Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Представник Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуранс" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Позов мотивує тим, що 04.06.2021 між ПрАТ "СК "Брокбізнес" та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/1227567, відповідно до якого забезпечено транспортний засіб "Mitsubishi Lancer", д.н.з. [NUMBER] . 11.08.2021 року у м.Львові по вул.Кривоноса, 16а трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2021 у справі №461/6926/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та 122-4 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Оскільки на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ "СК "Брокбізнес", то 12.08.2021 потерпілим було письмово повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду. 12.10.2021 позивачем було складено страховий акт №97649/1 та розрахунок страхового вішкодування до нього, внаслідок чого позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого транспортного засобу у розмірі 70000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 70000,00 грн, як суми виплаченого страхового відшкодування, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 16.12.2024р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд справи без повідомлення сторін. У вказаний в ухвалі суду строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до змісту ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] станом на 11.08.2021 року була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Брокбізнес" згідно полісу №АР/1227567 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2021 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] , 11 серпня 2021 року о 17:15 в м. Львові на вул. Криваноса, 16а, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lancer», номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п.2.3.б, 13.3 Правил дорожного руху, не був уважним, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Master», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження, після чого місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, залишив, чим вчинив адміністративні правопорушення. передбачені статтями 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). 12.08.2021 [PERSON] звернувся до ПрАТ "СК "Брокбізнес" з Повідомленням про подію, що має ознаки страхово випадку за договором ОСЦПВВНТЗ. 12.08.2021 представником ПрАТ "СК "Брокбізнес" оглянуто транспортний засіб «Renault Master», номерний знак [NUMBER] , про що складено відповідний Акт №1 огляду колісного транспортного засобу. Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування, страхового акту №97649/1 від 13.10.2021 року, заяви про погодження суми страхового відшкодування від 07.10.2021, страхове відшкодування транспортного засобу «Renault Master», номерний знак [NUMBER] , внаслідок страхової події, яка трапилась 11.08.2021 року, складає 70000,00 грн. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником транспортного засобу «Renault Master», номерний знак [NUMBER] , є ТОВ "Албуд-Л". Відповідно до платіжного доручення №242334 від 22.10.2021 року, ПрАТ "СК "Брокбізнес" сплачено ТОВ "Албуд-Л" 70000,00 грн страхового відшкодування в порядку регресу згідно страхового акту №97649/1 від 13.10.2021. Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як зазначено в першому абзаці п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі Постанови), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 5 Постанови, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України). При цьому, згідно ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, задану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлений законом. В той же час, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За положеннями ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК, України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.13 ЦПК України та ст. 89 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», д.н.з. [NUMBER] , було визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП, а саме у здійсненні дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої були пошкоджені його автомобіль та автомобіль «Renault Master», д.н.з. [NUMBER] , після чого залишив місце події, що підтверджується постановою Личаківського районного суду м.Львова від 04.11.2021 року у справі №461/6926/21. За вказаних обставин, після виплати 22.10.2021 ПрАТ «СК «Брокбізнес» на рахунок власника пошкодженого транспортного засобу ТОВ «Албуд-Л» страхового відшкодування в сумі 70000,00 грн., позивач отримав право регресної вимоги до водія застрахованого транспортного засобу, а саме відповідача [PERSON] , на підставі підпункту "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 70000,00 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3028,00 грн., які сплачено при поданні до суду позовної заяви.

Outcome: approved