Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Адвокат Михайлків Б.С., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до\~\~ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» про стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати у розмірі 25029,22 грн. Позов обґрунтовує тим, що позивач з 15.08.2024 року був прийнятий на роботу в ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» на посаду оператора заправних станцій другого розряду на підставі наказу № 3к-61-к від 14.08.2024 року після чого почав виконувати свої трудові обов`язки. Проте, починаючи з листопада 2024 року відповідач припинив виплачувати позивачу заробітну плату внаслідок чого 07.01.2025 року позивач був звільнений з роботи в ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Вказує на те, що наказ про звільнення позивачу по справі відповідачем ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» наданий не був і на його адресу засобами поштового зв`язку не надсилався. Зазначає, що при звільненні з роботи відповідач повинен був провести з позивачем остаточний розрахунок, зокрема виплати йому невиплачену заробітну плату та компенсацію за не використану відпустку за весь період роботи, оскільки таку відпустку він не використовував. Також позивач вказує на те, що він звернувся до ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» із заявою надання йому розрахунку заборгованості, на його вимогу йому було надано такий розрахунок, відповідно до якого відповідач має наявну заборгованість перед позивачем за невиплачену заробітну плату у розмірі 21548,20 грн. станом на 30.01.2025 року, а у відповідь на усну вимогу позивача про виплату такої заборгованості йому було повідомлено, що на даний час ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» не має коштів для сплати такої заборгованості, строки такої виплати заборгованості позивачу не повідомили. Також позивач направив на юридичну адресу ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» письмову вимогу про виплату йому заборгованості по заробітній платі від 31.01.2025 року, проте, така вимога була проігнорована. Крім того, відповідач не виплатив позивачу компенсацію за не використану відпустку за весь період роботи, оскільки позивач не перебував у відпустці у період роботи у загальному розмірі 3481,02 грн. З урахуванням наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 25029,22 грн., а також понесені позивачем судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 (Шість тисяч гривень). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача адвокат Михалків Богдан Степанович направив за допомогою підсистеми «Електронний суд» заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Також направив до суду заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у даній цивільній справі у розмірі 6000,00 грн., Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку\~ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] з 15.08.2024 року був прийнятий на роботу в ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» на посаду оператора заправних станцій другого розряду, що підтверджується наданою позивачем копією трудової книжки [NUMBER] від 27.07.2007 року, в якій міститься запис про наказ № 3к-61-к від 14.08.2024 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що починаючи з листопада 2024 року відповідач припинив виплачувати позивачу визначену умовами трудового договору заробітну плату, наслідком чого стало припинення між сторонами трудових відносин з 07.01.2025 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, на підтвердження чого позивач надав до суду копію трудової книжки серія [NUMBER] від 27.07.2007 року на 18 та 19 сторінці якої міститься запис № 18 від 07.01.2025 року про звільнення позивача з роботи на підставі наказу № 3-к 92-к від 06.01.2025 року, відповідний запис підписаний директором ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» та скріплений круглою печаткою товариства. Зі змісту позовної заяви також вбачається, що наказ № 3-к 92-к від 06.01.2025 року про звільнення позивачу по справі відповідачем ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» наданий позивачу не був і на його адресу засобами поштового зв`язку не надсилався. Суд констатує, що прямим обов`язком роботодавця ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» було проведення з позивачем по справі, як найманим працівником при його звільненні з роботи повного та остаточного розрахунку по трудовому договору, як в частині виплати йому основної заробітної плати так компенсації за не використану відпустку за весь період роботи. Позивачем було вжито заходів щодо досудового врегулювання даного спору шляхом направлення до відповідача ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» письмової заяви про надання йому розрахунку заборгованості, у відповідь на яку йому було надано такий розрахунок без підпису представника відповідача, а також письмову вимогу про виплату йому заборгованості по заробітній платі від 31.01.2025 року, яка була відповідачем залишена без уваги. Згідно такого розрахунку борг відповідача по справі ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» за невиплачену заробітну плату складає 21548,20 грн. станом на 30.01.2025 року. Відповідно до наданого позивачем у тексті позовної заяви розрахунку компенсації за не використану відпустку кількість днів позивача за невикористану відпустку складає 9 днів, відповідно до такого розрахунку загальна сума заборгованості відповідача по справі складає 3481,02 грн., Суд констатує, що загальна сума заборгованості ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» перед [PERSON] складає 25029,22 грн.. Доказів сплати відповідачем ТОВ «АЛЬС КОМПАНІ» позивачу по справі заборгованості за невиплачену заробітну плату та компенсацію за не використану відпустку за укладеним між сторонами 15.08.2024 року трудовим договором судом не здобуто, таких доказів відповідачем до суду не надано, відповідно суд констатує факт наявності не виконаного обов`язку відповідача по справі перед позивачем у сумі 25029,22 грн. в частині оплати праці за укладеним між сторонами по справі трудовим договором. Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з\~ст. 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим\~Кодексом,\~Законом України\~«Про оплату\~праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до\~ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України\~передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно з\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до статті 24 Закону України Про\~відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова\~компенсація за\~всі не використані ним дні щорічної\~відпустки, а також додаткової\~відпустки\~працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19 травня 2020 року, зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. У Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 607/2699/17 (провадження №6115999св20) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. 04.04.2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача по справі адвоката Михалків Б.С. про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн.. На підтвердження таких витрат до заяви додано акт-розрахунок витрат на правову допомогу від 04.04.2025 року відповідно до якого сторони підтвердили факт надання представником таких послуг та сплату позивачем по справі коштів адвокату у розмірі 6000,00 грн, копію договору про надання адвокатських послуг від 07.02.2025 року. Відповідно до ч. 8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представником позивача адвокатом Михалків Б.С. подано таку заяву у строки визначені ч. 8 ст.141 ЦПК України, а тому заява представника позивача по справі підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved