Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 02 січня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 12 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79172999, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Сторони погодили суму позики - 9 500,00 грн.; строк договору - 30 днів; дату повернення позики (останній день) - 10.08.2024, розмір процентів: базова процентна ставка у день - 0,98%, процентна ставка на прострочену позику у день - 2,70%, розмір процентів на позику річний - 2463,47%, орієнтовну загальну вартість позики - 12 293,00 грн. У свою чергу, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. У зв`язку з неповерненням заборгованості та відповідно до розрахунку заборгованості за договором №79172999 від 12.07.2024, станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість [PERSON] становить 16910,00 гри, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9 500,00 гри; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами - 2 793,00 грн; заборгованість на нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 4 617,00 грн, яку позивач просить стягнути, з відповідача та понесені судові витрати (а.с. 1-4). 03 лютого 2025 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронні документообіг», та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Таким чином, наявна в матеріалах справи паперова копія спірного кредитного договору не може вважатися електронним документом (копією електронного документа), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи електронний документообіг», не є належним доказом укладення договору між відповідачем та позивачем. Також відповідач зазначає, що не укладав та не підписував договір позики (в тому числі кожну його сторінку, що долучає представник позивача в якості копії до позовної заяви), відповідно не погоджував зазначені в цій редакції документа процентні ставки, як й інші кабальні умови кредитування. Протилежне матеріалами справи не доведено. Відповідач вказує на неукладенієть, в тому числі в електронному вигляді, оспорюваного правочину - договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 12.07.2024 №79172999, що вказує на необґрунтованість вимог про стягнення з відповідача процентів, яку він нібито погоджував у цьому договорі. Відповідач наголошує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку (фінансової установи) та не містять відомостей, що дозволили перевірити, чи видавалися кредитні кошти, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем тощо. Також не відомо, кому належать карткові рахунки, на які переказано дані кошти, оскільки лист не містить ідентифікуючих даних про відповідача (із фрагментів номеру карти, що відображені в повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме відповідачу.. Відтак, інформаційна довідка не є первинним або платіжним документом, ні підтверджує переказ коштів, а тому є неналежним та недопустимим доказом. Отже, інформаційне повідомлення, на яке посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує перерахування кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Відповідач вважає, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення договору позики (кредиту) з відповідачем на умовах, що вказані в наданій копії договору позики (кредиту), не довів перерахування йому тіла кредиту, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів та розмір відсотків, які він просить стягнути за період користування кредитними коштами, а тому у задоволенні позову просить відмовити повністю (а.с. 64-67). 17 лютого 2025 року позивачем подано до суду пояснення на відзив на позовну заяву, в якому підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить суд про їх задоволення (а.с. 74-87). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 січня 2025 року дану цивільну справу розподілено судді Мелещенко Л.В. (а.с. 48-49). Ухвалою суду від 03 січня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 30-31). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте у прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.4зв). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», Позикодавцем, та [PERSON] , Позичальником, Боржником, Клієнтом, укладено Договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79172999, шляхом обміну електронними повідомленнями та приймання (акцепту) умов, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач на веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» https://mycredit.ua/ через особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформація щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси. Позичальник, у електронній формі через сайт Позикодавця (особистий кабінет) шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, котрий було надіслано Орендарю (через телекомунікаційну систему) в електронному повідомленні - надісланого на електронну адресу ( e.mail) вказану під час складання заявки, а саме: вказаний в наданій довідці, підписав Договір позики №79172999, що відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» свідчить про укладення договору. Відповідно до пункту 2.1 договору кредиту, позикодавець надає позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 9 500,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми позики. У пункті 2.2. договору кредиту сторони визначили, що строк позики (строк договору) складає 30 днів із відповідною фіксованою процентною ставкою 0,98% в день (пункту 2.3 договору кредиту), яка діє протягом строку договору, визначеного пунктом 2.2. пункту 2 договору. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день, сторонами відповідно до умов пункту 2.3. договору становить 2,70 % в день. Позикодавець на виконання умов договору кредиту надав позичальнику грошові кошти у сумі 9 500,00 гри строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок № [NUMBER] , котрий надано позичальником та міститься в реквізитах договору позики, що підтверджується відповідною довідкою про укладення договору (Ідентифікацію) фінансової установи (а.с. 6-12, 23). Правила надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», затверджені директором Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», наказ № 19/04\\2024 від 19 квітня 2024 року (а.с. 13-22). Згідно довідки про підтвердження платежу, Акціонерне товариство «Таскомбанк» надає підтвердження, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 74 від 03 серпня 2020 року банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби, зокрема [PERSON] у розмірі 9500,00 гривень (а.с. 24). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №79172999 від 12.07.2024, станом на дату здійснення розрахунку заборгованість [PERSON] станом на 01 листопада 2024 року становить 16 910,00 гри, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9 500,00 гри; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами - 2 793,00 грн; заборгованість на нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 4 617,00 грн., (а.с.26-30). Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 39861924 (а.с.31). Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надало Товариству з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (а.с.32). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої\~статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, \~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). У відповідності до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно частини третьої \~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»,\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Судом встановлено, що відповідач 12 липня 2024 року на веб-сайті Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~Безпечне Агентство\~Необхідних Кредитів»https://mycredit.ua/ через особистий кабінет надав всі необхідні дані для встановлення особи та оформлення договору, зокрема: інформація щодо свого імені, номеру телефону, адреси доставки Об`єкта оренди, реквізитів документа, що посвідчує особу, електронної адреси. Позичальник, у електронній формі через сайт Позикодавця (особистий кабінет) шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, котрий було надіслано Орендарю (через телекомунікаційну систему) в електронному повідомлені - надісланого на електронну адресу ( e.mail) вказану під час складання заявки, а саме: вказаний в наданій довідці, підписав Договір позики №79172999, що відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» свідчить про укладення договору. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення договору позики відповідало внутрішній волі позивача. Відповідач не оспорював даний кредитний договір у судовому порядку. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Отже, відповідач уклав з позивачем електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За таких обставин суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладення кредитного договору з відповідачем, який отримав на свій рахунок кошти у розмірі 9 500,00 грн. Отже, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит на картковий рахунок. Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом,\~\~відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за договором № 79172999 від 12 липня 2024 року, у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 16 910,00 гри, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9 500,00 гри; заборгованості за нарахованими та несплаченими базовими процентами - 2 793,00 грн; заборгованість на нарахованими та несплаченими процентами на прострочену позику - 4 617,00 грн. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем.\~ При цьому, суд при розгляді вказаної справи бере до уваги, що відповідач отримав та користувався вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовував їх на власний розсуд, а тому суд вважає, що відповідач знав, що кошти взяті в борг підлягають поверненню на умовах, визначених позивачем, відтак подані позивачем розрахунки суми боргу, суд вважає правильними та такими, що достовірно підтверджує наявну заборгованість відповідача перед позивачем. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції від 20 листопада 2024 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3028,00 грн (а.с. 43). Позовні вимоги задоволені, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 509, 526, 527, 530, 543, 553,5 54, 610-612, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved