Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Бундзяк У.М., звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просять визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходиться свекрухою позивачці. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з сином померлої [PERSON] , який помер [INFO] . При житті, [PERSON] зробила письмові розпорядження на випадок своєї смерті щодо власного майна, зокрема в користь позивачки складено заповіт 17.08.2000. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до якого входить право на земельну частку (пай) та житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами в [ADDRESS] . Вивчивши подані позивачкою документи, нотаріус 04.11.2024 на частину спадщини видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом і цього ж дня прийняла рішення про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] . Причиною прийняття такого рішення стала реєстрація спадкового будинковолодіння, як колгоспний двір, що унеможливлює визначити частку померлого. Станом на 15.04.1991 в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова двору [PERSON] , син спадкодавця [PERSON] , позивачка, онуки спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Після смерті спадкодавця позивачка доглядає даний житловий будинок, обробляє город та самостійно несе всі фінансові витрати щодо утримання даної господарки в належному стані. Тобто, [PERSON] , як єдина спадкоємиця за заповітом, фактично вступила в управління спадковим майном. На даний час виготовила технічну документацію за власні кошти. Однак, не може належним чином реалізувати своє п спадкове право за заповітом через обставини, вказані в Постанові нотаріуса. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивували тим, що позовні вимоги [PERSON] визнають частково, оскільки їм як членам колгоспного двору належить по 1/6 частині будинковолодіння по [ADDRESS] . Ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області в складі головуючого судді Гайдич Р.М. від 18.02.2025 зустрічну позовну заяву [PERSON] [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Бундзяк Уляна Максимівна, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно за заповітом та об`єднано в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі № 342/1503/24 (провадження 2/342/193/2025). В судове засідання сторони не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача - відповідача [PERSON] , адвокат Бундзяк У.М., через канцелярію суду, подала заяву в якій просить суд удовий розгляд справи завершувати без позивачки та її представника. Від відповідачів-позивачів за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду, через поштове відділення, поступили заяви про розгляд справи без їх участі. Вимоги зустрічної позовної заяви підтримують в повному обсязі. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] доводиться, що [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис №13, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу 17.10.1939 з [PERSON] , прізвище дружини було змінено з [PERSON] на [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва по укладення шлюбу серії [NUMBER] . (т.1 а.с.12) Із копії свідоцтва про укладення шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 19 липня 1975 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис за № 9, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] було змінено на [PERSON] . (т.1 а.с.13). 05.09.1998 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] (т.1 а.с.14). Копією свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння виданого 07.09.1988 виконкомом Городенківської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради народних депутатів № 148 від 10.08.1988 стверджується, що в цілому житловий будинок та господарські будівлі і споруди, які розташовані в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . (т. 1 а.с.20) Із наданої інформації про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно згідно архівних даних № 81683 від 12.09.2024 ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно даних ОКП «КМБТІ» станом на 31.12.2012 нерухоме майно, яке знаходиться в [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 07.09.1988 на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988, реєстровий № 95. (а.с.21) Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із копії довідки № 9/275 виданої 19.09.2024 Незвиським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що в житловому будинку в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 були зареєстровані такі члени сім`ї: голова господарства [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.27) Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як вбачається із вищенаведеного на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які набули право спільної сумісної власності на дане будинковолодіння, та їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/6 частині. Проте, частки в колгоспному дворі не виділялися. Копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] доводиться, що 05 вересня 1998 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]., актовий запис № 6, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] змінено на [PERSON] . (т.1 а.с.14) За заповітом від 17.08.2000 посвідченого секретарем виконкому Незвиської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , на випадок своєї смерті все своє майно: житловий [ADDRESS] із надвірними спорудами, земельна ділянка 0,67 га і все інше майно, крім житлового будинку, який розміщений по [ADDRESS] із надвірними спорудами, земельна ділянка яка там розміщена розміром0,34, також її земельний пай, що їй належатиме за Законом заповіла своїй невістці [PERSON] . Заповіт зареєстровано в реєстрі № 78. (т.1 а.с.105) Голова двору [PERSON] померла [INFO] у віці 90 років в с. Воронів Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 12, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15.07.2011 Незвиською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. (т.1 а.с.17) На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із копії довідки № 9/274 виданої 19.09.2024 Незвиським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що [PERSON] , [INFO].. на день смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] - одна. (т.1 а.с.26) З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 СК України № 00022514884 від 03.04.2019 слідує, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є : тато - [PERSON] , мама - [PERSON] . (т.1 а.с.15) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб - 10 лютого 1985 року. актовий запис №2. (т.1 а.с.11) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка після реєстрації шлюбу 06.05.2008 з [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] , що доводиться копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (т.1 а.с.156-157) [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка після реєстрації шлюб 07.10.2016 змінила прізвище на [PERSON] , що доводиться копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (т.1 а.с.150,153) Також, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка після реєстрації шлюбу 02.08.2012 змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (т.1 а.с.161-162) Із копії спадкової справи № 167/2019, яка надана суду приватним нотаріусом Коломийського РНО Стефурак Н.Я., вбачається, що 07.08.2019 до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , [INFO] (відповідач). Витяг про реєстрацію Спадкової справи № 57128235 від 07.08.2019 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію Спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] . 26.08.2024 до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , [INFO] (позивач). 04.11.2024 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. посвідчено та видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом згідно яких [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , спадкове майно на яке видано ці свідоцтва складається із земельних ділянок. Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі №№ 79004315, 79004345, 79004419, 79004444 від 04.11.2024 свідчать про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкодавець [PERSON] , спадкоємець [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі 64569703. ( т.1 а.с.88-133) Член двору, [PERSON] помер [INFO] у віці 39 років в м.Городенка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16, що доводиться копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (т.1 а.с.16) На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.535 Цивільний кодекс УРСР 1963 р Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Із довідки № 9/122 виданої 29.04.2025 Незвиським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті проживав та був зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із своєю дружиною [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.9) Із відповіді Городенківської ДНК від 21.05.2025 за № 602/02-14 вбачається, що згідно інформаційної довідки № 81246580 від 21.05.2025 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо померлого [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заведена. (т.2 а.с.15-16) Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, яка прийняли спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Коломийського РНО Стефурак Н.Я. від 04.11.2024 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] у зв`язку з тим, що вищезгадане господарство, головою якого була [PERSON] відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991 належить відповідна частка. Проте, частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого 12.09.2024 ФОП [PERSON] , стверджується, що рік спорудження (реконструкції) житлового будинку - 1939/1985, господарських будівель та споруд - 1939, 1984, 1990. (т.1 а.с.22-25) Згідно Звіту про оцінку житлового будинку з надвірними спорудами складеного ЕТВО «Придністров`я» на підставі договору № 357 від 10.12.2024 про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] становить 166800 грн. (т.1 а.с.28-30) Із копії довідки № 9/44 виданої 14.02.2025 Незвиським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що за домогосподарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. (т.1 а.с.138) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 408158001 формованої 16.12.2024 відомості щодо права власності на будинок [ADDRESS] - відсутні. (т.1 а.с.31) Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З вищенаведеного та матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 в даному господарстві проживали: голова двору [PERSON] , син [PERSON] , невістка [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які набули право спільної сумісної власності на дане будинковолодіння, та їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/6 частині. Спадкоємцем за заповітом після смерті голови двору [PERSON] є позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] , які прийняла спадщину після її смерті за заповітами, що підтверджується копією спадкової справи № 167/2019. Після смерті члена двору [PERSON] спадкоємцями за законом є його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які на час смерті батька були неповнолітніми а тому відповідного до вимог чинного законодавства вони мають права на обов`язку частку. Однак, відповідно до ст.548 Цивільний кодекс УРСР 1963 р для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 даного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як вбачається із матеріалів справи, позивач за первісним позовом [PERSON] вважаються такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки на час смерті вона була за реєстрована та проживала разом із чоловіком, таким чином вона фактично прийняла спадщину після його смерті, зокрема і на належну йому 1/6 частку у господарстві по [ADDRESS] . Діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які на час смерті батька були неповнолітніми, мають права на обов`язку частку, проте в матеріалах справи відсутні докази фактичного їх вступу в управління або володіння спадковим майном, а також вони не подавали державній нотаріальній конторі заяви про прийняття спадщини після смерті батька. В зустрічній позовній заяві [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] ( своєї матері) визнали частково, а саме зазначивши, що їм, як членам колишнього колгоспного двору належить по 1/6 частці і за зустрічною позовною заявою вони претендують на частки, як члени колгоспного двору. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають до часткового задоволення, а саме за позивачем за первісним позовом [PERSON] слід визнати право власності на 3/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , а саме: в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка була головою вищевказаного господарства, який відновися до колгоспного двору, та її частка в даному господарстві становила - 1/6, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який був членом вищевказаного господарства, яке відносилося до колгоспного двору, та його частка в даному господарстві становила - 1/6, та 1/6 - яка належить позивачці як члену колишнього колгоспного двору. В іншій частині позову слід відмовити у зв`язку з тим, що по 1/6 частці вищевказаного житлового будинку належать відповідача - позивач за зустрічним позовом, як членам колгоспного двору. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки позивачам за зустрічним позовом як членам колишнього колгоспного двору належить по 1/6 частці вищевказаного господарства. При винесенні рішення судом враховується і те, що на даний час відповідно до вимог Постанови ВРУ "Про утворення та ліквідацію районів" №807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області . На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317, 328, 355, 368, 370, 372, 1216, 1221,1223, 1258,1261, 1268-1270, 1296,1297 ЦК України,

Outcome: partial