Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

06.08.2020 року ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором позики №215032 від 27.06.2017 року в розміні 21 496,50 грн та судового збору в сумі 2102 грн 00 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2017 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено Договір позики №215032 в електронній формі. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем договору, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем в порядку, встановленому п. 1.4. Договору, на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 500,00 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ»», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови Договору, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Відповідно до п.1.1 та п.1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості відповідача станом на 27.07.2020 року становить 21 496,50 грн, з яких: 500,00 грн основний борг, 5 378,50 грн заборгованість по відсоткам, 15 618,00 грн заборгованість по простроченим відсоткам. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 01.12.2020 року позовні вимоги було задоволено. 03.12.2021 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 01.12.2020 року. Ухвалою суду від 05.04.2024 року заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.12.2020 року скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.04.2024 року справу розподілено судді [PERSON] . На підставі розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Бєлової А.С. від 25.09.2024 року, №577-р, у зв`язку з припиненням повноважень судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероди Л.М. відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2024 року №2679/2/15-24 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв`язку з поданням заяви про відставку», згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2024 року справа розподілена судді Подоляк Я.М. Ухвалою суду від 12.11.2024 року прийняти до розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові позивач зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання, призначені на 21.01.2025, 20.03.2025 та 30.06.2025, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання. Поштове відправлення з судовою повісткою на 20.03.2025 року повернулось на адресу суду з відміткою про невручення, при цьому поштові відправлення з судовими повістками на 21.01.2025 та 30.06.2025 були отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про їх отримання. Відповідач будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов від нього до суду не надходив. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач оформив Заявку для отримання позики в розмірі 500,00 грн, шляхом заповнення всіх полів Заявки, що зазначені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача. Заявка для отримання позики містить всі ідентифікуючі дані щодо відповідача. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] 27.06.2017 року в електронній формі було укладено Договір позики №215032. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 500,00 грн (Сума позики) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього договору. Позика надається Позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця (https://creditup.com.ua), за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п.1.2 Договору). Строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до Договору) до 27.07.2017 року (п.1.3 Договору). Відповідно до п.1.4 Договору він є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний Позичальником та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за договором. Номер банківської картки відповідачем було зазначено під час заповнення Заявки для отримання позики. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, частиною 1 статті Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Заявка для отримання позики містить ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього. На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики № 215032 від 27.06.2017 в електронній формі, який підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора р9HrHz. Позивачем зазначає, що ним виконано умови Договору позики шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача, зазначений останнім у заявці, суму позики у розмірі 500,00 грн. На підтвердження вказаного посилається на повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. При цьому, до позовної заяви позивачем долучено копію Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, згідно якого предметом договору є організація та здійснення переказу грошових коштів Фінансовою компанією на користь Кредитної установи по транзакціях, що ініціюються клієнтами - держателями електронних платіжних засобів, з використанням електронних способів обробки платежів на підставі укладених з Кредитною установою угод; організація та здійснення переказів грошових коштів від Кредитної установи на банківські картки Клієнтів (для видачі кредитів або позик). Копії повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке підтверджує факт перерахування коштів в сумі 500,00 грн на картковий рахунок відповідача, зазначений ним під час укладення Договору позики, позивачем суду не надано. При цьому, як вбачається з заяви відповідача про перегляд заочного рішення, останній факт укладення договору та отримання кредитних коштів заперечує. У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Надаючи оцінку наданим позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження фактичного виконання кредитором умов договору, зокрема з матеріалів справи не вбачається отримання відповідачем коштів від кредитодавця. Зазначене не дає можливості суду перевірити, чи відбувся факт перерахування в дійсності коштів позичальнику, чи користувався кредитними коштами відповідач, а також з`ясувати структуру заборгованості. У свою чергу, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до вимог ч.ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України).\~\~ Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). У відповідності до вимог\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів (витребування доказів), та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Додана до позовної заяви довідка про заборгованість, не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Зважаючи на викладене, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed