Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 24 квітня 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, у якій просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; зняти відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати залишити за позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 25.06.2018 році сім`ї позивача була надана службова квартира [ADDRESS] , як співробітнику СБУ в Херсонській області. На підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №215 від 19.06.2018 року, було видано ордер на службове приміщення №10 від 27.06.2018 року на право зайняття службового жилого приміщення та 25.07.2018 року між позивачем та Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області було укладено договір найму №9 житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . На підставі ордеру виданому позивачу та укладеному договору найму службового житлового приміщення в цьому приміщенні була зареєстрована дружина позивача [PERSON] , як член сім`ї наймача квартири. З 2021 року між позивачем та відповідачем шлюбні відносини фактично припинилися, та в грудні 2021 року відповідач залишила місце спільного проживання із відповідачем та виїхала до м. Одеси. 07.12.2022 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З грудня 2021 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, квартирою для проживання не користується. Ніяких перешкод в користуванні вказаним приміщенням відповідачу ніхто не чинить і не чинив. Таким чином, [PERSON] без поважної причини понад шість місяців не користується вказаною квартирою. Підстави для збереження жилого приміщення за вказаною адресою за [PERSON] , передбачені ст.ст. 71-72 ЖК України, відсутні. В теперішній час позивач самостійно несе витрати по утриманню житлового приміщення. Наявність реєстрації відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача як наймача квартири, однак у зв`язку відсутністю відповідача зробити відповідні реєстраційні дії не вбачається за можливе. Оскільки добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири відповідач не бажає, позивач змушений звернуся до суду з вказаним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце його проведення повідомлявся належним чином. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про причини не вчинення відповідної процесуальної дії суд не повідомив. ІІІ. Виклад позиції третьої особи. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Своїм правом на виклад позиції відносно позову не скористався. Про причини не вчинення відповідної процесуальної дії суд не повідомив. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання, розгляд справи не відбувся, судове засідання у справі відкладено на 16.06.2025 року. У судове засідання 16.06.2025 року позивач не з`явився, представник позивача за договором Мієнко Р.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував та наполягав на задоволенні позовних вимог. У час призначений до розгляду справи відповідач у судове засідання повторно не з`явивсь. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання або місцезнаходженням, направлення СМС-повідомлення, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У час призначений до розгляду справи представник третьої особи у судове засідання не з`явивсь. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання або місцезнаходженням, направлення СМС-повідомлення, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, юридичним особам за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було. Судом повторно направленні ці матеріали на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією. Враховуючи, що відповідач відповідно до інформації про зареєстроване місце проживання є зареєстрованим за адресою зазначеною позивачем та на яку відповідно судом і спрямовувалась вся кореспонденція, вважається таким, що повідомлений належним чином, однак у судові засідання не з`являвся, письмових заяв та клопотань до суду не подавав. Відзиву на позов до суду не надходило. Таким чином, у встановлений судом в ухвалі від 06.05.2025 року строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзиву на позов не подав, клопотання не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПУ України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача, представника позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконкому №215 від 19.06.2018 року 27.06.2018 року виконавчим комітетом Херсонської міської ради видано ордер №10 на право зайняття службового жилого приміщення - квартири [ADDRESS] з сім`єю 2-х осіб. Склад сім`ї: [PERSON] , 1989 р.н.- заявник; [PERSON] , 1991 р.н. дружина. 25.07.2018 року між Управлінням Служби безпеки України в Херсонській області, в особі начальника Управління Кріцина Е.В. та Шукюровим С.М.-огли укладено договір №9 найму житлового приміщення. За умовами договору наймодавець надав позивачу 1-кімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 03.10.2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №1214 - розірвано. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відміткою у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Високопільським РВ УМВС України в Херсонській області 27.12.2005 року, разом з ним зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №4 від 17.04.2025 року, виданої Головою ОСББ «Проспект Будівельників» відповідно до якої, [PERSON] , [INFO] , з 01.12.2021 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] не проживає. Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] підтверджується інформацією з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Херсонській області №14-04-10/2513 від 30.04.2025 року та довідкою УДМС України в Херсонській області № 6501.13-3357/65.2-25 від 01.05.2025 року. VІ. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідач правомірно вселився та був зареєстрований у спірному житловому приміщенні. За змістом статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого непроживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, та від 9 червня 2020 року у справі № 279/4963/17. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2ст.78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). За встановлених обставин у справі, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та на підстави положень закону позивач набув право на вселення у спірне житло, разом із членом своєї сім`ї, дружиною(відповідач у справі). У подальшому фактичні шлюбні відносини між подружжям були припинені та з грудня 2021 року відповідач вибула із займаного приміщення за адресою: [ADDRESS] та до теперішнього часу не проживає у спірному приміщенні. За рішенням суду від 07.12.2022 року шлюб між подружжям розірвано. Тривалий час, понад шість місяців, відповідач спірним жилим приміщенням не користується, витрати по його найму і користуванню не несе та за зазначеною адресою не проживає, що підтверджується матеріалами справи, поважних причин відсутності відповідача за місцем реєстрації з грудня 2021 року по теперішній час судом не встановлено, обставин, що перешкоджають користуванню відповідачем спірним житловим приміщенням судом на час розгляду справи не встановлено. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач відсутній у спірній квартирі протягом більше ніж шість місяців, поважних причин, визначених частиною третьою статті 71 ЖК України, судом не встановлено, витрат по утриманню майна відповідач не несе, а тому позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання в частині позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступного. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, вказана норма закону прямо вказує на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є правовою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для скасування реєстрації, а позовна вимога позивача про зняття з реєстрації за місцем проживання відповідача передбачає втручання в діяльність суб`єкта владних повноважень, який уповноважений приймати відповідні рішення, тоді як, суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень щодо реалізації ним власних повноважень, наданих законодавством. З огляду на зазначене позовні вимоги в частині зняття [PERSON] , [INFO] з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial