Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказував, що з 10 листопада 2007 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який 05 жовтня 2016 року було розірвано в судовому порядку. Мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого на користь відповідачки позивач згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду від 14 серпня 2019 року сплачує аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу). Рішення суду перебуває на виконанні у Другому відділі ДВС у Вознесенському районі. В межах виконавчого провадження позивачу станом на 31 січня 2025 року нараховано заборгованість по аліментам у розмірі 71\~889,13 грн Проте з серпня 2022 року син мешкає разом з позивачем, знаходиться на його повному матеріальному утриманні, відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому [PERSON] з тих підстав, що син тривалий час мешкає з ним та знаходиться на його утриманні, просив припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] , а також звільнити його від сплати заборгованості по аліментам. Також, враховуючи те, що відповідачка має змогу та зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому [PERSON] просив суд щомісячно стягувати з неї на свою користь кошти (аліменти) на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі та справу в порядку загального позовного провадження призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Цією ж ухвалою до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Другий відділ ДВС у Вознесенському районі. 06 травня 2025 року від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідачки позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що [PERSON] на час розгляду справи перебуває в якості біженки в Республіці Німеччина, не отримує жодних доходів, окрім соціальної допомоги, має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , а тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] . Водночас, вказував на те, що заборгованість по аліментам виникла у відповідача до серпня 2022 року, тобто за час проживання сина з матір`ю, а тому, з урахуванням цієї обставини, виходячи з того, що банківська картка, на яку зараховуються стягнуті з позивача аліменти, перебуває в користуванні [PERSON] , не вбачав підстав для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам. Ухвалою суду від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні, яке проводилося без участі позивача [PERSON] , його представниця [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі відповідачки [PERSON] , її представник [PERSON] позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів визнав повністю, в іншій частині позовні вимоги не визнав, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін та представниці третьої особи без самостійних вимог, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору. Заслухавши пояснення представниці позивача [PERSON] , представника відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду від 14 серпня 2019 року (справа №473/3268/19) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2019 року і до повноліття сина. Проте, як визнано представниками сторін в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи (а.с. 8-10, 16, 17, 18), з серпня 2022 року [PERSON] мешкає разом з позивачем та знаходиться на його повному матеріальному утриманні. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ч. 1 ст.183 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні, інші обставини (ч.1 ст.182 СК України). Водночас, ч.ч. 1-2 ст. 179 СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до\~ст. 273 СК України\~якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у\~статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого (цитата): «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів, за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 223 ЦПК України 2004 року. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним». Відтак, позов про припинення стягнення аліментів є належним способом захисту права, а одними з обставин, які підлягають доказуванню у справі, є те, з ким з батьків проживає дитина, з одержувачем аліментів чи з їх платником, та на чиєму утриманні вона перебуває. Стягнення з позивача аліментів на утримання дитини, за умови, що ця дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, суперечить нормам\~статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, від 12 травня 2023 року у справа № 686/12480/22. Припинення стягнення аліментів з одного з батьків за обставини проживання з ним дитини, на утримання якої стягуються аліменти, відповідає лігітимній меті\~\~-\~захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі №760/4661/20). Як раніше встановлено судом, [PERSON] мешкає з позивачем та знаходиться на його утриманні, що позбавляє [PERSON] права на отримання аліментів на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо припинення стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також [PERSON] зобов`язана матеріально утримувати свого неповнолітнього сина шляхом сплати аліментів на користь позивача, як особи, разом з якою проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує ту обставину, що на утриманні [PERSON] перебуває малолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 43). Водночас, стороною відповідачки не доведено, що [PERSON] , перебуваючи в Респібліці Німеччина, не отримує жодних доходів, окрім соціальної допомоги, не зазначено та не доведено розміру такої допомоги. За встановленого, враховуючи перебування на утриманні відповідачки малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що відповідачка може щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову до суду та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Що стосується вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, то в цій частині суд виходить з наступного. Згідно ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, закон встановлює декілька окремих підстав для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами: - тяжка хвороба платника аліментів; - інша обставина, що має істотне значення. Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 12 червня 2024 року у справі №742/3439/22 (справа про встановлення факту проживання дитини з батьком та звільнення від сплати заборгованості за аліментами) підтримав висновок Чернігівського апеляційного суду у вказаній справі про те, що проживання дитини разом з платником аліментів унеможливлює стягнення з платника заборгованості за аліментами на дитину за період їх спільного проживання. За встановленого, [PERSON] слід звільнити від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої за період їх спільного проживання з сином, а саме з серпня 2022 року до січня 2025 року (включно). Зокрема, за цей період, згідно здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості (а.с. 13) утворилася наступна заборгованість за аліментами (колонка №6 розрахунку): квітень 2024 року 499 грн; травень 2024 року 306 грн; червень 2024 року 306 грн; липень 2024 року 908,55 грн; серпень 2024 року 908,70 грн; жовтень 2024 року 908,70 грн; листопад 2024 року 908,70 грн. Протягом інших місяців періоду з серпня 2022 року до січня 2025 року (включно) заборгованість відсутня, однак вбачається переплата. При цьому, вказаний розрахунок виконавця в частині правильності здійснених нарахувань, розподілу внесених боржником коштів на виконання аліментних зобов`язань, правильності обрахування залишку заборгованості та відповідних періодів останнім у встановленому порядку не оскаржено, а тому суд виходить з даних, зазначених у цьому розрахунку. Тому [PERSON] підлягає звільненню від сплати заборгованості у загальному розмірі 4\~745,65 грн. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідачки (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню: - на користь позивача 1\~291,14 грн судового збору (1\~211,20 грн в частині вимоги про припинення стягнення аліментів + 79,94 грн - в частині вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам); - на користь держави - 908 грн судового збору (в частині вимоги про стягнення аліментів).

Outcome: partial