Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Луцько В.П. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив: 1) Встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; 2) Встановити факт прийняття спадщини за заповітом від 05.04.2018 [PERSON] , який помер [INFO] , його спадкоємцем [PERSON] , [INFO] ; 3) Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на спадкове майно, що належало [PERSON] , а саме на: - земельну ділянку площею 0,2369 га (кадастровий номер 3223382001:01:012:0006); - земельну ділянку площею 0,2500 га (кадастровий номер 3223382001:01:012:0007); - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Позиція сторін та їх аргументи. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON] . Після його смерті спадщину прийняли племінники останнього по лінії матері: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (між собою рідні брати). Інших спадкоємців немає. Мати сторін [PERSON] (рідна сестра спадкодавця [PERSON] ) померла раніше - [INFO] , а сам [PERSON] не мав ні дітей, ні власної сім`ї. До спадкового майна [PERSON] увійшла належна йому частина приватизованої квартири у [ADDRESS] , де спадкодавець був зареєстрований, а також майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] та залишив після себе заповіт на користь [PERSON] , а останній від спадщини не відмовився та прийняв її. Таке твердження позивача ґрунтується на тому, що [PERSON] постійно проживав зі своїм батьком [PERSON] у батьківському будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті батька у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, а отже вона йому належить з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] . У зв`язку з тим, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований у [ADDRESS] , документально підтвердити факт проживання його разом зі спадкодавцем [PERSON] до дня смерті останнього не представляється можливим. За таких обставин нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на майно [PERSON] , а тому позивач, будучи одним із спадкоємців за законом після смерті рідного дядька [PERSON] , просить задовольнити його вимоги, що спрямовані на набуття у власність майна, яке належало [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняв його син - [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково, а саме: визнав факт постійного проживання [PERSON] по [ADDRESS] у батьківській хаті разом зі своїм батьком [PERSON] , на час відкриття спадщини [INFO] . Як і позивач відповідач вважає, що їхній дядько [PERSON] у такий спосіб прийняв спадщину свого батька, а їхнього діда - [PERSON] . Разом з тим, відповідач [PERSON] , посилаючись на те, що він на рівні з позивачем прийняв спадщину після смерті дядька, просить визнати за позивачем [PERSON] та ним [PERSON] право власності (у рівних частинах за кожним) на все нерухоме спадкове майно, вказане у позовній заяві, яке було зареєстроване за [PERSON] . Представник відповідача Дівичківської сільської ради в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу згідно поданих матеріалів за відсутності представника сільської ради. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галаган О.В. та приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мусієнко М.М. подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Фактичні обставини, встановлені судом з посиланням на докази. Обставини, викладені в позовній заяві та у відзиві не суперечать одне одному та підтверджуються письмовими доказами та показаннями свідків. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами, про що свідчать їхні Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] , де батьком обох зазначено [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 42, 45) Мати сторін [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у віці 54 роки у м. Києві, про що свідчить свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] (а.сс.35). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є племінниками [PERSON] рідного брата їхньої матері [PERSON] , що підтверджується Витягом про Державну реєстрацію актів цивільного стану народжень відносно [PERSON] , [INFO] та свідоцтвом про народження [NUMBER] відносно [PERSON] , [INFO] , з яких вбачається, що вказані особи є рідними сестрою і братом. Їх матір`ю записана [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с. 36, 43). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 82 роки в селі Дівички, про що виконавчим комітетом Дівичківської сільської ради видано Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 17) Довідки виконавчого комітету Дівичківської сільської ради № 409 від 18.10.2023 та № 14 від 21.01.2025, що видані на підставі погосподарської книги, Актів депутата сільської ради та показань свідків, свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . На день його смерті з ним фактично проживав та вів спільне господарство син [PERSON] , [INFO] (а.с.19-22) Подані позивачем рахунки за комунальні послуги та копії квитанцій ПриватБанку за період з березня 2019 р. по вересень 2019 р. свідчать, що комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , здебільшого оплачував [PERSON] ( а.с. 23-34). За життя, 05.04.2018 [PERSON] склав заповіт, яким на випадок смерті усе своє майно заповів сину: [PERSON] , 1968 р.н. Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Дівичківської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №12 (а.с.46). Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на таке майно: житловий будинок по [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 3223382001:01:012:0007, площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку у с. Дівички; земельну ділянку, кадастровий номер 3223382001:01:012:0006, площею 0,2369 га для ведення особистого селянського господарства. Право власності [PERSON] на виказане майно підтверджується рядом документів: Технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок від 18.08.1997 та від 14.12.2015; Будівельним паспортом на будівництво індивідуального житлового будинку в селі Дівички Переяслав-Хмельницького району від 03.02.1998, Випискою з Рішення Дівичківської сільської ради № 63 від 27.02.1997 та № 84 від 21.10.2003 про надання дозволу [PERSON] на перебудову житлового будинку та на будівництво господарських споруд; Державними актами на право власності на земельну ділянку Серії ЯК № 893319 від 17.05.2010 та Серії ЯК 893318 від 17.05.2010, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2016. Звітами суб`єкта оціночної діяльності про оцінку житлового будинку та земельних ділянок (а.с 50-179). У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Мусієнко М.М. по питанню прийняття спадщини після смерті [INFO] свого батька [PERSON] . Листом № 346/01-16 від 10.09.2019 приватний нотаріус Мусієнко М.М. надала відповідь [PERSON] про те, що завести спадкову справу після смерті [INFO] [PERSON] , місце проживання якого на день смерті : [ADDRESS] , - неможливо, оскільки спадкоємцем [PERSON] пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини та при цьому не надані документи, що підтверджують фактичне прийняття спадщини. Рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав (а.с.47). Витяг зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 74726018 від 14.11.2023 свідчить, що після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с.48). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (рідний дядько позивача та відповідача), про що свідчить Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] , видане Департаментом з питань реєстрації виконкому Київської міської ради (а.с.37). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галаган О.В. на підставі заяви позивача рідного племінника померлого [PERSON] 17.10.2023 заведено спадкову справу №21/2023, номер у Спадковому реєстрі: 71409380 (а.с.4, 24 т. 2) Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва [PERSON] , [INFO] на день смерті станом на 04.10.2023 був зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Разом з ним на час смерті за цією адресою був зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 25 т.2). Окрім позивача, 01.03.2024 заяву про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] подав відповідач [PERSON] який також є рідним племінником померлого (а.с.39 т.2). 01.06.2024 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] подали приватному нотаріусу Галаган О.В. спільну заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] їхнього дядька [PERSON] , якому належала 3/10 частини квартири [ADDRESS] (а.с.41 т.2). 01.06.2024 приватний нотаріус Галаган О.В. згідно зі статтею 1266 ЦК України видала племінникам спадкодавця - позивачу та відповідачу (кожному окремо) Свідоцтво про право на спадщину за законом на належну [PERSON] 3/10 частку квартири [ADDRESS] , а саме: [PERSON] на 3/20 частки вказаної квартири та [PERSON] на 3/20 частки квартири. Зазначені відомості були внесені нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.72-77 т.2). Свідок [PERSON] показала суду, що вона з дитинства проживає у с. Дівички Бориспільського району та добре знає сім`ю, яка жила по сусідству з нею на одній [ADDRESS] . Головою двору був [PERSON] . Він купив та перебудував стару хату, завів пасіку та, приблизно з кінця 90-х років переїхав в село з м. Києва та став проживав та господарював у будинку разом з дружиною [PERSON] . З ними деякий час проживала дочка [PERSON] з дітьми: [PERSON] та [PERSON] , які ходили до школи у селі. Згодом дружина хазяїна двору померла, а дочка з дітьми переїхали у місто Київ. У 2017 році померла й дочка. Тоді до [PERSON] у село на проживання приїхав син [PERSON] , який не був одружений та не мав власних дітей. Вони удвох господарювали, займались пасікою та городом, як одна сім`я. Восени 2018 році [PERSON] помер і у батьківському будинку по [ADDRESS] залишився проживати його син [PERSON] . Згодом [PERSON] почав хворіти. До нього у село приїздили племінники, які возили його на лікування до м. Києва. У 2023 році [PERSON] помер та його поховали на кладовищі в селі Дівички поряд з іншими рідними. Свідок [PERSON] суду показав, що з 2005 року проживає по [ADDRESS] . Добре знав [PERSON] та його дружину [PERSON] , які побудували будинок по [ADDRESS] та після виходу на пенсію переїхали на постійне проживання в село з міста Києва. У них була дочка [PERSON] та син [PERSON] , які працювали і проживали в м. Києві. Вони часто приїздили в село до батьків разом з онуками [PERSON] та [PERSON] . Це була дружня родина. Згодом баба захворіла і померла, потім померла їхня дочка [PERSON] . Тоді дід [PERSON] залишився сам і його син [PERSON] з 2017 року практично переселився в село. Працював у Києві дистанційно, інколи їздив у місто по роботі, але більшість часу перебував у селі разом з батьком. Вони мали пасіку та господарство, обробляли удвох город. Восени 2018 року [PERSON] помер і в будинку залишився проживати та хазяйнувати [PERSON] , який також хворів і помер у 2023 р. Вся їхня сім`я похована в селі Дівички. Подані позивачем докази, пояснення сторін та показання свідків не суперечать одне одному та визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення у справі. Зміст спірних правовідносин та їх нормативне регулювання. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~315\~ЦПК\~України\~у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу\~спадщини\~входять\~усі права\~та\~обов`язки,\~що\~належали\~спадкодавцеві на\~момент\~відкриття\~спадщини і\~не\~припинилися\~внаслідок його\~смерті. (ст. 1218 ЦК). Згідно з ч. 2 ст. 1220 та ч.1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до\~положень ст.\~1258\~ЦК України\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово.\~Діти спадкодавця\~є спадкоємцями\~за законом\~першої черги\~ (ст.\~1261\~ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом, серед інших мають: рідні брати та сестри спадкодавця ( ст. 1262 ЦК України). Згідно з ч.3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони буди живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення). Заповіт є особистим розпорядженням особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК ). За правилами ч.2, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Згідно з п. 3.12. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. За загальним правилом, яке випливає зі змісту ч.1 ст. 1269 та ч.1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Водночас, ч.3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). За змістом пункту 3.20. Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України факт\~постійного проживання\~спадкоємця зі\~спадкодавцем на\~момент відкриття\~спадщини підтверджується: витягом\~з реєстру\~територіальної громади; довідкою\~про реєстрацію\~місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Мотиви, з яких виходив суд, та оцінка аргументів сторін У цій справі причиною звернення позивача до суду є відсутність документального підтвердження прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON] у спосіб постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стало перешкодою для позивача, який прийняв спадщину після смерті дядька [PERSON] , у нотаріальному оформленні спадкових прав на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] та було прийняте у спадщину [PERSON] . Встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] до дня смерті останнього забезпечить подальшу реалізації позивачем свого права на спадкування того майна, яке фактично прийняте спадкодавцем [PERSON] у спадщину після смерті [PERSON] . У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 зазначається: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Водночас, у пунктах 2, 23 згаданої постанови Пленуму ВС України судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таку ж правову позицію висловила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18). За обставинами цієї справи факт, що має юридичне значення для позивача, підлягає встановленню у порядку позовного провадження, оскільки окрім позивача [PERSON] претендентом на спадкове майно є відповідач [PERSON] , який також прийняв спадщину та має рівне з позивачем право на спадкування після смерті [PERSON] у тому числі майна, прийнятого останнім у спадщину від [PERSON] . Крім цього, у випадку відсутності (не встановлення) спадкоємців за законом і за заповітом, які прийняли спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , зі спливом одного року після відкриття спадщини, що спостерігається у цій справі, на майно померлого [PERSON] може претендувати Дівичківська сільська рада (як орган місцевого самоврядування територіальної громади) у порядку визнання спадщини відумерлою (ст. 1277 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення. Постійне проживання зі спадкодавцем є способом прийняття спадщини згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України. Таке прийняття спадщини може бути прийняте нотаріусом за відсутності спору та за умови документального підтвердження зареєстрованого місця проживання спадкоємця, яке збігається із зареєстрованим місцем проживання спадкодавця. Разом з тим, відсутність зареєстрованого місця проживання у спадкоємця та/або у спадкодавця або реєстрація їх за різними адресами не може позбавляти прав на спадкування ту особу спадкоємця, який постійно проживав зі спадкодавцем до дня смерті останнього, що було обумовлено їх кровною спорідненістю та/або відносинами притаманними сім`ї. Такий спадкоємець міг не подати заяву про прийняття спадщини, добросовісно вважаючи себе таким, що прийняв її як член сім`ї спадкодавця, з яким він постійно проживав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19 державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Таке ж визначення поняття місця проживання наведено в абз. 5 ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382 - IV. Згідно положень ст. 2 Закону № 1382 - IV громадянам України,\~а\~також\~іноземцям та\~особам\~без\~громадянства,\~які\~на\~законних підставах\~перебувають\~в\~Україні,\~гарантуються\~вільний\~вибір місця\~проживання\~на\~її території,\~за\~винятком\~обмежень,\~які\~встановлені\~цим Законом. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати (азбз. 3 ст. 3 Закону № 1382 IV). Отже в розумінні положень ч. 1 ст. 29 ЦК України, ст. 2 та ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється судом як встановлення факту, що має юридичне значення. Така правова позиція викладена у Постановах Пленуму Верховного Суду України від 21.02.2018 у справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц., від 25.05.2022 у справі № 542/1648/19). Аналіз вищенаведених норм національного законодавства дає суду підстави для висновку, що постійне проживання\~особи\~на\~відміну від\~місця\~перебування\~або тимчасового\~місця проживання,\~характеризується\~тривалістю\~фактичного проживання\~або\~наміром\~проживати без\~обмежень\~в\~часі у\~певному\~житлі\~на території\~адміністративно-територіальної\~одиниці,\~яке особа\~обирає\~вільно,\~за\~внутрішнім\~бажанням, не\~обмежуючи таке\~проживання окремо взятою метою, подією чи часовими рамками. Проживання особи у певному місці у зв`язку з відрядженням, навчанням, лікуванням тощо слід вважати тимчасовим місцем проживання, якщо особа має інше місце проживання до якого вона повертається (повернеться), коли такі обставини відпадуть. Верховний Суд у складі колегії суддів КЦС у постанові від 10.01.2019 в справі\~№ 484/747/17\~\~дійшов категоричного висновку про те, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця (позивач) за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.\~ Судова практика складається таким чином, що постійне місце проживання зі спадкоємцем треба розуміти як проживання з ним однією сім`єю, ознаки якої наведено у ст. 3 СК України, де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У даній справі судом встановлено, що після смерті [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом у порядку першої черги та одночасно спадкоємцем за заповітом був його син - [PERSON] , який тривалий час (щонайменше рік) проживав однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] до дня смерті останнього у батьківському будинку в [ADDRESS] , де також продовжив проживати і після смерті батька, тим самим засвідчивши, що від спадщини він не відмовляється. Згідно матеріалів справи та пояснень сторін [PERSON] мав житлові умови для проживання за місцем своєї реєстрації: [ADDRESS] , проте користувався цим помешканням лише епізодично, в більшості випадків у зв`язку з роботою чи приїздом до м. Києва на лікування. Факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] разом з батьком [PERSON] не викликає у суду жодного сумніву, оскільки підтверджується як письмовими доказами, зокрема оплатою [PERSON] усіх комунальних послуг, що надавались до будинку по [ADDRESS] , в останній рік життя батька, так і фактом складання заповіту [PERSON] в останній рік свого життя на користь сина [PERSON] найближчої на той час до нього людини, а також показанням свідків-односельців, які є незаінтересованими особами у справі та підтвердили, що [PERSON] (батько) та [PERSON] (син) проживали удвох однією сім`єю з 2017 року, вели спільне господарство та утримували будинок і присадибну земельну ділянку по [ADDRESS] . Крім цього даний факт визнає відповідач [PERSON] та не заперечує Дівичківська сільська рада. Судом також встановлено, що [PERSON] після смерті батька засвідчив фактичне прийняття спадщини тим, що продовжив проживати у с. Дівички Бориспільського району у спадковому будинку по [ADDRESS] , господарював та намагався підтримувати його в належному стані, хоч також останні роки життя дуже хворів. Крім цього [PERSON] цікавився у нотаріуса можливістю переоформлення батьківського майна на себе, однак не зміг це зробити по твій причині, що його місце реєстрації не збігалось з місцем реєстрації спадкодавця [PERSON] , з яким він фактично проживав однією сім`єю, з власної волі без будь-яких вимушених причин чи за збігом якихось особливих обставин. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняли його племінники: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , подавши нотаріусу заяву у шестимісячний строк за місцем відкриття спадщини, згідно з ч. 3 ст. 1266 ЦК України (за правом представлення), оскільки найближчий спадкоємець за законом їхня мати [PERSON] (рідна сестра спадкодавця) померла раніше [INFO] . Тож у цій справі встановлення факту постійного проживання однією сім`єю [PERSON] , який помер [INFO] , зі своїм батьком [PERSON] (спадкодавцем) на день його смерті [INFO] необхідне позивачу для підтвердження нотаріусу майнових прав спадкодавця [PERSON] на майно, що належало його батьку [PERSON] . Вказаний факт має юридичне значення як для позивача, так і для відповідача, оскільки від цього факту залежить виникнення у них права на спадкування майна, яке перебувало у власності [PERSON] , та після смерті якого було фактично прийняте у спадщину спадкодавцем сторін - [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення\~позовних вимог\~в частині встановлення юридичного факту проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем та визнання його таким, що прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] . Щодо позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно. Позивач бажає у судовому порядку визнати належне йому право на спадкове майно: житловий будинок по [ADDRESS] та дві присадибні земельні ділянки з кадастровими номерами 3223382001:01:012:0006 та 3223382001:01:012:0007, яке згідно правовстановлюючих документів належало [PERSON] , та яке прийняв у спадщину його син [PERSON] , а після нього племінники: позивач [PERSON] та і відповідач [PERSON] , між якими, як встановив суд, спору щодо відповідного майна немає. У пункті\~1 частині\~2 статті\~16 ЦК передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. Серед способів захисту цивільних майнових прав виокремлено захист права власності особи на підставі статті\~392 ЦК України, на яку також посилається і позивач у цьому позові. Так,\~згідно цієї норми закону власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд неодноразово зазначав, що стаття\~392\~ЦК, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності (постанова від 22\~листопада 2023\~р., справа №\~591/2393/18, провадження №\~61-12829св22; постанова від 10\~січня 2023\~р., справа №\~199/6456/21, провадження №\~61-9230св22). Велика Палата Верховного Суду також роз`яснила, що відповідно до статті\~392\~ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті\~392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права\~(пункти\~106, 107 постанови ВП ВС від 18\~грудня 2019\~р., справа №\~522/1029/18, провадження №\~14-270цс19). Важливо підкреслити,\~що законодавством визначено та достатньо регламентовано нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (Глава 87 ЦК України, Закон України «Про нотаріат», Глава 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008\~р. №\~7 роз`яснюється, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначені правові позиції Верховного Судку України визнав і Верховний Суд у своїй подальшій практиці. Так,\~у постанові\~від 31.01.2024\~\~у справі\~№\~175/654/22\~(провадження\~№\~61-11126св23)\~зазначається,\~що питання\~про право\~спадкоємця на\~спадкове майно\~вирішується судом\~у разі\~невизнання такого\~права чи\~відмови нотаріуса\~у видачі\~свідоцтва про право на спадщину. Постановою від\~30.03.2020\~р.,\~справа №\~204/1444/17\~(провадження\~№\~61-14830св19)\~Верховний Суд\~залишив без\~змін \~постанову апеляційного\~суду ,\~погодившись з\~висновком цього\~суду,\~що для визнання права власності на спадкове майно судовим рішенням позивач повинен надати суду докази, що підтверджують неможливість оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку. У\~постанові від\~22\~вересня 2021\~року,\~справа №\~227/3750/19 Верховний Суд висловив наступну правову позицію: «Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку». Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» 16\~травня 2013\~р. №\~24-753/0/4-13 зазначив наступне. У разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину,\~це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі, закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду. У даній справі відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у судовому порядку, оскільки не встановлено порушення чи не визнання відповідних майнових прав будь-ким з учасників справи, у тому числі нотаріусом. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса. Численні висновки Верховного Суду дають підстави стверджувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оформлення нотаріусом відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину може бути як листом-відповіддю на заяву спадкоємця, так і постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що не змінює суті такого документа нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, що у свою чергу надає підстави для звернення особи до суду з позовом про визнання права на спадкове майно (постанова Верховного Суду від 07.02 2024\~р., справа №\~201/1883/21, провадження №\~61-10304св23. В\~досліджуваній ситуації\~Матеріали спадкової\~справи №\~21/2023,\~що витребувані\~судом у\~приватного нотаріуса\~Галаган О.В.\~свідчать,\~що позивач\~ [PERSON] \~не звертався\~до нотаріуса\~із заявою\~про видачу\~йому свідоцтва\~про право\~на спадщину\~після смерті\~ [PERSON] \~на зазначене\~у позовній\~заяві нерухоме\~майно.\~ Відповідно,\~нотаріус не\~надавав позивачу довідки\~щодо переліку\~документів,\~необхідних для\~оформлення відповідної\~спадщини,\~серед яких\~згідно з\~пунктом 3.20. Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~мають бути\~документи,\~які б\~підтверджували факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, зокрема: відповідне рішення суду. Для того, аби можна було вважати, що спадкоємець вичерпав можливості для нотаріального оформлення спадщини\~ отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач повинен довести, що він з об`єктивних причин не має можливості виконати усі вимоги нотаріуса, викладені у письмовій довідці щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на викладене Верховний Суд погодився із судами попередніх інстанцій, що позивач не довів наявність перешкод для оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку, оскільки у матеріалах спадкової справи відсутня письмова довідка нотаріуса щодо переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину (постанова від 25.07.2023, справа №\~128/3465/21). Враховуючи все вищевикладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог про визнання права власності на спадкове майно, у зв`язку з не доведенням порушених, оспорюваних або невизнаних спадкових прав позивача на відповідне майно. Також позивачем не доведено, що ним вичерпано усі можливості в оформленні прав на вказане у позовній заяві майно у нотаріальному порядку. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: у частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що має юридичне значення, оскільки надасть можливість позивачу реалізувати своє право на спадкування та оформлення відповідного майна після смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial