Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Позивач, в інтересах якого діє адвокат - Гуцол Руслан Іванович, звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Предметом поділу між колишнім подружжям є однокімнатна квартира [ADDRESS] , що 11 червня 2007 року (в період шлюбу) за Договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованим за № 1537, була набута подружжям у власність та зареєстрована за покупцем [PERSON] , за згоди чоловіка [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 вересня 2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2152. 30 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис за № 398. 11 червня 2007 року (в період шлюбу) між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , за згоди позивача [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] . За домовленістю сторін купівлю квартири здійснено за 414 100 грн, що є еквівалентом 82 000 доларів США. Право власності на відповідну квартиру виникло у покупця [PERSON] 11 червня 2007 року, з моменту державної реєстрації цього договору в реєстрі за № 1537. Після розірвання шлюбу, між сторонами було досягнуто усної домовленості, що спірна квартира [ADDRESS] буде в подальшому перереєстрована на позивача [PERSON] , оскільки була придбана в шлюбі за його особисті кошти. Однак, після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну 24 лютого 2022 року, зв`язок позивача з відповідачем був втрачений і на час звернення до суду з цим позовом, юридичним власником спірної квартири продовжує залишатися [PERSON] . Позивачеві відомо, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] виїхала за межі України. Чи поверталася відповідач до України?, - позивачеві невідомо. [PERSON] обмежений у праві розпоряджання спірною квартирою (власністю), оскільки він не вказаний як покупець у відповідному договорі купівлі-продажу від 11 червня 2007 року. Проте, за усною домовленістю подружжя було прийнято рішення про оформлення відповідача [PERSON] власником спірної квартири лише формально, зазначивши тільки згоду позивача [PERSON] на її придбання. До реєстрації шлюбу з відповідачем, а саме 03 липня 2000 року, [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Тесленко М.В., квартиру [ADDRESS] , за реєстровим № 1272. Цю ж квартиру [PERSON] під час шлюбу з відповідачем продав [PERSON] . Через кілька днів, а саме 16 травня 2003 року, [PERSON] придбав у продавця [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 11 червня 2007 року позивач [PERSON] продав трикімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] . І того ж дня, а саме 11 червня 2007 року, фактично [PERSON] придбав спірну квартиру [ADDRESS] у [PERSON] . В договорі купівлі-продажу квартири від 11 червня 2007 року, зареєстрованому за № 1537, покупцем вказано відповідача [PERSON] , оскільки між сторонами на той час існували міцні сімейні стосунки, про подальше розірвання шлюбу сторони навіть не думали і до вибору покупця зв цим договором відносилися як до простої формальності. В договорі купівлі-продажу квартири 11 червня 2007 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1532, вказано вартість квартири [ADDRESS] - 32 400 грн. Однак, реальна вартість подібної квартири на той час становила набагато більше. Позивач і до шлюбу з відповідачем, і під час шлюбу, працював та одержував стабільний і достатній дохід, що дозволяв накопичити кошти для купівлі спірної квартири. [PERSON] переконаний, що в даному випадку суд має відступити від правового режиму спільного сумісного майна на спірну квартиру та визнати за позивачем, у тому числі, право власності і на частину спірної квартири відповідача. 05.11.2024 року позовна заява передана у провадження судді Коваленко І.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 09.01.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 17.01.2025 року (вх.№3048) від представника позивача [PERSON] - адвоката Гуцола Руслана Івановича, через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про витребування доказів по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме просив витребувати: у Державної податкової служби України інформацію наступного змісту: - чи заносився 02 жовтня 2000 року до Державного реєстру фізичних осіб ідентифікаційний номер фізичної особи [NUMBER] ? - чи рахується/рахувався коли-небудь в Державному реєстрі фізичних осіб ідентифікаційний номер фізичної особи [NUMBER] за [PERSON] , [INFO] , що є громадянкою Республіки Білорусь (паспорт [NUMBER] ). 17.01.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Гуцола Руслана Івановича, про витребування доказів, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, - задоволено. Витребувано у Державної податкової служби України інформацію наступного змісту: - чи заносився 02 жовтня 2000 року до Державного реєстру фізичних осіб ідентифікаційний номер фізичної особи [NUMBER] ? - чи рахується/рахувався коли-небудь в Державному реєстрі фізичних осіб ідентифікаційний номер фізичної особи [NUMBER] за [PERSON] , [INFO] , що є громадянкою Республіки Білорусь (паспорт [NUMBER] ). 29.01.2025 року (вх.№5390) на адресу суду від В.о. директора Департаменту податкових сервісів Тетяни Барабаш надійшла витребувана судом інформація. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 31.01.2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до провадження судді із призначенням підготовчого судового засідання. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила заяву про визнання позовних вимог та одночасно просила розглядати справу у її відсутність. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно положень ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відтак, в даному випадку, враховуючи, що відповідач заявлений до нього позов визнав і підстав для відмови у прийнятті такого визнання немає, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі на стадії підготовчого судового засідання. Вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 2002 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 2152 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ). (а.с.9) 11 червня 2007 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , за згоди позивача [PERSON] /п. 5. Договору/ було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] . (а.с.11-12) За домовленістю сторін купівлю квартири здійснено за 414 100 грн, що є еквівалентом 82 000 доларів США /п. 11 Договору/. Відповідно до п. 14 вказаного договору, - право власності на відповідну квартиру виникло у покупця [PERSON] 11 червня 2007 року, з моменту державної реєстрації цього договору в реєстрі за № 1537. Договір купівлі-продажу квартири від 11 червня 2007 року, зареєстрований за № 1537. Один примірник оригіналу договору зберігається у справах приватного нотаріуса Криворучка В.П., а другий у відповідача /п. 19 Договору/. 30 жовтня 2012 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис за № 398 (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). (а.с.10) 03 липня 2000 року, [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Тесленко М.В., квартиру [ADDRESS] , за реєстровим № 1272 (зареєстровано в Київському міському БТІ 04 липня 2000 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 23-224). Цю ж квартиру [PERSON] під час шлюбу з відповідачем продав [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12 травня 2003 року, зареєстрованим в реєстрі за № 833. (а.с.13-14) 16 травня 2003 року, [PERSON] придбав у продавця [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4158). (а.с.15-16) 11 червня 2007 року позивач [PERSON] продав трикімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] (копія договору купівлі-продажу квартири 11 червня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1532). (а.с.17-18) До позову додано копію довідки Пенсійного Фонду України Форми ОК-5, що містить інформацію про доходи позивача, починаючи з 1998 року. (а.с.19-24) Ціна спірного нерухомого майна, відповідно до Довідки про оцінку вартості об`єкта нерухомості, згенерованої в Електронних сервісах Фонду державного майна України - 1 815 908 грн 48 коп. (а.с.25-27) Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 36 СК України визначено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно із ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову, належність [PERSON] квартири, яка набута нею у період шлюбу з позивачем [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню. Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи на той факт, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків суми сплаченого судового збору, а інші 50 відсотків - повернути позивачу з державного бюджету. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved