Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області по справі №499/70/19 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 23.05.2018 року та до досягнення повноліття. На підтвердження наявності заборгованості по сплаті аліментів надається розрахунок заборгованості державного виконавця станом на 07.02.2025 року. Станом на 11.02.2025 року вбачається наявність затримки зі сплати аліментів, що зумовлює право позивача нарахувати пеню за несвоєчасну сплату аліментів, у загальному розмірі - 62 550 (шістдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (з урахуванням обмеження 100% від суми заборгованості) за період з 01.07.2022 року по 30.10.2024 року включно. Державний виконавець 05.02.2025 року в межах виконавчого провадження №62175717 наклав штраф на боржника на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» на загальну суму 7800 грн. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 196 Сімейного Кодексу України встановлено, що розмір пені зменшується на розмір накладеного штрафу. Отже, вірний розрахунок пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 62 550 (шістдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 00 копійок - 7800 (сім тисяч вісімсот) гривень 00 копійок = 54 750 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. У судовому засіданні сторона позивача наполягали за задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідач\~ у\~встановлений судом\~строк відзив\~на позов\~ не\~подав,\~клопотань не\~заявляв.\~У судове\~засідання \~не з`явився,\~про причини\~неявки не\~повідомив.\~ Про дату\~та час\~судового засідання\~був повідомлений\~належним чином,\~шляхом направлення\~ \~ судової\~повістки на\~зареєстровану адресу\~місця проживання. Відповідач судові поштові відправлення не отримав, до суду кореспонденція повертається з відміткою (адресат відсутній за вказаною адресою). Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідача (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника вручити поштове відправлення не представляється можливим, так як адресат відсутній за вказаною адресою, тому у суду є підстави розцінювати, що повідомлена про час розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Додатково судові виклики відповідачу направлялися на адресу фактичного проживання, яка підтверджена довідкою Іванівської селищної ради Березівського району Одеської області, проте виклики відповідач не отримав, на адресу суду повертаються конверти з позначкою адресат відсутній за вказаною адресою. Суд визнає неявки відповідача з неповажних причин. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Іванівського районного суду Одеської області по справі №499/70/19 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи з 23.05.2018 року та до досягнення повноліття. На підставі вищевказаного рішення було отримано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №62175717, що підтверджується копією виконавчого листа та копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Згідно розрахунку\~заборгованості від\~07.02.2025\~року державним\~виконавцем постановлено,\~що [PERSON] \~має заборгованість\~по аліментах\~в сумі\~39\~000\~гривень станом\~на 01.02.2025\~року. Вказаний розрахунок відповідачем спростовано не було. Державний виконавець 05.02.2025 року в межах виконавчого провадження №62175717 наклав штраф на боржника на підставі ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» на загальну суму 7800 грн, що підтверджується копією постанови. Позивач під час розгляду справи надав додаткові пояснення в яких зазначив, що під час нарахування пені виходив із позиції Верховної Суду, яка викладена в постанові від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 де зазначається, що: «при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо Позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.» Верховний Суд вказує, що пеня за несвоєчасну сплату аліментів розраховується від суми заборгованості по кожному платежу окремо, що передбачає, що тіло заборгованості є нарахована, проте не сплачена сума аліментів на місяць, а не загальна сукупна заборгованість на момент складення розрахунку заборгованості в межах виконавчого провадження. Неможливо обмежуватись 100% заборгованості загальної на момент складання розрахунку заборгованості, оскільки у разі повного або часткового погашення її, при цьому несвоєчасно, то боржник би уникав відповідальності за несвоєчасну її сплату. Таким чином, з огляду на встановлену практику щодо застосування 196 Сімейного Кодексу України в контексті обмеження 100 відсотками заборгованості, то Позивачка виходила з обмеження 100 відсотками саме місячного платежу, який мав бути здійснений, тобто: В липні 2022 року відповідачем мало бути сплачено 3000 гривень аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак з урахуванням простроченого платежу та того, що фактично погашення заборгованості відбулося 30 вересня 2023 року, було нараховано 12 810 гривень 00 копійок заборгованості (3000 гривень 00 копійок х 1% х 427 днів прострочення). Проте з урахування вищевикладеної практики Позивачка обмежувалась 100% заборгованості за місячним платежем та сума з 12 810 гривень 00 копійок була зменшена до 3000 гривень 00 копійок. Таким чином, з огляду на вищенаведене загальна заборгованість за пенею складає 62 550 гривень 00 копійок, однак за вирахуванням штрафу накладеного державним виконавцем в розмірі 7800 гривень, стягненню з [PERSON] підлягає пеня в розмірі 54 750 гривень 00 копійок. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно приписів ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць. Як зазначалося вище станом на 07.02.2025 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 39000,00 гривень. При ухваленні рішення судом враховано, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, нарахований державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Враховуючи вищевикладене, суд за наслідками судового розгляду цивільної справи не встановив підстав для звільнення відповідача від відповідальності як платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені). Докази відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутні, як і докази матеріального та сімейного стану відповідача, які в силу ч. 2ст. 196 СК України дають підстави суду зменшити розмір неустойки. При розрахунку пені суд виходить з розрахунку заборгованості по аліментам на боржника, наданого державним виконавцем . Беручи до уваги вище викладене, а також щомісячний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів, в урахуванням сплачених коштів, суд вважає за необхідне, враховуючи період за який позивач просить стягнути заборгованість по аліментам, та перевіривши розрахунок пені зі сплати аліментів здійснений позивачем, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 54750 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Outcome: approved