Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ТОВ «Груп Себ Україна», в якій просив стягнути з відповідача на свою користь 6 099 грн за повернення товару та 10 000 грн моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована наступним. 12.11.2024 позивач в ТОВ «Груп Себ Україна» в магазині «Tefal» придбав антипригарну сковороду WMF«ProfiResist»1756286411за акційною ціною 6 099 грн, як було зазначено на наліпці з описом товару, гарантійний строк служби даної сковороди 2 роки, інших відомостей щодо характеристик на українській мові зазначено не було. На веб-сайті виробника заявлено, що спеціальне антипригарне покриття гарантує довговічність даної сковороди. Проте при першому використанні антипригарне покриття не відповідало дійсності. Після декількох спроб ситуація не змінилася, їжа при приготуванні кожного разу пригорала до сковорідки. Позивач звернувся до продавця товару з метою повернення коштів або заміни товару на аналогічний іншої марки, однак позивачеві було відмовлено у цьому та видано таку саму нову сковорідку. 26.12.2024 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з проханням усунення спірної ситуації в досудовому порядку, шляхом повернення коштів за товар, а також відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги. На що отримано відповідь, в якій відповідач погодився повернути гроші за товар, проте відмовився відшкодувати кошти на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн. Внаслідок даної ситуації, у позивача неодноразово підвищувався тиск через нерви та хвилювання, тому позивач просить стягнути з відповідача 10 000 грн моральної шкоди. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 17.02.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання на підставі наявних доказів. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2024позивач у в магазині «Tefal» придбав антипригарну сковороду WMFProfiResist 28 см 1756286411. Як зазначає позивач, на наліпці з описом товару було зазначено гарантійний строк служби даної сковороди 2 роки, інших відомостей щодо характеристик українською моовю зазначено не було. На веб-сайті виробника заявлено, що спеціальне антипригарне покриття гарантує довговічність даної сковороди. Проте при першому використанні антипригарне покриття не відповідало дійсності. Після декількох спроб ситуація не змінилася, їжа при приготуванні кожного разу пригорала до сковорідки. Після чого він звернувся до продавця товару з метою повернення коштів або заміни товару на аналогічний іншої марки, однак позивачеві було відмовлено у цьому та видано таку саму нову сковорідку. 26.12.2024 позивачем було направлено на адресу відповідача претензію з проханням усунення спірної ситуації в досудовому порядку, шляхом повернення коштів за товар, а також відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги. На що отримано відповідь, в якій відповідач погодився повернути гроші за товар, проте відмовився відшкодувати кошти на правничу допомогу у розмірі 11 000 грн. Так, позивачем не було надано жодного документа, підтверджуючого наявність недоліку, істотного недоліку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Частиною третьою статті 698 ЦК України передбачено, що до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний з числа наявних у продавця (виробника) товар. Частиною третьою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Зазначені вимоги за місцезнаходженням споживача задовольняють також створені власником продавця торговельні підприємства та філії, що здійснюють продаж аналогічних придбаним споживачем товарів, або підприємства, на які ці функції покладено на підставі договору. Функції представників підприємств-виробників виконують їх представництва та філії, створені виробниками для цієї мети, або підприємства, які задовольняють зазначені вимоги на підставі договору з виробником. Враховуючи, що заявлена позивачем вимога полягала не в обміні товару протягом 14-ти календарних днів з дати придбання товару, а в поверненні сплачених за товар грошових коштів після 14-ти календарних днів з дати придбання товару, єдиною підставою для задоволення такої вимоги, розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми є виявлення істотного недоліку в товарі, який виник з вини виробника. Таким чином, для визнання недоліків товару істотними в наявності мають бути три обов`язкові ознаки та хоча б одна із факультативних ознак, які передбачені пунктами «а», «б» чи «в» п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи, що на момент передачі відповідачем як підприємцем товару покупцеві не було виявлено ні єдиного недоліку товару, доказів того, що проданий позивачеві товар був неналежної якості суду не надано, то посилання позивача на цю підставу своєї позовної вимоги є недоведеною. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про захист прав споживачів. Щодо вимог позову про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки вони є похідними позовними вимогами від позовних вимог про стягнення коштів за повернення товару неналежної якості. Так, як позивач, відповідно до Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, витрати понесені із розглядом справи слід віднести на рахунок держави. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема,: 1) на професійну правничу допомогу. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем подано: копію договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 06.12.2024, копію акту приймання-передачі від 24.01.2025. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3статті 137 ЦПК України). Отже, стороною, яка просить стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу, має бути надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та докази здійснення стороною таких витрат, акт-здачі-приймання наданих послуг до договору про надання правової допомоги. Проте, всупереч вищезазначеному, суду такої інформації не надано. Вказана позиція відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20). За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні.

Outcome: dismissed