Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від представника позивача - адвоката Приходька Андрія Анатолійовича надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 21 липня 2020 року між [PERSON] , [INFO] (надалі - «Позивач») та [PERSON] , [INFO] - було укладено шлюб, який було зареєстровано Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів 21 липня 2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 786 (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] - копія свідоцтва додається до цієї позовної заяви, оригінал свідоцтва про шлюб втрачено під час наступальних воєнних дій росії на території України в березні 2022 року в Київській області). Від даного шлюбу у сторін спільних дітей немає. Сімейні стосунки Позивача з Відповідачем не склались через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність спільних інтересів та порозуміння. До всього великий відбиток на відносини дали різні політичні погляди. Майже одразу після укладення шлюбу стосунки між ними погіршились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, втрачено почуття любові та поваги один до одного. На даний час, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, а сім`я фактично припинила своє існування через фізичну відсутність Відповідача в Україні. Позивач з Відповідачем разом не мешкають, спільне господарство не ведуть, шлюб фактично припинив існування, на теперішній час точне місце знаходження Відповідача Позивачу невідоме. За глибоким переконання Позивача подальшого сенсу підтримувати шлюбно-сімейні відносини немає. Примирення та збереження шлюбу між Позивачем та Відповідачем неможливе. Перебування у шлюбі суперечить інтересам Позивача розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності, у зв`язку з чим Позивач наполягає на його розірванні. Відповідач звернулася до суду з заявою, в якій визнала позовні вимоги. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від представника позивача - адвоката Приходька Андрія Анатолійовича надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О. 02 травня 2025 року судом отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру № 1343217 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 05 травня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 19 червня 2025 року о 11 год 00 хв. 14 травня 2025 року від представника позивача адвоката Приходька А.А. засобами поштового зв`язку до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наявних матеріалів справи. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. 16 травня 2025 року від відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява, в якій остання просила справу розглядати без її присутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. У судове засідання призначене 19 червня 2025 року о 11 год. 00 хв. учасники справи не з`явилися. З урахуванням письмових заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд, на підставі положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223, ч. 2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), розглянув цивільну справу за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Під час судового розгляду справи судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 липня 2020\~ року громадянин Арабської Республіки Єгипет [PERSON] , [INFO] та\~ громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 21 липня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 786; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 липня 2020 року (а.с. 13). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідач визнала позов, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,20 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved