Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У липні 2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі А-Банк), ФОП [PERSON] , треті особи: ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] про стягнення коштів, в якій позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 276 823,35 грн, з яких 260701,48 грн основного боргу за неповернення коштів, 6316,03 грн збитків від інфляції, 9805,84 грн 3% річних, а також стягнути солідарно з відповідачів витратити зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20\~000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.02.2023 року позивач та треті особи [PERSON] і [PERSON] у безготівковій формі здійснили операції з оплати за товар у магазині « [INFO] » (ФОП [PERSON] ), який розташований за адресою [ADDRESS] , та у якому розташований термінал А-Банку Т0001582. О 12:44 позивач придбав товар на суму 89901 грн. та здійснив оплату у безготівковій формі за допомогою вищевказаного терміналу А-Банку картою Райффайзен Банку, належною позивачу. О 12:45 він повернув товар і під час повернення сплаченої суми до терміналу була прикладена карта Приватбанку (номер карти [NUMBER] , ІВАН [NUMBER] ), яка належить третій особі [PERSON] . Після цього було видано чек, у якому зазначено, що повернення 89901 грн. було успішним. Однак, кошти у розмірі 89901 грн. не було повернуто і кошти не надійшли позивачу на банківську карту. При цьому продавець у магазині не повідомив, що для повернення коштів має бути використана саме та карта, якою здійснювалась оплата. О 12:58 позивач здійснив покупку товару на суму 89899,98 грн. та знову розрахувався належною йому картою Райффайзен Банку. О 13:02 повернув товар на суму 89899,98 грн. і під час повернення сплаченої за товар суми до терміналу була прикладена карта Приватбанку (номер карти [NUMBER] ), яка належить третій особі [PERSON] . Після цього було видано чек, у якому зазначено, що повернення 89899,98 грн. було успішним. Однак кошти у розмірі 89899,98 грн. не надійшли на карту третьої особи. Продавець знову не повідомив, що для повернення коштів має бути використана карта, якою здійснювалась оплата. Використання для повернення коштів карток третіх осіб відбулось через технічне чи фізичне не сприйняття картки позивача, якою проводився розрахунок і яку термінал не сприймав. О 16:17 позивач придбав товар на суму 89900,50 грн. та здійснив оплату у безготівковій формі належною йому банківською картою А-Банку. О 17:00 позивач повернув товар на суму 89900,50 грн. і для повернення коштів використав свою карту А-Банку, якою була здійснена оплата. Термінал працював погано, картка багато разів не сприймалась і повернення відбулось тільки після декількох спроб, про що було видано чек, у якому зазначено, що повернення 89900,50 грн. було успішним. Проте знову кошти за повернення товару не надійшли на карту. Позивач неодноразово звертався до магазину, щоб йому повернули кошти, однак у магазині повідомили, що на рахунку магазину грошових коштів немає і що вони заблоковані банком. З дня перерахування і не повернення коштів позивач неодноразово звертався на гарячу лінію А-Банку і між позивачем та банком відбувалось листування у Телеграм каналі банку. Так само і ФОП [PERSON] звертався до банку через Телеграм чат, через який йому було надіслано повідомлення А-Банку, що кошти заблоковано на 180 днів з моменту вилучення терміналу і що у банку відсутня можливість розблокувати їх. 14.04.2023 року позивач в зв`язку із незрозумілим вилученням і не поверненням коштів банком звернувся до А-Банк з листом, у якому просив повернути грошові кошти внаслідок повернення товару ФОП [PERSON] («Мешок»). 12.05.2023 року А-Банк запропонував звернутись до власника магазину « [INFO] » для вирішення повернення коштів. 23.06.2023 року А-Банк проінформував ФОП [PERSON] , що припинив його обслуговування. 