Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1522527 від 16.03.2020 року у розмірі 15750 гривень, витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Позов обґрунтовує тим, що 16.03.2020 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб- сайті ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] подала Заявку на отримання кредиту № 1522527. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «МІЛОАН» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого вона підтвердила прийняття умов кредитного договору № 1522527 від 16.03.2020 року. Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору відповідач отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб- сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Правила надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» розміщені для ознайомлення на офіційному веб-сайті Кредитодавця. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору. Відповідач уклала Договір про споживчий кредит № 1522527 від 16.03.2020 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 5000 грн. Відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання. 09.10.2020 року згідно умов Договору факторингу №03/10, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1522527 від 16.03.2020 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до Відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «ПІНГ- ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, Позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 1522527 від 16.03.2020 року. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» становить 15750 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 9750 грн.; заборгованість за комісією - 1000 грн. Позивач направив на адресу Відповідача повідомлення про здійснення відступлення права вимоги, проте відповідач не виконала свого обов`язку по поверненню кредиту. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про сплату заборгованості, однак в досудовому порядку спір не вирішено, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.12.2024 року відкрито провадження в указаній справі, розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, встановлено строки для подання заяв по суті справи. Відзив на позов відповідач не подала. 11.03.2025 року від представника відповідача надійшла заява про застосування позовної давності по кредитному договору(а.с.85-85). 16.04.2025 року від позивача надійшли заперечення проти клопотання про продовження строку для подання відзиву та заперечення на заяву про застосування позовної давності по кредитному договору (а.с.98-103). Представник позивача у судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовну заяву просить задовольнити у повному обсязі (а.с.69). Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважає недоведеним факт укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, оскільки він не містить підпису з боку відповідача, а також заперечує отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.03.2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №1522527, відповідно до п.1.1-1.4 якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 5 000 грн. строком на 18 днів, з 16.03.2020 року по 03.04.2020 року, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п. 6.1 договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та згідно п. 6.5 договору, що цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. В той же час, відповідно до пункту 10 договору про споживчий кредит № 1522527, наданого позивачем до позову, вбачається, що електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором відсутній. Також підпис позичальника відсутній і в Анкеті-заяві на кредит № 1522527 від 16.03.2020 року та графіку розрахунків, що є додатком до кредитного договору (а.с.16-20). Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір\~укладається і\~виконується в\~порядку,\~передбаченому Цивільним\~та Господарським\~кодексами України,\~а також\~іншими актами\~законодавства. (ч.7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію») Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675). Отже, виходячи з аналізу вищевказаних норм законодавства, суд приходить до висновку, що договір, який укладається сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю). З копії договору про споживчий кредит № 1522527 від 16.03.2020 року, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний договір не містить підписів сторін, зокрема, і позичальника за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Вищевказане свідчить про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження юридичного факту, що відповідач [PERSON] виявила волю на укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом розгляду у даній справі. Крім того, позивач на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та виконання з боку позикодавця його умов в частині надання кредитних грошових коштів позичальнику у сумі 5000 грн., посилається на платіжне доручення 16669844 від 16.03.2020, на підставі якого Відповідачу були перераховані грошові кошти (а.с.36). Дослідивши надану позивачем копію платіжного доручення 16669844 від 16.03.2020, суд встановив, що воно не містить необхідних реквізитів, на підставі яких можливо встановити перерахування ТОВ «Мілоан» відповідачу [PERSON] кредитних грошових коштів в сумі 5000 грн. Надане платіжне доручення не містить найменування банку, від імені якого складений документ, посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення, а також штамп (печатка) відповідної банківської установи про проведення банком означеної операції) та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Крім того, у зазначеному платіжному дорученні, зазначено в реквізитах банку отримувача - «VISA» та частина рахунку, а мають міститися усі відкриті цифри номеру рахунку. Крім того, початкові цифри номера рахунку співпадають з номером у графі «Банк отримувача», що не дає можливості встановити кому перераховані кошти. Крім того, суд бере до уваги, що пункт договору щодо загальних умов надання кредитних коштів викладено наступним чином: п.2.1.Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом. Тобто, умови договору не містять способу та порядку надання кредитних коштів позичальнику. Крім того, ані кредитний договір, ані графік платежів, який є додатком до нього, а також анкета заява на кредит, не містять відомостей про надання позичальником номера банківського рахунку, на який Позикодавець мав перерахувати кредитні кошти в сумі 5000 грн. позичальнику [PERSON] , зокрема, і реквізитів того рахунку, що зазначений у платіжному дорученні 16669844 від 16.03.2020 року. Таким чином, додане до позову платіжне доручення, що завірене лише підписом уповноваженої особи і печаткою ТОВ «Мілоан», із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання Позикодавцем відповідачу кредитних коштів на виконання умов договору про споживчий кредит № 1522527 від 16.03.2020 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] виявила волю на укладення та уклала з ТОВ «Мілоан» кредитний договір, заборгованість за яким є предметом розгляду даної справи. Також позивачем не підтверджено, що ТОВ «Мілоан», як позикодавець за кредитним договором, перерахував чи іншим чином надав кредитні кошти відповідачу в розмірі, що зазначені у кредитному договорі, а відповідач ці кошти отримала. Таким чином, у відповідача не виникло зобов`язань за кредитним договором № 1522527, а у ТОВ «Мілоан» не виникло право вимоги до відповідача за даними кредитним договором. Із матеріалів справи також вбачається, що 09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір відступлення прав вимоги № 03/10, відповідно до умов якого відступлено право вимоги до Боржників за Кредитними Договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками, зокрема і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором 1522527 від 16.03.2020 року (а.с.22-29). 24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» укладено договір факторингу № 1/15, відповідно до п. 1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Діджи Фінанс» за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Пінг-Понг`свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах права вимоги. (а.с.30-32). Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року, ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором 1522527 від 16.03.2020 року на суму 15750 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Враховуючи, що під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини щодо виникнення зобов`язань відповідача [PERSON] перед первісним кредитором та позивачем не доведено наявність у первісного кредитора права вимоги до відповідача за кредитним договором 1522527 від 16.03.2020 року, то такі права вимоги і не могли бути передані за договорами про відступлення права вимоги. Таким чином, позивач не набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором, отже, підстави для стягнення заборгованості на його користь відсутні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» не підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову через його недоведеність, заява відповідача про застосування позовної давності судом не вирішується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed