Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

18.03.2025 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дочкою двадцять трьох років. Так, в обґрунтування позову позивачка зазначала, що 28.09.2003 року між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя у сторін не склалося, внаслідок чого рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2023 року шлюб між ними розірвано. Судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області від 24.04.2023 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дітей. Однак, спільна донька сторін - [PERSON] наразі досягла повноліття та виплата аліментів на її утримання припинилась. В той же час, [PERSON] навчається у Київській державній академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім.. М. Бойчука, денної форми навчання за спеціальністю - графічний дизайн, термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2028 рік. У зв`язку з навчанням на денній формі спільна донька сторін об`єктивно позбавлена можливості працевлаштування, а тому потребує матеріальної допомоги. [PERSON] проживає разом з позивачкою, а тому всі витрати на її проживання, харчування та навчання лежать саме на позивачці. Повнолітня дочка, яка не досягла 23 років та не створила власної сім`ї, у зв`язку з навчанням матеріально залежить від батьків. В свою чергу, відповідач є фізично здоровим, працездатним, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.05.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та залучено до участі у вказаній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивачки - доньку сторін по справі - [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, при цьому надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, 23.05.2025 року до суду від його представника - адвоката Бондар Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем частково визнано вимоги позивачки, а саме у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Так, у відзиві зазначено, що відповідач любить свої доньок, завжди допомагав та продовжує їм допомагати матеріально. Окрім сплати аліментів, що призначені відповідно до судового наказу, відповідач перераховує кошти на рахунок старшої доньки - [PERSON] . Так, за період з березня по травень 2025 року на її рахунок ним було перераховано кошти у розмірі 14 000 грн. Тобто, з настанням повноліття доньки відповідач не припинив свого обов`язку щодо її утримання та продовжує матеріального допомагати їй. Крім того, відповідач продовжує сплачувати аліменти на утримання молодшої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, а також відповідач матеріального допомагає своїм непрацездатним батькам, виконуючи свій обов`язок, передбачений ст. 172 СК України. Таким чином, сплата аліментів на утримання молодшої доньки, фінансова допомога щодо утримання непрацездатних батьків та частина від заробітку (доходу), яку вимагає у позовній заяві позивачка, буде складати надмірний тягар для відповідача. Також, у відзиві представник відповідача просила суд розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності відповідача, врахувавши обставини, викладені у відзиві. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, при цьому надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності на задоволенні позовних вимог матері наполягала. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутністі учасників провадження, суд враховує їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, наявність заяв про розгляд справи за їх відсутності, а також те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, додані до позову та відзиву на позов письмові докази, суд приходить до наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України - предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.09.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 26.09.2023 року рішенням суду шлюб між сторонами по справі було розірвано, рішення набрало законної сили 26.10.2023 року, що підтверджується копією рішення Вишгородського районного суду Київської області у справі за №363/4388/23 від 26.09.2023 року та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8, 12-13). Судовим наказом Вишгородського районного суду Київської області за №363/2105/23 від 24.04.2023 року стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] та малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 квітня 2023 року до їх повноліття, тобто до [INFO] та [INFO] відповідно (а.с. 10). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2023 року у справі за №363/4388/23, з урахуванням ухвали про виправлення описок від 10.10.2023 року та від 22.11.2023 року, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.09.2003 року ВДРАЦС Реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області», актовий запис за №247 (а.с. 12-15). Спільна донька сторін - [PERSON] наразі досягла повноліття та виплата аліментів на її утримання припинилась. Разом з цим, з довідки за №69/28 від 13.02.2025 року вбачається, що [PERSON] навчається на 1 курсі денної форми факультету дизайну Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. М.Бойчука, спеціальність - графічний дизайн, термін навчання - 01.09.2024 року - 30.06.2028 року (а.с. 11). Позивачка в своїй позовній заяві зазначала, що у зв`язку з навчанням на денній формі, спільна донька сторін об`єктивно позбавлена можливості працевлаштування, а тому потребує матеріальної допомоги. З долучених до відзиву на позовну заяву платіжних інструкцій №Р24А3991459370D6798 від 01.03.2025 року, № Р24А4018735027D3231 від 08.03.2025 року, №Р24А4056642799D7929 від 15.03.2025 року, № Р24А4117497323D4715 від 29.03.2025 року, № Р24А4151862423D1735 від 07.04.2025 року, № Р24А4258891008D6239 від 01.05.2025 року та № Р24А4299906854D9765 від 10.05.2025 року вбачається, що за період з березня 2025 року по травень 2025 року відповідач [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 17 000 грн. (а.с. 40-46). Крім того, у відзиві на позовну заяву зазначено, що батьки відповідача є непрацездатними та він допомагає їм фінансово, виконуючи свій обов`язок, передбачений ст. 172 СК України. На підтвердження вказаних обставин до відзиву долучено копії пенсійних посвідчень батьків відповідача - [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] серії [NUMBER] , а також копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.10.1976 року (а.с. 47-48, 49). Частиною 1 ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року - батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 53 Конституції України - кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність та безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Відповідно до ст. 200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі за №748/2340/17 міститься висновок щодо застосування ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі за №308/4214/18 зазначається, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тож стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. Суд зазначає, що третя особа по справі - [PERSON] , втратила правовий статус дитини, оскільки досягла повноліття. Так, з позовної заяви вбачається, що [PERSON] є повнолітньою донькою сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] , яка навчається на 1 курсі денної форми факультету дизайну Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. М.Бойчука, спеціальність - графічний дизайн, термін навчання - 01.09.2024 року - 30.06.2028 року та дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, оскільки несе витрати, пов`язані з навчальним процесом, з проживанням, з транспортними витратами, з придбанням учбових матеріалів, харчуванням та лікуванням тощо. Суд зауважує, що ст. 199 СК України розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, що продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за умови досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. При чому навчання дитини має бути її основним заняттям. При визначенні розміру аліментів суд враховує витрати, пов`язані саме з навчанням у навчальному закладі, як то вартість навчання, підручників, канцелярського приладдя, комп`ютерної техніки, проїзд до навчального закладу тощо. Визначаючи період, за який мають стягуватись аліменти, суд зазначає, що аліменти на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання за загальним правилом стягуються з дня пред`явлення позову до суду на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше. З урахуванням приписів ст. 199 СК України - обов`язок відповідача сплачувати аліменти припиниться при досягненні дочкою двадцяти трьох років, також право останньої на утримання припиняється і у разі припинення нею навчання, яке може наступити раніше. Згідно з приписами ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 18.03.2025 року. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дитину на період навчання мають нести однаково як батько, так і матір дитини. У постанові Верховного Суду в справі за №635/1139/17 від 20.05.2020 року зазначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, а також інші обставини, що мають істотне значення. З наданих матеріалів справи встановлено, що відповідач надає фінансову допомогу своїм непрацездатним батькам, виконуючи обов`язок, передбачений ст.172 СК України. З огляду на це, одночасна сплата аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), як того вимагає позивачка, разом із фінансовою підтримкою непрацездатних батьків та сплатою 1/6 частини заробітку на утримання молодшої доньки, буде створювати для відповідача надмірний фінансовий тягар. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та визначити розмір аліментів у 1/6 частці від заробітку (доходу) відповідача, що є справедливим та обґрунтованим у конкретних обставинах справи. Суд вважає, що відповідно до засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦПК України) аліменти саме в такому розмірі є достатніми та забезпечать інтереси повнолітньої доньки. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи із змісту ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову, тобто з 18.03.2025 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1 211,20 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial