок власних коштів генерального підрядника та/або за рахунок залучених коштів від фізичних та юридичних осіб (кредитів, інвестиційних угод, договорів купівлі-продажу майнових прав тощо). Згідно з пунктом 2 цієї додаткової угоди генеральний підрядник набуває майнові права на помешкання та приміщення, перелік яких наведено в пункті 1.2. договору. Вказаний договір та додаткові угоди до нього не було визнано недійсними. 15.04.2015 року між ТОВ «ОСВ Практик» та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасаровою О.М. за реєстровим №268 (а.с. 37-40). У відповідності до п. 1.1. та 1.1.1. цього Договору, продавець передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) майнові права на квартиру [ADDRESS] . Будівництво здійснюється продавцем на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:63:332:0051. Об`єкт продажу має наступні характеристики: а) загальна площа: 62,7 кв.м., житлова площа - 33,4 кв.м.; б) поверх №8; в) кількість кімнат 2 (дві) (п. 1.2 Договору). Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - ІІІ квартал 2015 року (п. 1.3. Договору). Майнові права, визначені у п. 1.1. цього Договору продаються за ціною 326 040,00 грн. з урахуванням ПДВ, виходячи з вартості майнових прав перерахунку 1 кв.м. загальної площі - 5 200,00 грн. з урахуванням ПДВ (п. 2.1. Договору). 24.04.2015 року [PERSON] сплачено на користь ТОВ «ОСВ Практик» 326 040,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1370_2, призначення платежу: Сплата за майнові права на квартиру [ADDRESS] , зг договору купівлі-продажу, зареєстрований за №268 від 15.04.2015 р., без ПДВ (а.с. 41). 09.09.2015 року між ЖБК «Захисник» та TOB «ОСВ Практик» укладено Додаткову угоду №2 до Договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2, у відповідності до якої фіксована ціна становить 5 220,00 грн./м2 (а.с. 35). 05.01.2016 року [PERSON] сплачено на користь ТОВ «ОСВ Практик» додатково 3 640,00 грн., що підтверджується квитанцією № 3882510028, призначення платежу: Остат. розр. варт. об. продажу [ADDRESS] , зг. дог. КП №268 від 15.04.2015 р. в т.ч. ПДВ (а.с. 43). 29.03.2016 року між ЖБК «Захисник» та TOB «ОСВ Практик» укладено Додаткову угоду №3 до Договору генерального підряду на капітальне будівництво № 2, у відповідності до якої фіксована ціна становить 5 700,00 грн./м2, загальна площа приміщень становить 9 673,6 м2 (а.с. 36). 20.09.2017 року [PERSON] сплачено на користь ТОВ «ОСВ Практик» додатково 76 080,00 грн., що підтверджується квитанцією № 117997, призначення платежу: Допл варт. Об`єкту продажу [ADDRESS] , заг пл 63,4 кв.м. (а.с. 45). 06.10.2017 року між ТОВ «ОСВ Практик» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасаровою О.М. 15.04.2015 року за реєстровим №268, у відповідності до якого [PERSON] має право відступити право вимоги та свої зобов`язання за цим договором на користь третьої особи (а.с. 46). 06.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір відступлення майнових прав на квартиру, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ракитянською Т.Г. за реєстровим № 990 (а.с. 47-50). У відповідності до п. 1.1. Договору, первісний кредитор відступає новому кредиторові права за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеним між ТОВ «ОСВ Практик» та [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багдасаровою О.М. 15.04.2015 року за реєстровим №268, а новий кредитор приймає це відступлення. До прав, які відступлені за Договором купівлі-продажу майнових прав, та які відступаються за цим Договором включаються такі права: 1.1.1. майнові права на квартиру [ADDRESS] та всі інші права, передбачені Договором купівлі-продажу майнових прав (п. 1.1. Договору). Станом на 06.10.2017 року позивач [PERSON] є власником майнових прав на спірну квартиру. TOB «ОСВ Практик» умови договору не виконав, у запланований термін об`єкт капітального будівництва в експлуатацію не зданий та об`єкт інвестування не переданий позивачу [PERSON] , що перешкоджає в установленому законом порядку оформити право власності на спірну квартиру. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, що ним, як покупцем, виконано умови договору щодо оплати вартості майнових прав на квартиру у повному обсязі, однак отримати свідоцтво про право власності на квартиру не вдається за можливе, оскільки в запланований термін закінчення будівництва даний об`єкт будівництва не завершено та не введено в експлуатацію, а відповідачем ЖБК «Захисник» не визнається його право на майнові права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України. Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торгівельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно із ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ч. 3 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, копії, засвідчені в установленому порядку. При цьому, нормами ч.ч.7 та 8 п.50 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, визначено, що у разі коли завершення будівництвом об`єкту містобудування та державної реєстрації прав на такий об`єкт за особами, які брали участь в інвестуванні (фінансуванні) об`єкта будівництва, здійснюється після 1 січня 2013 р., особа, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб (замовник будівництва), після прийняття такого об`єкта в експлуатацію подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення прав власності на такий об`єкт до проведення реконструкції (у разі проведення реконструкції об`єкта нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; документ що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадку, коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна його адреса не змінювалася); затверджений такою особою перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування (фінансування) об`єкта будівництва. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий з моменту набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У Постанові № 6-98цс13 від 02.10.2013 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. Статтею ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами визнаються будь-які права пов`язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Судом встановлено, що [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором про відступлення прав від 06.10.2017 року, сплативши грошові кошти у визначеній у договорі сумі, у зв`язку із чим набув майнових прав щодо об`єкта нерухомості, зокрема права на отримання в подальшому у власність спірну квартиру. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі, як предмету матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Зазначено про поділ речей на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України), а також вказано і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року N 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути, у тому числі, «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland», заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Stretch v The United Kingdom», заява N 44277/98). В іншій справі (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Визначення майнового права як права очікування та повноваження власника таких прав надано у висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12, від 15 травня 2013 року у справі № 6-36цс13, від 04 вересня 2013 року у справі № 6-51цс13, від 24 червня 2015 року у справі N 6-318цс15, від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1920цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 02 грудня 2015 року у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 16 березня 2016 року у справі N 6-290цс16, від 23 березня 2016 року у справі № 6-289цс16, від 30 березня 2016 року у справах № 6-3129цс15 та № 6-265цс16, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2994цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-503цс16, від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1111цс16. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 вказано, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Враховуючи встановлені обставини та вищевказані правові норми, суд вважає доводи позивача про те, що до завершення будівництва об`єкта нерухомості, та введення його в експлуатацію позивачу, як інвестору належать майнові права на цей об`єкт, такими, що ґрунтуються на законі. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові № 14-461 цс19 від 09.10.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано заперечень, які б спростовували доводи, викладені у позовній заяві. Таким чином, зважаючи на обставини справи, придбання позивачем майнових прав на квартиру [ADDRESS] за Договором відступлення прав від 06.10.2017 року та невизнання ЖБК «Захисник» умов Договору купівлі-продажу майнових прав від 15.04.2015 року, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права щодо визнання майнових прав за [PERSON] на вказану квартиру, як частину в об`єкті незавершеного будівництва, забезпечить поновлення прав та захист від незаконних посягань у майбутньому, а відтак позов за заявленими вимогами підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір по 2 028,80 грн. з кожного (з розрахунку: 4 057,60 : 2). На підставі викладеного та

Outcome: approved