Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача Керівник Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Скуратович Р.Ф., який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, через підсистему «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом: 1) зобов`язання [PERSON] та [PERSON] звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з одночасним приведенням її у придатний для подальшого використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1993719963101; 2) скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме: частки нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17.5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1993719963101, номер відомостей про речове право 35592295, внесене державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., індексний номер: 51247171 від 20.02.2020, та закриттям розділу 1993719963101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 3) скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме: частки нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17.5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1993719963101, номер відомостей про речове право 35661936, внесене державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., індексний номер: 51321111 від 25.02.2020, та закриттям розділу 1993719963101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування\~пред`явлених позовних\~вимог зазначив, що державним реєстратором Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області Зеленим В.В. 18.12.2019 прийнято рішення про державну реєстрацію, індексний номер: №50357502, об`єкту нерухомого майна №1993719963101 (номер запису про право власності №34769430), а саме: нежитлової будівлі, літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м. розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також внесені відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] (код [NUMBER] ). Зазначив, що відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: інформаційної довідки №407242570 від 09.12.2024, підставою виникнення права власності був технічний паспорт б/н та довідка №3156, видані 17.12.2019 ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації». Посилався, що належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, може бути рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова, а не довідка ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації». Таким чином, документи, надані [PERSON] реєстратору Зеленому В.В., не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право власності на нерухоме майно. Такими діями державного реєстратора порушено інтереси громади міста Харкова, представником якої є Харківська міська рада, адже своїм рішенням державний реєстратор фактично легалізував самочинне будівництво на території міста Харкова, яке проведено на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності. Посилався, що на початку 2022 року Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради було подано позов до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , з одночасним припиненням права власності. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2024 року у справі №643/2430/22 було встановлено підставність звернення прокурора до суду з даним позовом, визнано спірну нежитлову будівлю об`єктом самочинного будівництва, однак в задоволенні позову було відмовлено, у зв`язку з тим, що суд визнав обраний прокурором спосіб захисту у вигляді скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права з одночасним припиненням права власності неналежним та неефективним. Посилався, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 зазначила, що належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] під нежитловою будівлею літ.«Е-1» в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Аналогічно, відсутня інформація щодо направлення [PERSON] до органів Державної інспекції архітектури та містобудування України відповідного повідомлення (декларації) про будівництво спірної споруди. Також встановлено, що в реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному вебсайті Портал Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, який містить інформацію про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, відсутня інформація стосовно декларативно-дозвільних документів щодо вищезазначеного об`єкта по [ADDRESS] . Посилався, що таким чином, нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м по [ADDRESS] є об`єктом самочинного будівництва, позаяк збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Зазначив, що 20.02.2020 [PERSON] 1/2 нежитлової будівлі літ. «Е-1», розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу частки нежитлової будівлі №530 від 20.02.2020 продано [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 20.02.2020 за №51247171. Також 25.02.2020 [PERSON] 1/2 нежитлової будівлі літ. «Е-1», розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу частки нежитлової будівлі №615 від 25.02.2020 продано [PERSON] . Вказаний договір зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 25.02.2020 за №51321111. На теперішній час, саме за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «Е-1», розташовану за адресою: [ADDRESS] , відповідно до даних Державного реєстру речових прав. З огляду на викладене, враховуючи позицію власника земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] - Харківської міської ради, яка бажає знесення самочинно побудованого нерухомого майна, та зважаючи, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав, на теперішній час право власності на спірну нежитлову будівлю зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , посилався, що належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання останніх, як кінцевих набувачів об`єкту самочинного будівництва, знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна та скасувати державну реєстрацію права приватної власності на спірне нежитлове приміщення з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. Аргументи учасників справи 06 березня 2025 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. 06 березня 2025 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. Рух справи Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 27 грудня 2024 року відкрив провадження у справі, ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче засідання. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25 грудня 2024 року задовольнив заяву керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова Скуратовича Р.Ф. про забезпечення позову, заборонив відчуження нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1993719963101), що належать на праві власності [PERSON] (код [NUMBER] ) та [PERSON] (код [NUMBER] ). Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 15 квітня 2025 року закрив підготовче провадження у цивільній справі, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Законом України «Про внесення змін до закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» №4273-ІХ від 26 лютого 2025 року, який набрав законної сили 25 квітня 2025 року, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Участь у справі сторін та інших учасників справи У судовому засіданні прокурор Глієва О.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, як про це зазначено в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у\~судове засідання\~не з`явилися,\~про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлялися\~належним чином\~та своєчасно, у заявах про визнання позовних вимог від 06.03.2025 просили про розгляд справи за їх відсутності. За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги обставини того, що відповідачі належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів, проти чого у судовому засіданні не заперечував прокурор. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Як убачається\~зі змісту\~інформаційної довідки\~№407242570 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 09.12.2024,\~ [PERSON] на праві спільної часткової власності належить нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дата державної реєстрації 20.02.2020, державний реєстратор приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Г.І., документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, серія та номер: 530, виданий 20.02.2020, видавник: [PERSON] , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу. Тереховій Н.В. на праві спільної часткової власності належить нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Дата державної реєстрації 25.02.2020, державний реєстратор приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Г.І., документи, подані для державної реєстрації: договір купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, серія та номер: 615, виданий 25.02.2020, видавник: Малахова Г.І., приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу (а.с. 27-28). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу частки житлової будівлі від 20 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за №530, [PERSON] передав у власність [PERSON] частку нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та сплачує за нього певну грошову суму (а.с. 31-32). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу частки житлової будівлі від 25 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І., зареєстрованого в реєстрі за №615, [PERSON] передав у власність [PERSON] частку нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та сплачує за нього певну грошову суму (а.с. 33-34). Як убачається з копії технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами літера «Е-1», [ADDRESS] , виданого за підписом директора ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації», замовником технічної інвентаризації є [PERSON] , паспорт виготовлено 17 грудня 2019 року (а.с. 50). До технічного паспорту додано схему розташування будівель та споруд, план громадського будинку, експлікацію приміщень громадського будинку, характеристику громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (а.с. 51-55). Згідно з довідкою №3156 від 17.12.2019, виданою ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації» [PERSON] про те, що при проведенні поточної інвентаризації від 17.12.2019 встановлено, що нежитлова будівля літера «Е-1» по [ADDRESS] , дійсно відповідає таким характеристикам: нежитлова будівля, матеріал стін, будівель і споруд - ОСБ, рік будівництва - 1991, загальна площа 17,5 кв.м. (а.с. 29). 20.03.2024 Салтівська окружна прокуратура міста Харкова скерувала лист до Харківської міської ради за №53-102-1407Вих-24, за підписом заступника керівника окружної прокуратури, в якому, на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» просили невідкладно надати до прокуратури правову позицію ХМР щодо нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також роз`яснив, що у разі не звернення ХМР з відповідним процесуальним документом до суду, прокурором на підставі положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» буде використано своє право на представництво інтересів держави в суді (а.с. 38-41). 31.07.2024 Директором Департаменту земельних відносин Харківської міської ради було надано відповідь заступникові керівника Салтівської окружної прокуратура міста Харкова №5266/0/225-24, згідно з якою у разі подання Салтівською окружною прокуратурою міста Харкова позовної заяви Департамент, який представляє інтереси Харківської міської ради у таких категоріях справ, за необхідності надасть до суду всі процесуальні документи, передбачені ЦПК України, та направить повноважного представника для представництва інтересів ХМР у суді (а.с. 37). 18.12.2024 Салтівська окружна прокуратура міста Харкова надіслала Харківській міській раді повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про намір звернутися з позовною заявою в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва нежитлову будівлю літ. «Е-1» та скасування державної реєстрації права власності на нього (а.с. 47-49). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до частин першої, другої\~статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частинами другою - п`ятою\~статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому формулювання положень\~статті 376 ЦК України\~виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої\~статті 376 ЦК України\~не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті\~(пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20). Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)). Згідно з вказаним принципом, не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку. За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного\~статтею 376 ЦК України\~порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Належними вимогами, які може заявити особа-власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно\~(пункти 109-113 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження №12-39гс23). За змістом частини сьомої\~статті 376 Цивільного кодексу України\~зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту,\~стаття 376 Цивільного кодексу України\~не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Відповідно до\~статті 83 Земельного кодексу України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , розташована у межах міста Харкова та не перебуває у приватній та державній власності, у зв`язку з чим, у силу закону, є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Харківської міської ради. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта\~статті 373 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 375ЦК України\~власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із частиною першою\~статті 321ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду у п. 88 постанови від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 зробила висновок, що самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. У частині другій\~статті 212 ЗК України\~передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі №442/302/17 (провадження №61-20491св19) зазначено, що «задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення за рахунок особи, яка здійснила таке самочинне будівництво є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна». З огляду на викладене, оскільки зазначена земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Харкова, а нежитлова будівля літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, розташована на ній, є об`єктом самочинного будівництва, зазначене не спростовано відповідачами [PERSON] та [PERSON] та підтверджується наданими суду доказами, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] та [PERSON] знести самочинно збудований об`єкт нерухомого майна підлягають задоволенню. Як виснувала Велика Палата Верховного Суду в п. 136, 137, 138 постанови від 15 листопада 2023 року, прийнятої у справі №916/1174/22, «136. Судовим рішенням про знесення спірного об`єкта нерухомості суд вирішує подальшу юридичну долю самочинно побудованого майна (спірного об`єкта нерухомості). 137. Якщо право власності на об`єкт самочинного будівництва зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав), у разі задоволення позовної вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва суд у мотивувальній частині рішення повинен надати належну оцінку законності такої державної реєстрації. 138. Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої\~статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ).» Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(далі\~Закону), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі\~державна реєстрація прав)\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми\~державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все\~встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності,\~такої підстави закон не передбачає (постанова ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376\~ЦК України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного (пункти 6.31-6.33 постанови від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13; пункти 53-56 постанови від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц; пункт 46 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20). Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною другою статті 18 Закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127\~(далі\~Порядок) визначено, що цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону державної реєстрації прав, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Так, абзацом першим пункту 40 Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком. Згідно з пунктом 7 Порядку, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншими законами України та цим Порядком. Частиною першою статті 27 Закону передбачено перелік документів на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав. Пунктом 14 частини першої статті 27 Закону зазначено серед підстав «інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, проте, технічний паспорт та довідка про інвентаризацію об`єкту не є правовстановлюючими документами. Водночас, з урахуванням того, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна вперше з відкриттям нового розділу в Державному реєстрі прав та присвоєнням реєстраційного номера цьому об`єкту нерухомого майна, під час розгляду заяви про реєстрацію, відповідно до пункту 41 Порядку для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалась в Єдиному реєстрі документів. Крім того, абзацами четвертим та п`ятим пункту 42 Порядку (в редакції, що діяла на момент спірної реєстрації) передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31Закону України\~Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (частина перша статті 31 Закону в редакції, що діяла на момент спірної реєстрації). Зі змісту позову вбачається, що, за твердженням прокурора, задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора призведе до відновлення становища власника земельної ділянки, яке існувало до порушення його права, проте у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 Велика Палата Верховного Суду вказала: - \~ \~ \~ \~сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду не слід розглядати як окреме щодо факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки (пункт 89); - \~ \~ \~ \~права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376\~ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (пункт 92); - \~ \~ \~ \~за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376\~ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна (пункт 112); - \~ \~ \~ \~належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження нею, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 113). Оскільки положення статті 376\~ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа\~власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно (пункт 152). Отже, за змістом наведених висновків вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, яке він прийняв на підставі технічного паспорту, виданого 17.12.2019, та довідки, виданої 17.12.2019 ТОВ «Міжрегіональне бюро з технічної інвентаризації»\~є неналежним способом захисту. Юридичні перешкоди для власника земельної ділянки, які виникли внаслідок зазначеної реєстрації, усуваються внаслідок задоволення судом належних позовних вимог: 1) або про знесення самочинно побудованого нерухомого майна\~(внаслідок демонтажу якого на підставі пункту 1 частини першої, частини другої статті 14\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно» закриваються відповідний розділ у Державному реєстрі речових правна нерухоме майно та реєстраційна справа); 2) або про визнання права власності на самочинно побудоване майно (таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності на відповідне майно згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (пункт 138)). Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав\~допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19 та інших. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, вимога як про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності,\~так і вимога про припинення права власності є неналежною, про що виснувала Велика Палата Верховного Суду в пункті 154 постанови, прийнятої 15 листопада 2023 року у справі №916/1174/22. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту, про що дійшла висновку Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року, прийнятій у справі № 638/2304/17, провадження № 61-2417сво19. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження № 14-125цс20). З огляду на наведене вище, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме: частки нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17.5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1993719963101, номер відомостей про речове право 35592295, внесене державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., індексний номер: 51247171 від 20.02.2020, та закриттям розділу 1993719963101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна, а саме: частки нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17.5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1993719963101, номер відомостей про речове право 35661936, внесене державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., індексний номер: 51321111 від 25.02.2020, та закриттям розділу 1993719963101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Що стосується заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову, то суд керується таким. За приписами ч. 1, 2\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Відтак, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15 червня 2020 року у справі №588/1311/17, від 15 липня 2020 року у справі №524/10054/16, від 09 вересня 2020 року у справі №572/2515/15-ц, від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19. Так,\~суд звертає\~увагу,\~що суд\~дійшов висновку\~про часткове задоволення позовних вимог, а саме в частині усунення перешкоди у здійсненні права територіальної громади в особі Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, розташованою за адресою: [ADDRESS] , з одночасним приведенням її у придатний для подальшого використання стан шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1993719963101. У свою\~чергу,\~суд,\~ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 15 листопада 2023 року, прийнятій у справі №916/1174/22, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] та [PERSON] на нежитлову будівлю літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 1993719963101, номер відомостей про речове право 35592295, 35661936, внесене державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., індексний номер: 51247171 від 20.02.2020, індексний номер: 51321111 від 25.02.2020, та закриттям розділу 1993719963101 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відтак, у прийнятті визнання позову відповідачами у вказаній частині суд відмовляє. Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 25 грудня 2024 року задовольнив заяву керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова про забезпечення позову. Заборонив відчуження нежитлової будівлі літ. «Е-1», загальною площею 17,5 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №1993719963101), що належать на праві власності [PERSON] (код [NUMBER] ) та [PERSON] (код [NUMBER] ). За правилами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією №3508 (внутрішній номер 389628009 від 13 грудня 2024 року) Харківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір в сумі 7\~267,20 гривень за подання Салтівською окружною прокуратурою м. Харкова до Московського районного суду м.Харкова позовної заяви. Згідно з платіжною інструкцією №3506 (внутрішній номер 389628007 від 13 грудня 2024 року) Харківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень за подання Салтівською окружною прокуратурою м. Харкова до Московського районного суду м. Харкова заяви про забезпечення позову. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в частині однієї позовної вимоги із заявлених трьох, суд покладає на відповідачів судовий збір у розмірі 3633,60 гривень (7267,20 (судовий збір за три позовні вимоги) + 1211,20 (судовий збір за подання заяви про забезпечення позову) 4844,80 (судовий збір за дві позовні вимоги, в задоволенні яких відмовлено) = 3633,60). На підставі викладеного,

Outcome: partial