Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

28.03.2025\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою до\~[PERSON] , в якій просить стягнути з останнього суму боргу за договором позики у розмірі 112440,42 грн., що по курсу НБУ станом на 25.03.2025 року складало 2826,49 доларів США, моральну шкоду у розмірі 40000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 25.02.2023 року було укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 2700 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2023 року. Кошти позивачу не повернуті, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Тому він змушений був звернутися до суду із цим позовом. 15.05.2025 року справа надійшла за підсудністю до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області. Ухвалою суду від 19.05.2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Коцюбою О.М. та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача адвокат Окунєв І.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема визнав суму боргу за договором позики та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. Заслухавши учасників справи, дослідивши у судовому засіданні надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 25.02.2023 року було укладено договір позики між сторонами, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 2700 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.09.2023 року, про що написав відповідну розписку (а.с. 5). Кошти позивачу не повернуті, відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надані позивачем, як доказ, укладений договір позики та розписка, свідчать про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі, відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі та\~ приймаються судом, як докази, які вказує на факт наявності боргу у відповідача перед позивачем. Згідно норм ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що\~ строк виконання зобов`язання за договором позики від 25.02.2023 року настав 01.09.2023 року. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] суми боргу підлягають задоволенню. Окрім цього, згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У статті 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Так, [PERSON] вказує, що йому було завдано істотної моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, яку він зазнав внаслідок порушення договірних зобов`язань [PERSON] , у розчаруванні в особі боржника, порушенні звичайного режиму життя тиа виникненні незручностей в зв`язку із необхідністю вживати заходів щодо повернення заборгованості у судовому порядку. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам позовної заяви.

Outcome: partial