Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

12.07.2024 року до суду надійшов даний позов. 15.04.2025 року дана справа розподілена судді Калинюку О.П. свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, починаючи із січня 2020 року, відповідач самоусунувся від виховання вказаного сина, а 13.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано. 10.02.2022 року відповідач виїхав за кордон і з того часу не повертався в Україну. Позивачка вказує, що 21.12.2021 року вона зареєструвала шлюб зі [PERSON] та з того часу проживає однією сім`єю разом зі своїм чоловіком та вказаним сином. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних з вихованням сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується із сином навіть в мінімальному обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, та не створює умов для отримання належної освіти, матеріально сина не забезпечує, ніколи не брав участі в додаткових витратах, які необхідні для забезпечення різних потреб дитини. Позивачка також вказує, що вона не перешкоджала спілкуванню відповідача із сином. Тому відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно вказаного сина сторін. Як наслідок, ця дитина не має емоційного зв`язку зі своїм біологічним батьком та вважає своїм батьком чоловіка позивачки [PERSON] . У зв`язку з наведеним позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON] . 06.09.2024 року представник відповідача, адвокат Гринів Яна Василівна подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу, з наступних підстав. Неактивність або певна бездіяльність відповідача як батька, що пов`язана, зокрема, з об`єктивними обставинами (робота за кордоном) та перешкодами, які чинила позивачка (намагання заборонити будь-які контакти із сином шляхом встановлення заборонного припису), не може вважатися достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Вказана представник відповідача зазначає, що у липні 2021 року відповідачем подано заяву до вище вказаного органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської областівід від 20.07.2021 року №203 (далі виконавчий комітет) встановлено відповідачу для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином такі дні та години в присутності матері цієї дитини: - вівторок - з 15.00 год. до 17.00 год.; - четвер - з 15.00 год. до 17.00 год.; - неділя - з 16.00 год. до 18.00 год. Однак, в силу того, що відповідач перебуває за межами України, він не має можливості особисто бути присутнім та виконувати раніше встановлений графік, проте, він бажає брати активну участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. В подальшому, а саме 31.07.2024 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вказаного органу місцевого самоврядування (далі комісія з питань захисту прав дитини) розглянуто питання зміни способу участі у вихованні та спілкуванні відповідача з його малолітнім сином, однак, вирішено рекомендувати батьку дитини керуватися діючим графіком від 20.07.2021 р. Крм того, позивачка протягом тривалого часу навмисно зводить нанівець можливість спілкування відповідача з його сином та ігнорує вищевказане рішення виконавчого комітету, тим самим штучно створюючи ситуацію, коли відповідач, нібито, не цікавиться життям свого сина. Представник відповідача також вказує, що за таких обставин відповідач як батько зацікавлений у спілкуванні зі своїм сином та всіма способами намагається налагодити контакт, який втрачено через умисні дії позивачки. Позивачка навмисно обмежує спілкування відповідача з його сином, що і стало перешкодою у відвідуванні відповідачем закладу дошкільної освіти. Висновки вихователів, що відповідач не бере участі у вихованні сина, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, адже вихователі не слідкують за комунікацією відповідача та сина, а такий висновок зробили зі слів позивачки. Також представник відповідача вважає, що додані до позовної заяви психологічні характеристики, складені на ім`я малолітнього сина сторін, не слід брати до уваги, оскільки вони не містять жодних відомостей про особу, яка надала такі характеристики, і про те чи має дана особа відповідний сертифікат, який надає їй право складати такого роду документи. Крім того, позивачка раніше неодноразово зверталася з позовною заявою до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно вказаного сина, однак, у задоволенні таких позовних вимог судом щоразу відмовлялося (а. с. 39-49). Позивачка та її представник, адвокат Бежук Степан Миколайович в судових засіданнях просять задовольнити позов з викладених підстав, вважаючи, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно вказаного малолітнього сина забезпечить найкращі інтереси цієї дитини. Представник відповідача, адвокат Гринів Я. В. в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві на позовну заяву підстав. При цьому представник відповідача вказує, що позбавлення батьківських прав - це є вийнятковий засіб, який є істотним правовим наслідком як для батька, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лиш тоді, коли змінити поведінку батьків до дитини неможливо і лише за наявності вини батьків. Відсутність контакту відповідача зі своїм малолітнім сином зумовлена виключно поведінкою позивачки. Суд, заслухавши учасників справи (їх представників), свідків, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії « [NUMBER] (актовий запис № 240 від 15.06.2019 року), виданого 25.04.2024 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] , тобто сторін (а.с.12). Згідно зі змістом рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2020 року шлюб між сторонами, який зареєстровано 12.05.2018 року, розірвано, а вказаного малолітнього сина сторін залишено проживати з позивачкою (а. с. 14). Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про шлюб серії « [NUMBER] (актовий запис № 831), виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 21.12.2021 року, позивачка та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 21.12.2021 року (а. с. 13). Згідно з відомостями, вказаними у листі Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 346/2426/22/43380/2022 від 26.10.2022 року, відповідач 10.02.2022 року перетнув державний кордон України в напрямку Виїзд (а. с. 23). Судом встановлено, що на час ухвалення даного рішення відповідач не повентався в Україну. Відповідно до даних довідки №36 від 01.05.2024 року, виданої директором Коломийського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 2 «Дударик» Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі заклад дошкільної освіти «Дударик»), вказаний малолітній син сторін [PERSON] відвідує цей заклад дошкільної освіти з 30.08.2021 року. Відповідач не бере участі у вихованні сина з часу прийому останнього до вказаного закладу дошкільної освіти. Протягом 2021-2024 років відповідач жодного разу не відвідував цей заклад, батьківські збори, не забирав сина та не цікавився його навчанням. Вихованням цієї дитини займаються лише позивачка та [PERSON] (а.с.15). Згідно з даними психолого-педагогічної характеристики №39 від 01.05.2024 року, виданої щодо сина сторін [PERSON] практичним психологом [PERSON] та вихователем [PERSON] закладу дошкільної освіти «Дударик», позивачка та [PERSON] цікавляться досягненнями цієї дитини, відвідують батьківські збори, свята та розваги, вказана дитина психологічно захищена в родині, що демонструє своєю поведінкою в групі. Цей син сторін у навчальній діяльності активний, допитливий, самостійно здійснює практичні дії (а. с. 16). Відповідно до даних психологічної характеристики дитини в сім`ї від 01.05.2024 року та характеристики, складених на ім`я малолітнього сина сторін психологом [PERSON] , вказаний син сторін добре соціалізується, психологічний клімат сім`ї - задовільний та сприятливий для розвитку дитини, дитина сприймає себе повноцінним членом сім`ї. [PERSON] виконує всі обов`язки батька, син сторін сприймає його як люблячого і турботливого батька, називає його «батьком», та зовсім не знає свого біологічного батька (а. с. 17, 18). Згідно з довідкою №7 від 02.05.2024 року, виданою Церквою Святого священномученика Йосафата Коломийської єпархії Української Греко-Католицької Церкви, позивачка, син сторін та [PERSON] кожних неділі та свята присутні на богослужіні в зазначеній Церкві (а. с. 22). Згідно з даними акту обстеження умов проживання від 17.06.2024 року № 2, позивачка, [PERSON] та малолітній син сторін [PERSON] проживають спільно за адресою: [ADDRESS] . Вказаний син сторін відвідує зазначений заклад дошкільної освіти, позивачка та [PERSON] мають хороші взаємовідносини з малолітнім [PERSON] , в цій сім`ї створені належні умови для проживання, виховання та розвитку вказаної малолітньої дитини (а. с. 19).У відповідності до висновку за результатами психологічного обстеження, наданого 27.09.2024 року психологом [PERSON] , зазначений малолітній син сторін своєю сім`єю вважає позивачку та [PERSON] , якого дитина усвідомлює як свого єдиного батька (а. с. 65, 66). Судом також встановлено, що згідно з даними рішення виконавчого комітету зазначеної міської ради від 20.07.2021 року № 203 «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» відповідачу для участі у вихованні та спілкування із вказаним малолітнім сином встановлено такі дні та години в присутності матері цієї дитини: - вівторок - з 15.00 год. до 17.00 год.; - четвер - з 15.00 год. до 17.00 год.; - неділя - з 16.00 год. до 18.00 год. (а. с. 20). Відповідно до змісту рішення зазначеного виконавчого комітету № 90 від 23.04.2024 року «Про надання дозволу матері на зміну прізвища малолітній дитині», позивачці надано дозвіл змінити прізвище малолітньому [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 21). Згідно з даними витягу з протоколу № 10 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2024 року відповідачу рекомендовано керуватися діючим графіком участі у вихованні та спілкування із вказаним малолітнім сином від 20.07.2021 року (а. с. 53, 54). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] , який надано вказаним органом опіки та піклування і затверджено рішенням виконавчого комітету від 03.12.2024 року № 291, підтверджено зазначені позивачкою обставини щодо ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання вказаного сина. Крім того, у цьому висновку вказано, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини 03.09., 04.10. та 20.11.2024 року, на яких розглядалось вказане питання, відповідач не з`явився. Враховуючи наведене, комісія дійшла висновку про доцільність позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] (а. с. 82, 83). Свідок [PERSON] в судовому засідання підтвердила зроблені нею висновки, викладені у вищенаведеному висновку за результатами психологічного обстеження, наданого 27.09.2024 року. Вона також пояснила, що поява біологічного батька у житті вказаного сина сторін була б дуже травмуючою для останнього. Свідок зазначила, що їй невідомо про створення позивачкою перешкод у спілкуванні відповідача із вказаним сином сторін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є хрещеним батьком сина сторін. Вказав, що часто спілкується зі своїм похресником, відповідача востаннє бачив у 2020 році. Малолітній син сторін сприймає [PERSON] як свого батька, а відповідача взагалі не знає. Свідку невідомо, чи намався відповідач спілкуватися із вказаним малолітнім сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 27.05.2025 року пояснила, що є рідною сестрою позивачки. Вказала, що відповідач не бере жодної участі у житті спільного його з позивачкою сина, а останній сприймає [PERSON] як свого рідного батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 27.05.2025 року пояснила, що є матір`ю позивачки. Зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків відносно вказаного спільного сина сторін, вихованням та забезпеченням цього сина займається позивачка та [PERSON] . Також свідок зауважила, що вказаний малолітній син сприймає [PERSON] як свого батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача. Останній перебуває за кордоном та часто намагався зв`язатися зі своїм сином [PERSON] , однак, позивачка чинила перешкоди в їх спілкуванні. Відповідач звертався до органу місцевого самоврядування з метою зміни способу участі у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, але йому відмовлено у такій зміні. Під час перебування сторін у шлюбі позивачка почала проживати зі [PERSON] . Крім того, мати позивачка завдавала ударів відповідачу та його батькам, з приводу чого останні зверталися до органів поліції, але відповідей на ці звернення не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю відповідача. Вона вказала, що відповідач неодноразово намагався зв`язатися з дитиною, телефонував, однак, позивачка чинила перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. На час допиту вказаної свідка (12.06.2025 р.) триває досудове розслідування за фактом побиття її, [PERSON] та відповідача батьками позивачки. Відповідно до ч.1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», частин 2, 3\~ст. 150 СК України\~кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням\~ст. 165 Сімейного кодексу України (далі - СК України)\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. В своїй\~постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про\~\~усиновлення\~\~і\~\~про позбавлення\~\~та\~\~поновлення батьківських прав»\~\~№ 3\~\~від 30.03.2007 року\~Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце, коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до\~ч.3 ст. 51 Конституції України\~сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. У п.54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Вирішення питання щодо\~позбавлення батьківських прав\~безумовно впливає на забезпечення прав, передбачених\~ст. 8 Конвенції. При цьому в цій категорії справ такий вплив суду слід розглядати з точки зору забезпечення відповідного права як дитини, так і батьків, забезпечуючи справедливий баланс між правами цих осіб, враховуючи принцип верховенства права у взаємозв`язку із принципом найкращого забезпечення інтересів дитини. За об`єктивного встановлення обставин того, що позбавлення батьків (або одного з батьків) батьківських прав щодо дитини буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, такий крайній захід впливу на батьків може бути визнано виправданим та співмірним у демократичному суспільстві втручанням у право останніх на повагу до свого приватного і сімейного життя, передбаченого\~статтею 8 Конвенції. Пунктами 1,\~2 статті 3 Конвенції про права дитини\~передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Підстави\~позбавлення батьківських прав\~передбачені\~частиною першою статті 164 СК України. Зокрема,\~п.2 ч.1 ст. 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав\~є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені\~ст. 166 СК України. Під час розгляду судом спорів, зокрема, щодо\~позбавлення батьківських прав,\~обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Згідно зі змістом постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 року, винесеної у справі № 203/3505/19, відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання;\~недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав. Вказані докази дають суду підстави вважати, що відповідач повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками по вихованню вказаного сина, свідомо не вчиняє активних дій з метою участі в його вихованні, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, а також матеріально не забезпечує сина. Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] не спростовують вищевказані висновки суду, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . Також суд вважає доведеним, що син сторін сприймає як батька свого вітчима [PERSON] , що підтверджується належними, допустимими і достовірними доказами. Крім того, суд враховує, що орган опіки та піклування вказаного органу місцевого самоврядування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина [PERSON] , і такий висновок суд вважає обґрунтованим. Тривалий час відсутності відповідача у житті вказаного сина свідчить про те, що таку поведінку неможливо змінити без вжиття крайнього заходу позбавлення його батьківських прав відносно цієї дитини, що узгоджується з вищевикладеним висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Тому позовна вимога підлягає задоволенню. Оскільки позов задоволено, то відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вимога представника відповідача про стягнення з позивачки на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. На підставі\~\~статті 51 Конституції України, статей\~19, 164-166 СК України, \~та,

Outcome: approved