Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~У березні 2025 року позивачка звернулась до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи який вказувала, що з 2000 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , шлюб було розірвано у 2022 році. Разом з тим, в період шлюбу за рахунок подарованих на весілля спільних коштів з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2001 року набуто спірне майно - житловий будинок житловою площею 28,6 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , на земельній ділянці, яка належала на той час Другій сільській раді Ананьївського району Одеської області. Стверджує, що за час подружнього життя з відповідачем, даний будинок розширено за рахунок збільшення площі даного будинку шляхом добудови та забудови надвірних споруд. На той час позивачка здійснювала догляд за дітьми 2001 та 2003 років народження. Право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачем. Означений житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки набутий під час шлюбу та згодом добудований, саме тому підлягає поділу з огляду на припинення шлюбно-сімейних відносин. Оскільки згоди щодо такого поділу майна сторони не дійшли, відповідач заперечує право позивачки на частку у цьому майні, остання змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Окрім цього, вважає за потрібне ініціювати визначення судом прядку користування земельною ділянкою. На підставі вищевикладеного, позивачка просила, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , в складі приміщень за одним із варіантів поділу житлового будинку та господарських будівель та споруд за наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи. Також визначити прядок користування земельною ділянкою між співвласниками за наслідками проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою судді від 01 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 18 червня 2025 ухвалою суду, яка знесена до протоколу судового засідання, постановлено розгляд справи проводити відповідно до статті 280 ЦПК України, а саме в заочному порядку. \~ \~ \~ \~Представник позивачки - адвокат\~Зінюк О.О., в судовому засіданні пояснив, що причиною подання позовної заяви є наявність спору між сторонами по справі. Вважав, що обставини справи з`ясовні та доведені під час дослідження доказів. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та винести рішення на користь позивачки. Заперечень з приводу експертизи немає, а саме щодо поділу житлового будинку відповідно до першого варіанту визначеного експертизою та порядку користування земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала свого представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не прибув, причини неприбуття невідомі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує поштовий конверт з вкладенням, адресований на ім`я відповідача за зареєстрованою у\~встановленому законом\~порядку адресою, що повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (Том ІІ а.с.15). Судом враховується\~рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Відповідачеві [PERSON] , за зареєстрованим місцем його проживання, також було надіслано ухвалу судді про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, про що містяться відомості в матеріалах справи (Том І а.с.100). Поштовий конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (Том І а.с.101). Відповідно до положень пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені у пунктах 3 та 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, якими врегульовано порядок надсилання та вручення учасникам справи судових повісток та повідомлень. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року в справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 листопада 2019 року в справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року в справі № 24/260-23/52-б). За наведених обставин відповідач вважається таким, що 17 квітня 2025 року отримав копію ухвали судді про відкриття провадження у справі (Том І а.с.101). В установлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву до суду не було подано, тому відповідно до вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача не надходило. Отже, відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ЦПК України не скористався. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку. Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved