Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

15.10.2024 [PERSON] в особі представника адвоката Мартиненка К.І. звернулась до суду з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (далі - ПАТ «УПБ», відповідач-1), ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» (далі - відповідач-2), ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «2Х2 ФІНАНС» (далі - відповідач-3) про визнання договорів недійсними,а саме: - договору № 43 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, укладеного 21.06.2018 між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (яке змінило найменування на ТОВ «ВІН ФІНАНС»); - договору № 43/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за іпотечним договором, укладеного 21.06.2018 між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»; - договору купівлі-продажу квартири, укладеного 03.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «2Х2 ФІНАНС». В обґрунтування позову (з урахуванням заяви про зміну підстави позову) зазначала, що згідно з додатком № 1 до договору № 43 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором, укладеним 21.06.2018 між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», загальна сума права вимоги складає 427 669,94 грн., з яких строкова заборгованість по кредиту - 30 000,28 грн., прострочена заборгованість по кредиту - 59 713,91 грн., строкові нараховані проценти - 1 799,91 грн., прострочені нараховані проценти - 130 530,42 грн., пеня - 205 629,54 грн. При цьому, ані договір, ані його додаток не містять розрахунків нарахування процентів та нарахування пені та періоду їх нарахування. Протягом 2015-2018 р.р. позивачка частково перераховувала відповідачу-1 грошові кошти за кредитним договором, які після 23.12.2014 (дата звернення відповідача-1 до суду до позивачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 111 198,37 грн., звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення) повинні були йти на погашення кредиту, а не на погашення процентів та пені, які відповідачем-1 безпідставно нараховувались після 23.12.2014. Отже, позивачка погасила весь кредит до моменту відступлення права вимоги. Відповідач-1 ввів відповідача-2 в оману і відступив йому неіснуючий розмір грошової вимоги до позивача за кредитним договором. Після витребування судом доказів у цій справі згідно з ухвалою суду від 15.01.2025 та надання відповідачем-1 копії акту прийому-передачі документів на виконання договору № 43 від 21.08.2018 позивач встановив, що у цьому акті відсутній розрахунок суми розміром 427 669,94 грн. та документи, на підставі яких можна було б стверджувати, що дійсно відбулось відступлення права вимоги. Таким чином, відповідач-1 не довів суду належними та допустимими доказами те, що він дійсно на момент укладення договору № 43 від 21.08.2018 мав та передав будь-які грошові вимоги до позивачки. 28.01.2025 на виконання вищезазначеної ухвали від відповідача-2 надійшли документи, які він вважав банківськими виписками, однак які не відповідають вимогам Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого 18.06.2003 Постановою Правління НБУ № 254 (далі - Положення № 254), оскільки не містять відповідних реквізитів. Також ці документи відсутні й у акті прийому-передачі документів на виконання договору № 43 від 21.08.2018, наданому відповідачем-1. Також відповідач-2 не виконав вказану ухвалу суду в частині розрахунку розміру відступленого права вимоги. Отже, відповідач-2 не довів, що він дійсно отримав від відповідача-1 будь-які грошові вимоги за вищезазначеним договором. Позивачка з`ясувала, що після укладення кредитного договору № 439 від 22.06.2011 вона почала погашати заборгованість шляхом перерахування грошових коштів на користь відповідача-1. У період з 11.07.2011 по 21.05.2015 позивачка сплатила як мінімум 250 658,98 грн., що підтверджується копіями наданих нею квитанцій. За кредитним договором позивачка отримала кредит 100 000 грн. під 22% річних. Навіть з урахуванням того, що позивачка погашала суми кредиту та проценти з порушенням строків, тобто несвоєчасно, що надавало відповідачу-1 право нараховувати пеню, однак після надання відповідачем-1 у справу № 335/15235/14-ц довідки про суму боргу в розмірі 134 017,55 грн. станом на 19.01.2015, позивач цю суму повністю погасила до 21.05.2015 в сумі 150 000 грн., і зворотного відповідачі-1, 2 у цій справі не довели. За таких обставин, позивачка стверджує, що станом на день укладення договору № 43 від 21.06.2018 про відступлення права вимоги за кредитним договором, вона не мала заборгованості перед відповідачем-1, а тому до відповідача-2 не перейшло право вимоги до позивачки в сумі 427 669,94 грн. Отже, відступлення права вимоги за договором № 43 від 21.06.2018 є незаконним та здійснене із порушенням п. 1 ч. 1 ст. 512 та ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 230 ЦК України. Договір відступлення права вимоги № 43/1 та договір купівлі-продажу, як похідні від договору відступлення права вимоги № 43, також підлягають визнанню недійсними. З наведених підстав просила позов задовольнити (т. 3 а.с. 224-227). Відповідач-1 в особі представника адвоката Шильця А.Р. позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначивши, що 28.08.2015 Правлінням НБУ було прийнято Постанову № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», на підставі якої Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду від 27.08.2020 № 1593 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «УПБ» відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ», делеговані Грошовій С.В. рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 01.07.2019 № 1640, повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» здійснюватимуться безпосередньо Фондом до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «УПБ» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відступлення прав вимоги за оспорюваними договорами здійснене на підставі ст.ст. 50, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 2 від 05.07.2012, якими передбачено можливість реалізації майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення. Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивачки безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. Достовірне з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором не є предметом даного позову та не входить до предмета доказування у цій справі, а підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості. Позивачкою у цій справі не надано жодного доказу, що свідчить про недійсність укладених договорів про відступлення прав вимоги, а тому ці договори є правомірними правочинами. Також позивачкою не надано доказів того, що її права були порушені, невизнані або оспорені. Відсутність порушення спірними договорами прав та інтересів позивачки є самостійною підставою для відмови у позові. Наразі ліквідаційна процедура ПАТ «УПБ» завершена, затверджено ліквідаційний баланс станом на 15.07.2020 та звіт про виконання ліквідаційної процедури. Вимоги до банку на дату складення ліквідаційного балансу вважаються погашеними в силу ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто, активи банку реалізовані, кошти від реалізації спрямовані на задоволення вимог кредиторів, непродані активи відсутні. З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити повністю (т. 1 а.с. 190-196). Також представником відповідача-1 подано клопотання про застосування наслідків позовної давності, в якому зазначив, що спірні договори укладено 21.06.2018, отже позовна давність сплинула 21.06.2021. Позивачка до суду звернулась 15.10.2024, тобто із пропуском строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову (т. 1 а.с. 203). Відповідач-2 в особі представника адвоката Міньковської А.В. позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначивши, що оскаржуваний договір відступлення прав вимоги відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину, що є можливим за наявності одночасно двох умов: порушення норм закону при укладенні правочину і порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Позивачка не є стороною договорів про відступлення прав вимоги. Звертаючись до суду, позивачка не зазначила конкретних фактів порушення її майнових прав та інтересів внаслідок укладення договорів та не довела, що в результаті визнання таких договорів недійсними її права будуть захищені та відновлені. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер і обсяг виконання ним своїх зобов`язань, не погіршує його становища та не зачіпає його інтересів. Сам по собі факт укладення договору цесії не створює для позивачки безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі. У разі отримання вимоги від нового кредитора, позивачка не позбавлена права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у неї доказів по основному зобов`язанню. Обсяг прав вимоги, який було передано за оспорюваним договором, не змінює обсяг відповідальності боржника. За таких обставин у позивачки відсутні правові підстави для звернення до суду із позовом про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги. Також зазначила, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» було обізнано щодо дійсного розміру заборгованості та не погоджується із твердженнями позивачки про введення його в оману, оскільки таке твердження не відповідає дійсності. Матеріали справи не містять доказів того, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги відповідач-2 не знав про наявність рішення про стягнення з позивачки заборгованості відповідачем-1, дійсної вартості майна тощо. Враховуючи, що відсутні підстави для визнання недійсним договору № 43, відсутні також і підстави для задоволення інших позовних вимог. Крім того, вимога позивачки про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири вже була предметом розгляду в іншій справі № 335/9371/21. Постановою Верховного Суду від 17.09.2024 № 335/9371/21 у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору відмовлено. Звернення до суду з повторною аналогічною вимогою є зловживанням процесуальними правами. З наведених підстав просила в задоволення позовних вимог відмовити у повному обсязі та скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову, стягнути з позивачки на користь відповідача-2 понесені судові витрати (т. 1 а.с. 124-130). Відповідач-3 в особі представника адвоката Лівак І.М. позовні вимоги не визнав, у відзиві зазначивши, що позовна вимога [PERSON] про оскарження договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2021 вже була предметом розгляду у іншій цивільній справі № 335/9371/21, у задоволенні якої судом було відмовлено. Отже, у цій частині провадження у справі підлягає закриттю. Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги в разі передачі вимоги за зобов`язанням, з розміром якого сторона не погоджується або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню в межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Матеріали справи не містять доказів того, що при укладенні спірних договорів про відступлення прав вимоги мало місце введення в оману однієї зі сторін іншої. Такі припущення позивачки спростовуються тим фактом, що відповідач-2 не оскаржив дані договори та у подальшому використав права, отримані за ними, у тому числі уклав договір купівлі-продажу квартири, що була предметом іпотеки. Тільки сторона правочину, яка його вчинила під впливом обману, і може ставити під сумнів неправильне формування волі за наявності обману та оспорювати на цій підставі вчинений нею правочин. Уявлення про справжню волю може існувати тільки в особи, яка помилялася, а зовнішньому сприйняттю це може бути взагалі недоступно. Укладення договорів про відступлення прав вимоги жодним чином не порушує прав позивачки, оскільки обсяг відповідальності останньої не змінився у зв`язку з укладенням таких правочинів. Захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес. Відсутність порушеного права та інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття рішення про відмову в позові. Отже, незгода з розміром заборгованості, яку було передано за оскаржуваними правочинами, не є підставою для їх визнання недійсними. Просив закрити провадження у справі в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2021, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити, скасувати заходи забезпечення позову, стягнути з позивачки витрати на правничу допомогу (т. 1 а.с. 209-211). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. 15.10.2024 надійшла заява [PERSON] в особі представника адвоката Мартиненка К.І. про забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , та заборони державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам та іншим суб`єктам, які вчиняють реєстраційні дії щодо речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири. Ухвалою від 16.10.2024 заяву [PERSON] в особі представника адвоката Мартиненка К.І. задоволено частково, з метою забезпечення позову [PERSON] в особі представника адвоката Мартиненка Костянтина Ігоровича до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ 2Х2 ФІНАНС», про визнання договорів недійсними, накладено арешт на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 1842515823101), що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ). В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено (т. 1 а.с. 112-113). Ухвалою від 17.10.2024 провадження у даній справі було відкрито, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання на 25.11.2024; визначено строки для подання заяв по суті справи учасниками процесу (т. 1 а.с. 116). У підготовчому судовому засіданні проведено такі процесуальні дії. 25.10.2024 представник відповідача-2 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») адвокат Міньковська А.В. надіслала поштою відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 28.10.2025 (т. 1 а.с. 124-156). 01.11.2024 від Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання ухвали суду від 16.10.2024 про забезпечення позову (т. 1 а.с. 157-161). 01.11.2024 від представника позивачки надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (т. 1 а.с. 162-170). 04.11.2024 від представника позивачки надійшла відповідь на відзив відповідача-2 (т. 1 а.с. 171-183). 04.11.2024 від представника відповідача-1 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Український професійний банк» з ринку адвоката Шильця А.Р. надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 190-202). Також, цього дня від нього ж надійшло клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності (т.1 а.с. 203-204). 07.11.2024 від представника відповідача-3 ТОВ «2Х2 ФІНАНС» адвоката Лівак І.М. надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову та застосування заходів процесуального примусу та відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 206-207, 209-218). 08.11.2024 від представника відповідача-2 ТОВ «ВІН ФІНАНС» адвоката Міньковської А.В. через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а.с. 224-236). 11.11.2024 від представника позивачки надійшли заперечення на клопотання ТОВ «2Х2 ФІНАНС» про скасування заходів забезпечення позову та застосування заходів процесуального примусу (т. 1 а.с. 236а-250б). Також, цього дня надійшли відповідь на відзив ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та відповідь на відзив ТОВ «2Х2 ФІНАНС» (т. 2 а.с. 16-28). Ухвалою суду від 11.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «2Х2 ФІНАНС» в особі представника адвоката Лівак Іванни Миколаївни про скасування заходів забезпечення позову та застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі № 335/11480/24, провадження № 2/335/3787/2024, за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Мартиненка Костянтина Ігоровича до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «2Х2 ФІНАНС», про визнання договорів недійсними (т. 2 а.с. 33-34). 20.11.2024 від представника позивачки надійшла заява про порушення ТОВ «2Х2 ФІНАНС» ухвали суду від 16.10.2024 шляхом ігнорування арешту квартири на перереєстрації її на себе (т. 2 а.с. 43-57). 21.11.2024 від представника позивачки надійшло клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 58-78). 22.11.2024 від представника позивачки надійшло клопотання про витребування доказів (т. 2 а.с. 87-102). 25.11.2024 підготовче судове засідання відкладене до 15.01.2025 у зв`язку із неможливістю зв`язатися по відеоконференції з представником відповідача-2. 15.01.2025 від представника відповідача-2 надійшла заява про розгляд справи без її участі (т. 2 а.с. 117-121). 15.01.2025 від представника позивачки надійшли заперечення на клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків пропуску позовної давності (т. 2 а.с. 122-135). Ухвалою суду від 15.01.2025 задоволено частково клопотання представника позивачки, змінено назву відповідача-2 ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» в даній цивільній справі (т. 2 а.с. 141-142). Також, ухвалою від 15.01.2025 задоволено частково клопотання представника позивачки, витребувано від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» розрахунок розміру відступленого ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» права вимоги за договором № 43 від 21 червня 2018 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором № 439 від 22 червня 2011 року суми 427 669,94 грн. із зазначенням періоду та підстав її нарахування по кожній складовій цієї суми окремо, виписку по рахункам, відкритим за кредитним договором № 439 від 22 червня 2011 року, копії первинних бухгалтерських документів на підтвердження наявності заборгованості станом на 21 червня 2018 року, а також інші документи, які були передані на виконання договору № 43 від 21 червня 2018 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором. Витребувано від ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» належним чином засвідчену копію акту прийому-передачі документів на виконання договору № 43 від 21 червня 2018 року про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором № 439 від 22 червня 2011 року. У задоволенні іншої частини вимог клопотань відмовлено (т. 2 а.с. 143-145). 24.01.2025 від ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» надійшли копії витребуваних ухвалою від 15.01.2025 документів (т. 2 а.с. 147-150). 27.01.2025 від представника позивачки надійшли письмові пояснення (т. 2 а.с. 154-175). 28.01.2025 від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВІН ФІНАНС» надійшли копії витребуваних ухвалою від 15.01.2025 документів (т. 2 а.с. 176-202). 30.01.2025 від представника позивачки надійшли письмові пояснення (т. 2 а.с. 208-216). 04.02.2025 від представника позивачки надійшли заперечення проти прийняття судом документів, які надані суду відповідачем-2 (т. 2 а.с. 217-235). 04.02.2025 від представника позивачки надійшло клопотання про встановлення судом обставин (т. 2 а.с. 236-244). 05.02.2025 від представника відповідача-2 ТОВ «ВІН ФІНАНС» адвоката Міньковської А.В. надійшли додаткові пояснення у справі (т. 3 а.с. 3-8). Також, надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача-2 ТОВ «ВІН ФІНАНС» (т. 3 а.с. 9-10). 06.02.2025 від представника позивачки надійшли заперечення на додаткові пояснення ТОВ «ВІН ФІНАНС» від 05.02.2025 (т. 3 а.с. 11-19). 06.02.2025 у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 04.03.2025. 28.02.2025 від представника позивачки надійшли письмові пояснення (т. 3 а.с. 32-42). 03.03.2025 від представника позивачки надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання (т. 3 а.с. 43-51). 04.03.2025 від представника відповідача-2 ТОВ «ВІН ФІНАНС» адвоката Міньковської А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3 а.с. 52). 04.03.2025 підготовче судове засідання було відкладено до 31.03.2025, у зв`язку із зайнятістю судді в іншому кримінальному провадженні, яке розглядається колегією суддів (т. 3 а.с. 53). 31.03.2025 від позивачки надійшли письмові пояснення (т. 3 а.с. 69-138). 31.03.2025 підготовче судове засідання було відкладено до 01.05.2025, у зв`язку із заявленим клопотанням позивачки про зміну підстав позову. 01.04.2025 від позивачки надійшли письмові пояснення (т. 3 а.с. 146-217). 18.04.2025 надійшла заява позивачки про зміну підстави позову до ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», ТОВ «ВІН ФІНАНС», ТОВ «2Х2 ФІНАНС» про визнання договорів недійсними (т. 3 а.с. 222-230). Ухвалою суду від 01.05.2025 прийнято до розгляду у даній цивільній справі заяву про зміну підстави позову. Ухвалою суду від 01.05.2025 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 28.05.2025 на 11:00 год. 28.05.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.06.2025. 11.06.2025 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника позивачки про підтвердження вибраного способу захисту позивача висновками Верховного Суду у постанові від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17. У судовому засіданні 18.06.2025 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку із чим оголошено перерву для виготовлення повного тексту судового рішення до 30.06.2025 (з урахуванням того, що 28.06.2025 і 29.06.2025 є вихідними днями). У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити з підстав, що викладені у ньому та інших заявах по суті справи. Представник відповідача-1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Представники відповідачів-2, 3 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності. Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 22.06.2011 між ПАТ «УПБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 439, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит з лімітом заборгованості розміром 100 000 грн. з поетапним щомісячним зменшенням ліміту заборгованості починаючи з липня 2011 року, строком з 22.06.2011 до 10.06.2021, з процентною ставкою 22% річних, із забезпеченням кредиту іпотекою (т. 1 а.с. 70-71). Додатками до кредитного договору є таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також графік платежів (т. 1 а.с. 72-76). Також, 22.06.2011 між [PERSON] та ПАТ «УПБ» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., який зареєстровано в реєстрі за № 642, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належала останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2710 (т. 1 а.с. 77-80). Згідно з вимогою ТОВ «УКБ», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», про усунення порушень від 28.10.2013 вих. 01-10/3007, заборгованість [PERSON] складала 102 763,83 грн, з яких: 76 666,76 грн ? заборгованість по строковому кредиту, 13 047,43 грн ? заборгованість по простроченому кредиту; 1 667,32 грн ? заборгованість по строкових процентах; 10 503,56 грн ? заборгованість по прострочених процентах; 878,76 грн ? заборгованість по пені (т. 1 а.с. 81-83). Вказана вимога стала підставою для звернення ПАТ «УКБ» до суду 23.12.2014 із позовом у справі № 335/15235/14. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2015 у справі № 335/15235/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.10.2015 та постановою Верховного Суду від 18.07.2018, у задоволенні позову ПАТ «УПБ» про визнання права власності на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Згідно з договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором від 21.08.2018 №43 (т. 1 а.с. 85-86) та договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором від 21.06.2018 № 43/1 (т. 1 а.с. 87-90) ПАТ «УПБ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Грошової С. В. передало права вимоги на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Згідно з розділом 4 договору, ціна договору склала 42 413,40 грн, відповідно до додатку № 1 до договору загальна сума права вимоги складала всього 427 669,94 грн, з яких: 30 000,28 грн ? строкова основна сума заборгованості по кредиту; 59 713,91 грн ? прострочена основна сума заборгованості по кредиту; 1 795,79 грн ? прострочені нараховані проценти; 130 530,42 грн ? прострочені нараховані проценти; 205 629,54 грн ? пеня. В інформаційній довідці з Реєстрів нерухомості від 04.10.2024 № 5004788557272 наявний запис про іпотеку № 31809538 від 22.06.2011, запис внесено на підставі іпотечного договору від 22.06.2011 № 642, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., де строк виконання основного зобов`язання 11.06.2021, розмір основного зобов`язання 100 000,00 грн. Боржником вказано [PERSON] , іпотекодержателем - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (т. 1 а.с. 95). 03.06.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «2X2 Фінанс» укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за № в реєстрі 125 (т. 1 а.с. 91-92). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 27.06.2023, задоволено позов [PERSON] , внаслідок чого визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,78 кв. м, житловою площею 42,39 кв. м, що був укладений 03.06.2021 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «2X2 Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д. М. Скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем від 03.06.2021, індексний номер 58540558 (час внесення 17:16:59), номер запису про право власності 42312680 щодо проведення реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «2X2 Фінанс». Визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В інформаційній довідці з Реєстрів нерухомості від 04.10.2024 № 5004788557272 наявний запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на вказану квартиру 20.07.2023 Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на підставі рішення суду у справі № 335/9371/21 від 01.11.2022 (т. 1 а.с. 95). Постановою Верховного Суду від 17.09.2024 у справі № 335/9371/21 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 та постанова Запорізького апеляційного суду від 27.06.2023 в частині позовної вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «2х2 Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа ? приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, про визнання недійсним договору скасовано та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги. В іншій частині заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2022 та постанова Запорізького апеляційного суду від 27.06.2023 залишені без змін (т. 1 а.с. 43-54). Як випливає зі змісту вищезазначених рішень у справі № 335/9371/21, у вказаній справі [PERSON] оспорювала договір купівлі-продажу квартири від 03.06.2021 з інших підстав, аніж у даній цивільній справі, оскільки предметом позову [PERSON] є визнання недійним договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 43 від 21.08.2018, та похідних від нього договорів - про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за іпотечним договором від 21.06.2018 № 43/1 та договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2021. Тобто недійсність договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2021 позивачка пов`язує із недійсністю договору відступлення прав вимоги № 43 від 21.08.2018. Вказані обставини та підстави не були предметом розгляду у справі № 335/9371/21, з огляду на що відсутні визначені ст. 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі у частині позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.06.2021, як на цьому наполягав представник відповідача-3 у відзиві на позов. Підставами визнання недійними оспорюваного договору відступлення прав вимоги № 43 від 21.08.2018 позивачка визначила введення відповідача-2 в оману з боку відповідача-1, зокрема, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка, як вказує позивачка, на момент відступлення прав вимоги була взагалі відсутня. Суд вважає вказані доводи позивачки необґрунтованими, виходячи з такого. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)). Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)). У частині перші статті 514 ЦК України регулюються відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2022 року в справі № 947/23885/19 (провадження № 61-3902св21)). З норми статті 514 ЦК України про дійсну вимогу як предмет договору не може слідувати висновок про недійсність договору про відступлення права вимоги. У цій статті йдеться лише про перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма не встановлює наслідків відчуження недійсної вимоги (зокрема, і у вигляді недійсності договору). Натомість такі наслідки встановлюються статтею 519 ЦК України - однак не у вигляді недійсності договору про відступлення права вимоги, а у вигляді відповідальності первісного кредитора перед новим (як у випадку невиконання обов`язку продавця перед покупцем). У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору. Норми про правочини та сторони зобов`язання належать до різних інститутів цивільного права. Норми статей 512-514 ЦК України, встановлюючи підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), не визначають вимог до змісту правочину про заміну кредитора. Загалом глава 47 «Поняття зобов`язання. Сторони зобов`язання» ЦК України не регулює договірні відносини (хоча зміна суб`єктного складу зобов`язання може відбуватися на підставі правочину (договору)). Натомість у главі 47 ЦК України для цілей регулювання саме динаміки суб`єктного складу зобов`язання (а не договірних відносин між сторонами зобов`язання) законодавець встановлює правила, спрямовані на запобігання можливому порушенню прав та інтересів як кредиторів, так і боржників при заміні іншої сторони зобов`язання. У статті 519 ЦК України міститься правило щодо розподілу ризиків між первісним та новим кредитором: 1) первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги; 2) первісний кредитор не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (див. пункти 84 - 87 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 (провадження № 12-45гс22)). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). У справі, що розглядається, суд встановив, що відсутні як підстави для визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 43 від 21.08.2018, так і позивачем не доведено порушення прав та/або інтересів оспорюваним договором. Зокрема, позивачка стверджувала, що фактично не відбулось передачі права вимоги, адже на момент укладення цього договору кредитна заборгованість була нею погашена. Тобто, позивачка оспорює договір № 43 від 21.08.2018 як такий, що вчинений на підставі недійсної вимоги, оскільки право вимоги припинилось до моменту укладення оспорюваного договору внаслідок платежу (погашення у повному обсязі заборгованості) по кредитному договору. Разом із тим, ураховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, суд вважає, що вказані позивачкою обставини не зумовлюють недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги (зокрема, відсутність на думку позивачки заборгованості за кредитом на момент відступлення права вимоги) є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. Також зазначені позивачкою обставини не доводять введення сторони правочину (відповідача-2) в оману з боку ПАТ «УПБ» при укладанні спірних договорів відступлення права вимоги. Натомість, представник відповідача-2 у відзиві на позов стверджував протилежне, а саме відсутність введення в оману з боку ПАТ «УПБ», зокрема, щодо розміру права вимоги, що відступається. Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами відповідачів, які ґрунтуються на правових висновках Верховного Суду, що викладені у постановах від 28.01.2020 у справі № 924/1208/18, від 24.04.2019 у справі № 926/1172/18, від 03.04.2019 у справі № 910/9828/17 та інших, за змістом яких законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивачки безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. Достовірне з`ясування розміру заборгованості за кредитним договором не є предметом даного позову та не входить до предмета доказування у цій справі, а підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості. Водночас, доводи позивачки та її представника, які ґрунтуються на тому, що обраний спосіб захисту є належним з огляду на правові висновки Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 та від 14.09.2020 у справі № 560/2120/20, оскільки вказані висновки прийняті у справах із іншим предметом та підставами позову. Так, у справі № 761/26815/17 розглядався позов про скасування рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а у справі № 560/2120/20 - про визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду, зобов`язання вчинити дії. Таким чином, наведені представником позивачки висновки Верховного Суду у вказаних справах не є релевантними та не можуть бути взяті до уваги у цій справі. Також представник позивачки посилався на обставини щодо незаконного позбавлення позивачки права власності на квартиру, яке виразилось у реєстрації права власності за відповідачем-3, незважаючи на чинну ухвалу суду у цій справі про забезпечення позову. Водночас, вказані обставини виникли вже після звернення позивачки до суду із цим позовом та стосуються виконання ухвали суду про забезпечення її позову, а отже, не впливають на дійсність договору відступлення права вимоги за кредитним договором та інших, похідних від них договорів. Крім того, вказані обставини є предметом розгляду у іншій справі № 335/1603/25, провадження в якій зупинене до набрання законної сили рішенням суду у даній цивільній справі). Підсумовуючи викладене, оскільки суд встановив відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , тому у задоволенні її позову слід відмовити в повному обсязі. Питання щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності за відповідним клопотанням відповідача-1 судом не вирішується, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Враховуючи викладене, оскільки судом не встановлено порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача [PERSON] , за захистом яких вона звернулась до суду, тому суд не вбачає підстав для вирішення питання про застосування строків позовної давності. Судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за рахунок позивачки.

Outcome: dismissed