Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. Адвокат Зленко В.І., який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Заболотівської селищної\~\~ради про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , матір позивачки [PERSON] та баба позивачки [PERSON] . [PERSON] все своє майно заповіла своїй онуці [PERSON] . На час смерті [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована та проживала зі спадкодавицею, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. [PERSON] звернулась до\~нотаріуса із\~заявою про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~але отримала\~постанову про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~у зв`язку\~із тим,\~що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлою на спадкове майно. Згаданий\~вище житловий\~будинок\~належить\~колгоспному двору,\~ частки\~у\~якому\~не визначені. Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 296 від 10.12.2024, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991, у ньому проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1928 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1952 р.н., який помер [INFO] , [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1977 р.н. Отже, станом на 15.04.1991 р. кожному із членів даного колгоспного двору належало по 1/5 частки житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] чоловік [PERSON] та батько [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась заповіт від його імені не посвідчувався. Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 231 від 11.11.2024 на час смерті [PERSON] з ним були зареєстровані його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] . Отже, позивачі [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках 1/5 частки спірного житлового будинку, тобто по 1/10 частки ( 1/5:2= 1/10). У підсумку, позивач [PERSON] набула права власності на 3/10 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 1/10 частки, як спадкоємець за законом [PERSON] ). Позивач [PERSON] набула права власності на 1/2 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 1/5 частки, як спадкоємець за заповітом [PERSON] + 1/10 частки, як спадкоємець за законом [PERSON] ). Позивачка [PERSON] набула права власності на 1/5 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями І спорудами, як член колишнього колгоспного двору. У зв`язку із вказаним, просили суд визнати за ними право власності на належні їм частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Їх представник адвокат Зленко В.І. у судовому засіданні підтримав позону заяву просив її задовольнити. Представник відповідача Заболотівської селищної ради в судове засідання не з`явилася. Подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що справу розглядати без її участі, рішення прийняти на розсуд суду (а.с. 45). Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 18 березня 2025 року Снятинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття загального позовного провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 19 травня 2025 року ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.02.2001 [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.12.1956 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Борщів Заболотівського району Станіславської області. ЇЇ батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.03.1973 [PERSON] та [PERSON] 18.03.1973 зареєстрували шлюб у с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі записів актів громадського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 4. Прізвище після реєстрації одруження чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.13). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 липня 1975 року [PERSON] народилася [INFO] у с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 17. ЇЇ батьками є: батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15.07.1993 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 8. Прізвище після укладення шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.27). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.1977, [PERSON] народилася [INFO] в с. Борщів Снятинського району Івано-Франківської області. Її батьком є [PERSON] , матір [PERSON] (а.с. 21). Із копії свідоцтва про шлюб, виданого повторно 07.11.2024, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 7. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с. 20). У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.12.2004 [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 27 (а.с. 22). Із витягу з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.12.2024 за № 79460749 вбачається, що інформація про спадкові справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відсутня (а.с. 23). Згідно з витягом Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.12.2024 за № 79460757, інформація про наявність заповіту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] відсутня (а.с. 24). У відповідності до довідки Заболотівської селищної ради від 11.11.2024 № 231, на день смерті [PERSON] , 1952 р. нар., який помер [INFO] , у [ADDRESS] крім померлого були зареєстровані [PERSON] , 1952 р. нар., [PERSON] , 1977 р. нар, [PERSON] , 1971 р. нар., [PERSON] 1995 р. нар., [PERSON] , 1999 р. нар. Заповіт від імені померлого [PERSON] не посвідчувався (а.с. 25). Як вбачається із копії заповіту, посвідченого 05.04.2000 секретарем Борщівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області Антонюк М.М., [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй і на що вона за законом мала право, заповіла своїй онуці [PERSON] , 1977 р. нар. (а.с. 15). Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 11.11.2024 заповіт № 44503373 у Спадковому реєстрі чинний, заповідач [PERSON] (а.с.16). Відповідно до довідки Заболотівської селищної ради від 10.12.2024 № 246, на день смерті [PERSON] , 1928 р. нар., яка померла [INFO] , у [ADDRESS] крім померлої були зареєстровані [PERSON] , 1952 р. нар., який помер [INFO] , [PERSON] , 1952 р.нар., [PERSON] , 1977 р. нар, [PERSON] , 1971 р. нар., [PERSON] 1995 р. нар., [PERSON] , 1999 р.нар. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила її онука [PERSON] . Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався у виконкомі Борщівської сільської ради 05.04.2000 за № 40, не скасовувався та не відмінявся (а.с. 17). Із довідки приватного нотаріуса\~Коломийського районного\~нотаріального округу\~Івано-Франківської\~області Лахнюк\~О.М. від 11.11.2024 № 505/02-14 вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є її онука [PERSON] , [INFO] , жителька с. Борщівська Турка Коломийського району Івано-Франківської області. Спадкова справа № 191/2024 (а.с.18). 10 лютого 2025 року [PERSON] отримала постанову приватного нотаріуса\~Коломийського районного\~нотаріального округу\~Івано-Франківської\~області Лахнюк\~О.М № 50/02-14 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ з державною реєстрацією права власності за померлою на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами/, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Згідно з довідкою Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області № 296 від 10.12.2024, житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав до суспільної групи колгоспний двір. Станом на 15.04.1991, у ньому проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1928 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1952 р.н., який помер [INFO] , [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1977 р.н. (а.с. 10). \~\~Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачами свого права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який відносився до суспільної групи колгоспний двір, частки в якому не визначені. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~п.\~6\~Постанови\~Пленуму\~Верховного Суду\~України\~№\~20\~від\~22.12.1995\~«Про\~судову\~практику у\~справах\~за\~позовами про\~захист\~права\~приватної власності» роз`яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність»\~щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі\~ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність»\~загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №\~7\~від\~30.05.2008\~«Про\~судову\~практику у\~справах\~про\~спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті її бабусі, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, зокрема на спірний житловий будинок. Позивачка спадщину прийняла відповідно до вимог закону, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак позивачка отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Проте, суд вважає, що право позивачки, у зв`язку з тим, що остання вчинила усі передбачені законом дії для прийняття спадщини, підлягає захисту, а тому позивачка має право на звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Як встановлено\~у\~судовому\~засіданні спадковий\~житловий\~будинок,\~розташований\~за\~адресою:\~ [ADDRESS] , належав до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані [PERSON] , 1928 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1952 р.н., який помер [INFO] , [PERSON] , 1952 р.н., [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1977 р.н., а отже, їх частки у цьому майні були рівні та складали по 1/5 частки житлового будинку. Після смерті [PERSON] її частку за заповітом успадкувала онука [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивачі [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках 1/5 частки спірного житлового будинку, тобто по 1/10 частки ( 1/5:2= 1/10). У підсумку, позивач [PERSON] набула права власності на 3/10 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/5 частки, як член колишнього колгоспного двору + 1/10 частки, як спадкоємець за законом [PERSON] ). На думку суду, без визнання права власності за цими позивачами на їх частки колгоспного двору у судовому порядку не дозволить позивачці [PERSON] оформити свою спадщину за заповітом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що доводи, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог є достовірними, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Зленка В.А., в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Заболотівської селищної\~\~ради про визнання\~права власності\~на нерухоме\~майно, підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат у справі. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивачів, якими судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved