Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

18 квітня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, подана представником позивача через підсистему "Електронний суд". Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 травня 2021 року між ТОВ "ФК "Авіра Груп" та [PERSON] укладено кредитний договір №30882 про надання фінансового кредиту, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 600 гривень на строк - 21 день, шляхом переказу на платіжну карту № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом - 2,5% від суми кредиту за кожний день користування (912,5% річних). Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув кредитні кошти, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем. 17 лютого 2022 року між ТОВ "ФК"Авіра Груп" та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ "ФК"Авіра Груп" відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3 615 гривень, з яких: 600 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 015 гривень прострочена заборгованість за процентами. Враховуючи вищевикладене, представник ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №30882 від 04 травня 2021 року в сумі 3 615 гривень, судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 10 500 гривень, відповідно до заяви позивача, поданої суду 19 березня 2025 року. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не подав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, приходить до наступного. Як встановлено судом, 04 травня 2021 року між ТОВ "ФК"Авіра Груп" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №30882, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора - AV1818. Відповідно до п.1.1. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти у розмірі 600 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається строком на 21 день по 24 травня 2021 року. Згідно п.1.3 договору процентна ставка за користування кредитом складає 2,5% в день. Договором передбачено, що кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки, вказаної клієнтом - № [NUMBER] . Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 21 травня 2024 року за вих. №4551/05, відповідно до якої 04 травня 2021 року о 19:36:05 год. на банківську картку № [NUMBER] перераховано кошти в сумі 600 гривень. [PERSON] ідентифікований ТОВ "ФК"Авіра Груп" за допомогою одноразового ідентифікатора KL1818, відправленого 05 квітня 2021 року, про що свідчить відповідна довідка. 17 лютого 2022 року між ТОВ "ФК"Авіра Груп" та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ "ФК"Авіра Груп" відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 3 615 гривень, з яких: 600 гривень прострочена заборгованість за сумою кредиту; 3 015 гривень прострочена заборгованість за процентами. Платіжною інструкцією №3 877 від 12 жовтня 2022 року підтверджується перерахування грошових коштів ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" одержувачу - ТОВ "ФК"Авіра Груп", як оплата за відступлення права вимоги до договору факторингу №02--17/02/2022. Вирішуючи позовні вимоги по суті суд приходить до наступного. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України\~підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст.204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до\~ст.639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України "Про електронну комерцію"\~визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.7\~ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 вказаного закону). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст.509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч.2 ст.1054\~та ч.2 ст.1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідачем не виконано зобов`язання, визначені кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за користування грошима. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між ТОВ ФК"Авіра Груп" та [PERSON] укладено кредитний договір №30882, в електронній формі. Відповідачем було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто відповідач самостійно для себе визначив необхідний для себе обсяг часу для ознайомлення з умовами Договору, після чого проявив намір вступити з Кредитодавцем в договірні відносини на умовах визначених Правилами. У відповідності до умов укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний Позичальником при укладанні кредитного договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку( [NUMBER] ), реквізити якої були надані самим Позичальником. Як зазначалося вище, факт зарахування коштів підтверджується інформаційною довідкою. 04 травня 2021 року [PERSON] , укладаючи кредитний договір №30882 з ТОВ "ФК"Авіра Груп", погодився на умови, визначені цим договором. Відповідно п.1.1 за цим Договором, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 600 гривень на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. за цим Договором, Кредит надається строком на 21 день, тобто до 24 травня 2021 року. Строк дії договору 21 день. Згідно Графіку розрахунків, який є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №30882, відповідач повинен повернути первісному кредиту борг за кредитним договором в розмірі 1 005 гривень, з яких: 600 гривень - сума кредиту, 90 гривень - сума комісії та 315 гривень - сума нарахованих процентів за користування кредитом. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по відсотках в сумі 3 015 гривень. Суд вважає, що доводи позивача, щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором підлягають зменшенню виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. \~ \~ \~ \~За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. \~ \~ \~ \~Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. \~ \~ \~ \~Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. \~ \~ \~ \~Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. \~ \~ \~ \~Як вбачається з розрахунку загальної заборгованості, наданого позивачем, нарахування заборгованості за кредитним договором №30882 від 04 травня 2021 року вказане станом на 07 лютого 2022 року (дата прийому-передачі Реєстру боржників між ТОВ "ФК"Авіра Груп" та ТОВ "ФК"КЕШ ТУ ГОУ"). \~ \~ \~ \~Тоді як строк дії кредиту у Договорі встановлено сторонами договору на 21 день, до 24 травня 2021 року включно. \~ \~ \~ \~Доказів того, що строк кредитування був продовжений за згодою сторін у встановленому порядку, або що відповідач вчинив дії в особистому кабінеті для продовження кредитування, суду не надано. Водночас, автоматичне продовження строку кредитування шляхом лише продовження користування кредитом, та без ініціативи для цього позичальника, суд не може розцінювати як встановлення сторонами конкретного строку кредитування, а тому слід виходити зі строку кредитування, погодженого сторонами у договорах позики (21 день). \~ \~ \~ \~Враховуючи, що нараховані відсотки за користуванням кредитними коштами за межами строку кредитування, задоволення вимог позивача в частині стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом за договором після 24 травня 2021 року, є необґрунтованими. \~ \~ \~ \~В зв`язку з чим, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу за кредитним договором в розмірі 915 гривень, з яких: 600 гривень - заборгованість за тілом кредиту та 315 гривень - заборгованість за відсотками. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 10 500 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу суду подано: копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року; копію акту про отримання правової допомоги від 17 березня 2025 року, який містить детальний опис робіт, вчинених адвокатом, їх час та вартість; копію платіжної інструкції №3 6441 від 17 березня 2025 року на суму 10 500 гривень. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є правовий аналіз обставин спірних правовідносин і надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів позивача, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс позивач і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, формування додатків до позовної заяви (письмові докази). Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 3 615 гривень, однак позовні вимоги задоволені судом на суму 915 гривень, що становить 25% від ціни позову. Суд констатує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а відтак заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 гривень є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору, оскільки матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви, а враховуючи усталену практику дана справа є не складною. При цьому, адвокатом зовсім не мотивована необхідність витрачання значного часу на аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, ступінь складності та новизни правових питань, досліджених адвокатом. Отже,

Outcome: approved