16.10.2023 року ФОП [PERSON] (магазин « [INFO] ») звернувся до А-Банк з офіційним листом, у якому просив повідомити про рух і залишок грошових коштів у національній, або іноземній валюті на усіх його банківських рахунках, відкритих у «А-Банк» станом на 12 та 13 лютого 2023 року; надати виписку про рух і залишки грошових коштів у національній або іноземній валюті на усіх його банківських рахунках, відкритих у «А-Банк» за лютий 2023 року; про рух і залишок грошових коштів у національній, або іноземній валюті на усіх його банківських рахунках, відкритих у «А-Банк» станом на 14 квітня 2023 року і окремо станом на 23.06.2023 року. 08.11.2023 року на адресу ФОП [PERSON] надійшов лист А-Банку із запитуваною інформацією, згідно якої вбачається, що за період з 01.02.2023 року по 28.02.2023 року відбувся рух коштів на суму 159,25 грн (відшкодування за еквайринг «Мешок» за 4 операції на суму 162 грн, повернень на суму 87 грн і комісія банку 2,75 грн). Виписки банку за 12.02.2023 13.02.2023 року визначають, що зарахування коштів на придбання товару від позивача та третіх осіб на поточний рахунок ФОП [PERSON] на загальну суму 260 701,48 грн не відбулось. З огляду на документальне підтвердження успішності операцій з повернення коштів, що підтверджується виданими чеками з терміналу, і надану банком інформацію, згідно якої вбачається, що на рахунок ФОП [PERSON] не відбулось зарахування коштів. А тому вказані дії банку з блокування коштів позивач вважає штучними, що доводить факт протиправного утримання банком коштів, належних позивачу. З метою повного дотримання рекомендацій банку і попри відсутність навіть зарахування коштів на поточний банківський рахунок ФОП [PERSON] , позивач письмового звернувся до останнього з проханням повернути кошти, якщо він їх утримує. ФОП [PERSON] у листі від 30.04.2024 року підтвердив, що всі вищевказані події відбулись з вказаною хронологією по датам та по часу і сумах, а також повідомив, що грошові кошти у дні їх перерахування на його поточний рахунок ФОП [PERSON] не отримував, і що він звертався до А-Банку для виправлення даної ситуації, але це не дало жодного результату. Отже, кошти у сумі 89901 грн., 89899,98 грн., 89900,50 грн., заблоковані А-Банком, відсутні на рахунку магазину « [INFO] » (ФОП [PERSON] ), у зв`язку з чим повернення зазначених сум магазином неможливе. Позивач звернувся до А-Банку та просив повернути кошти. Однак на жоден із зазначених у листі рахунків позивача [PERSON] , кошти від А-Банку не надходили. З метою досудового врегулювання позивач 15.02.2024 року надіслав до банку Заяву (досудове попередження), за змістом якого просив повернути належні йому кошти. 22.03.2024 року банк рекомендував з даного питання звернутись до власника магазину « [INFO] » - ФОП [PERSON] . Позивач просить суд окрім суми основного боргу у розмірі 260\~701,48 грн стягнути відповідно до ст. 625 ЦК України 6 316,03 грн збитків від інфляції, 9 805,84 грн 3% річних, що сукупно складає 276\~823,35 грн, а також стягнути судові витрати у розмірі, сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20\~000,00 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. 16.09.2024 року від відповідача ФОП [PERSON] надійшов відзив, в якому відповідач визнає позов в частині стягнення коштів з банку, проте вважає, що вимоги про стягнення з нього коштів не підлягає задоволенню. ФОп [PERSON] підтвердив факт перерахування позивачем коштів і спроб повернення цих коштів за 12.02.2023 року. Виписки банку за 12.02-13.02.2023 року вказують, що зарахування коштів на придбання товару на його поточний рахунок на загальну суму 260\~701,48 грн не відбулося (т. 1, а.с. 11-119). 21.10.2024 року від відповідача А-Банку надійшов відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог до АТ «Акцент-Банк» про стягнення коштів в повному обсязі та стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. У відзиві зазначено, що предметом цього позову є саме повернення відповідачем ФОП [PERSON] коштів за повернутий товар позивачу. Та обставина, що у ФОП [PERSON] виникли проблеми з обмеженнями на його рахунках в обслуговуючому його рахунки банку, є підставою для звернення до суду саме його з позовом до обслуговуючого його банка щодо зняття обмежень по рахунках, оскільки до правовідносин між позивачем та ФОП [PERSON] щодо купівлі-продажу товарів сам банк відношення не має. При розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. У представника банку викликає здивування той факт, що позивач, не отримавши повернення коштів за товар №1, відразу здійснив покупку товару №2, знаючи про проблеми з поверненням платежу №1, а потім і відмовився від товару №2, та не отримавши вже кошти за повернення товарів №1 та №2 здійснив покупку товару №3. Три купівлі коштовного товару продовж декількох годин і три повернення товару через декілька хвилин після купівлі, посилання що товару не було в наявності, що зазначив у своєму відзиві ФОП [PERSON] викликають здивування, невже продавець не міг перевірити наявність товару до моменту оплати. Позивач не надав доказів щодо цих платежів, на який рахунок перераховано кошти, з якого рахунку повинні бути повернуті, тощо, хоча це обов`язок саме позивача відповідно до ст.ст. 81-83 ЦПК України. Так, саме позивач повинен довести той факт, що кошти не були повернуті на ті картки, що він прикладав при поверненні до терміналу, але виписки по рахунках третіх осіб з Приватбанку в справі відсутні. Кошти, сплачені позивачем на користь відповідача останнім були отримані, на підтвердження чого додаємо меморіальні ордери. Також зазначаємо, що при використанні терміналу кошти від покупців не зараховуються відразу напряму на поточний рахунок продавця, а зараховуються на відповідний рахунок продавця, що закріплено за самим терміналом. Загалом фізичне проведення операцій фактично відбувається раз на добу, тому оскільки питань до проведення платежів з рахунку позивача на рахунок ФОП [PERSON] не було, то дані операції було проведено 13.02.2023, однак операції по поверненню платежів при їх проведенні 13.02.2023 року викликали сумніви, оскільки позивачем при поверненні коштів було використано не свої картки, а картки третіх осіб, що не свідчить про бажання позивача щодо повернення собі сплачених коштів, а свідчить про бажання про перерахунок коштів третім особам за допомогою шахрайської маніпуляції «поверненням товару» та «поверненням оплати», що могло в подальшому спричинити різні правові наслідки (позивач міг стверджувати що на його рахунок кошти не повернулись, чи у третіх осіб було б отримання коштів з невірним призначенням платежу, тощо). Вірити тому, що позивач не знав з якої він картки платив, і що в нього в кармані випадково з`явились картки двох сторонніх людей, і він по черзі намагався на них повернути кошти, не є допустимим в правовому полі. Тому всі повернення зроблені 12.02.2023 були призупинені для проведення перевірок, однак вже 13.02.2023 року функція повернення платежу на терміналі була поновлена, тому не зрозуміло, чому позивач та відповідач ФОП [PERSON] не спробували зробити повернення повторно (т. 1, а.с.138-140). 23.08.2024 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави [PERSON] відкрито загальне позовне провадження. 25.09.2024 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. 30.12.2024 року проведено повторний авторозподіл зазначеної справи, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. Згідно з повторним автоматизованим розподілом справа розподілена на суддю Гольник Л.В. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Гольник від 03.01.2025 року справа прийнята до провадження судді та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.03.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.04.2025 року Октябрський районний суд міста Полтави перейменовано на Шевченківський районний суд міста Полтави на підставі Закону України № 4273-ІХ від 26.02.2025 року. Ухвалою суду від 07.05.2025 року прийнято відмову позивача [PERSON] від позовних вимог до ФОП [PERSON] . Закрите провадження у частині позовних вимог до ФОП [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК», ФОП [PERSON] , треті особи: ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] про стягнення коштів. У судовому засіданні представник позивача адвокат Харченко О.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вважає, що у справі достатньо доказів того, що саме відповідач в особі А-Банку несе відповідальність щодо вчинення неправомірних дій стосовно неповернення грошових коштів позивачу. Кожен раз, коли банк пропонував звернуся щодо повернення коштів до ФОП Кінаш (магазин « [INFO] ») позивач та ФОП [PERSON] зверталися до банку. Але на рахунки ФОП [PERSON] як фізичної особи, так і ФОП, грошові кошти, сплачені позивачем, не зараховувалися. Останній раз вони звернулися у червні цього року. Кошти банком не були зараховані на рахунок, що належить ФОП [PERSON] , що підтверджується довідкою банку. Той рахунок, на якому банк тримає кошти, належні позивачу, ФОП [PERSON] не належить. Цим рахунком розпоряджається банк. Тому саме банк повинен повернути кошти позивачу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовні заяві. Пояснив, що він намагався повернути свої кошти мирним шляхом. Неодноразово звертався до банку. Останній раз в червні 2025 року він разом з ФОП [PERSON] звернулися у відділення банку, але в банку повідомили, що у ФОП [PERSON] не має інших рахунків, крім того, що вказаній у довідці банку від 03.06.2025 року. І на цьому рахунку не має коштів. Кінаш позбавлений можливості повернути кошти, оскільки він не володіє іншими рахунками, щоб розпорядитися коштами, які перебувають у володінні банку. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не подавав. Враховуючи те, що справа тривалий час перебуває у провадженні суду, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу у відсутність представника відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд забезпечив можливість взяти участь представнику відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте ризик технічної неможливості участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції несе вказана особа. Суд заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 12.02.2023 року [PERSON] у безготівковій формі здійснив операції з оплати за товар у магазині « [INFO] » (ФОП [PERSON] ), який розташований за адресою [ADDRESS] , та у якому був розташований термінал А-Банку Т0001582. Позивач о 12:44 год. придбав товар на суму 89901 грн та здійснив оплата у безготівковій формі за допомогою терміналу А-Банку, картою Райффайзен Банку, належної позивачу. Позивач о 12:45 год. повернув товар ФОП [PERSON] і під час повернення сплаченої за нього суми до терміналу була прикладена карта Приватбанку (номер карти [NUMBER] , ІВАН [NUMBER] ), яка належить третій особі [PERSON] . Позивач отримав чек, у якому зазначено, що повернення 89901 грн проведено успішно (т. 1, а.с. 54). Позивач о 12:58 год. здійснив покупку товару на суму 89899,98 грн та знову розрахувався належною йому картою Райффайзен Банку. Позивач о 13:02 год. повернув товар на суму 89899,98 грн і під час повернення сплаченої за нього суми до терміналу була прикладена карта Приватбанку (номер карти [NUMBER] ), яка належить третій особі [PERSON] . Позивач отримав чек, у якому зазначено, що повернення 89899,98 грн проведено успішно (т. 1, а.с. 55). Однак, кошти у розмірі 89901 грн. та 89899,98 грн. не були повернуті та не надійшли на банківські карти, належні третім особам. Позивач о 16:17 год. придбав товар на суму 89900,50 грн та здійснив оплату у безготівковій формі банківською картою А-Банку, яка належить позивачу. О 17:00 год. позивач повернув товар на суму 89900,50 грн. і для повернення коштів використав свою карту А-Банку, якою була здійснена оплата. Позивач отримав чек, у якому зазначено, що повернення 89900,50 грн було успішним (т. 1, а.с.56). Проте знову кошти за повернення товару не надійшли на карту. Вказані обставини підтверджуються чеками терміналу банку в магазині «Мешок», а саме копіями чеків, оригінали яких оглянуті у судовому засіданні: - Чек № [NUMBER] терміналу Магазину «Мешок» ФОП [PERSON] від 12.02.2023 року на суму 89901,00 грн; - Чек №56 терміналу Магазину «Мешок» ФОП [PERSON] від 12.02.2023 року на повернення коштів суму 89901,00 грн; - Чек № 58 терміналу Магазину « [INFO] » ФОП [PERSON] від 12.02.2023 року на суму 89899,98 грн; - Чек №61 терміналу [INFO] » ФОП [PERSON] від 12.02.2023 року на повернення коштів суму 89899,98 грн; - Чек № 63 терміналу [INFO] » ФОП [PERSON] від 12.02.2023 року на суму 89900,50 грн.; - Чек №91 терміналу [INFO] » ФОП [PERSON] від 12.02.2023 року на повернення коштів суму 89900,50 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до магазину щодо повернення коштів, однак у магазині повідомили, що на рахунку магазину грошових коштів немає і що вони заблоковані банком. ФОП [PERSON] також звертався до банку через Телеграм чат, через який йому було надіслано повідомлення А-Банку, що кошти заблоковано на 180 днів з моменту вилучення терміналу і що у банку відсутня можливість розблокувати їх. 14.04.2023 року позивач звернувся до А-Банку з листом, у якому просив повернути грошові кошти, належні йому, внаслідок повернення товару ФОП [PERSON] (магазин « [INFO] ») (т. 1, а.с 17-20). 12.05.2023 року А-Банк відповів листом №20.1.0.0.0/7-20230414/154, у якому запропонував звернутись до власника магазину « [INFO] » для вирішення повернення коштів (т.1, а.с.24-25). 23.06.2023 року А-Банк проінформував ФОП [PERSON] , що припинив обслуговування ФОП [PERSON] (т. 1, а.с.60-61). Вказане також підтверджується актом від 11.05.2023 року про те, що АТ «А-Банк» отримав обладнання у Торговця ФОП Кінаш «Мешок» термінал Т0001582 (т. 1, а.с. 64). 08.11.2023 року на адресу ФОП [PERSON] за його зверненням було надіслано лист АТ А-Банку із запитуваною інформацією, а саме: виписки про рух коштів і залишок коштів за всіма рахунками, відкритими в АТ «А-БАНК» станом на 12.02.2023 та 13.02.2023 року, за лютий 2023 року, станом на 14.04.2023 року та окремо станом на 23.06.2023 (т. 1, а.с. 26), згідно якої вбачається, що за період з 01.02.2023 року по 28.02.2023 року на поточному рахунку ФОП [PERSON] відбувся рух коштів на суму 159,25 грн (відшкодування за еквайринг «Мешок» за 4 операції на суму 162 грн, повернень на суму 87 грн і комісія банку 2,75 грн). Виписки банку за 12.02.2023 13.02.2023 року визначають, що зарахування коштів за придбання товару від [PERSON] та третіх осіб на поточний рахунок ФОП [PERSON] на загальну суму 260 701,48 грн не відбулось (т. 1, а.с. 27-53). 30.04.2024 року ФОП [PERSON] у відповідь на звернення [PERSON] про повернення коштів підтвердив обставини вищевказаних подій з зазначенням дати, часу та суми коштів, які перераховувалися через термінал у магазині « [INFO] », а потім поверталися позивачу. Він також підтвердив те, що термінал не працював належним чином, а картка багато разів не сприймалася; кошти за повернення товару не надійшли на картку покупця; вказаний термінал було заблоковано банком, який у подальшому банком було вилучено, після чого він не міг проводити жодної дії з повернення коштів, належних позивачу. ФОП [PERSON] також повідомив, що грошові кошти у дні їх перерахування на його поточний рахунок він не отримував, що останній звертався до А-Банку для виправлення даної ситуації, але це не дало жодного результату (т. 1, а.с. 15-16). 15.02.2024 року позивач з метою досудового врегулювання спору надіслав до А-Банку Заяву (досудове попередження), в якому просив повернути кошти (т.1, а.с. 21-23). Відповідно до Довідки про обіг, сформованої 01.09.2023 року А-Банком, надана клієнту [PERSON] про те, що обіг коштів за період з 12.02.2023 по 01.09.2023 року за його рахунками у АТ «А-Банк» становить 0 грн, поточний рахунок [NUMBER] , за період з лютого 2023 по серпень 2023 року, за дебетовим та кредитовим обігом (т. 1, а.с. 68); Згідно з Довідкою, сформованої А-Банком, що ФОП [PERSON] 02.02.2023 року відкрито поточний рахунок - [NUMBER] (т.1, а.с. 71). Відповідно до Історії по картковому рахунку, виданої АТ «Райфайзен Банк Аваль» 28.08.2023 року, 12.02.2023 року з картки № [NUMBER] , належної [PERSON] здійснено дві транзакції безготівковий платіж MESHOK POLTAVA та списано кошти у сумі 89901,00 та 89899,98 грн (т.1, а.с. 72 ). Також проведення розрахунків між ФОП [PERSON] та позивачем не оспорюється відповідачем, на підтвердження надали меморіальні ордери від 23.02.2023 року про те, що кошти суми 89\~901,00 грн, 89\~899,90 грн, 89900,50 грн. перебувають на рахунках відповідача [NUMBER] (т. 1, а.с. 144, 146, 152). Відповідно до ч. 1 ст. 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Статтею 525\~ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положенням ч. 1 ст. 1068\~ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 1073 Цивільного кодексу України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що кошти у сумі 89901 грн, 89899,98 грн, 89900,50 грн, що були сплачені у безготівковий спосіб позивачем на рахунок ФОП [PERSON] , А-Банком не були зараховані на рахунок ФОП [PERSON] ні в день сплати коштів, ні продовж періоду з 12.02.2023 року по дату розгляду справи у суді. Вказані обставини не спростовані відповідачем. Станом на день звернення до суду, так і на дату розгляд справи судом грошові кошти, отримані А-Банком за підсумками описаних вище дій банку, в сумі 260\~701,48 грн позивачу, як покупцю (контрагенту клієнта банку), ні не повернуто позивачу, ні на поточний рахунок ФОП [PERSON] не зараховано. Зазначене підтверджується довідкою про стан рахунку ФОП [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , що станом на 03.06.2025 року в АТ «А-Банк» залишок на рахунку (-ах) становить на поточному рахунку [NUMBER] 0 грн. Інших рахунків належних ФОП [PERSON] , якими останній може розпоряджатися, у банку відсутні. Також наявні матеріали справи свідчать про те, що А-Банк вказані суми коштів не зарахував ні на рахунок/ки ФОП [PERSON] , ні на рахунки, надані позивачем [PERSON] . Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. (Постанова Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №638/17850/17) Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, передбачено обов`язок особи при здійсненні своїх прав утримуватись від дій, які б могли порушити права інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з відповідача А-Банку на користь позивача суми у розмірі 260 701,48 грн, що були сплачені позивачем 12.02.2023 року у магазині « [INFO] » (ФОП [PERSON] ), оскільки в іншій спосіб відновити права позивача є неможливим. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦК України\~ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач має право на відшкодування понесених інфляційних втрат та трьох відсотків річних. За період з 13.02.2023 року по 15.05.2024 року відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційні втрати становлять: 260701,48 x 1,024227- 260701,48 =\~6316,03 грн, За період з 13.02.2023 року по 15.05.2024 року відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних становлять 9805,84\~грн. Розрахунок проведений позивачем відповідає чинному законодавству, неспростований відповідачем, а тому підлягає задоволенню. Отже, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, а саме в розмірі 276 823,35 грн, з яких 260701,48 грн основний борг за неповернення коштів, 6316,03 грн збитки від інфляції, 9805,84 грн 3% річних. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Встановлено, що 01.01.2024 року між позивачем та адвокатом Харченко О.В. укладено Угоду на представництво інтересів у цивільній справі № 1 (т. 1, а.с.177). Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг від 22.10.2024 року сторони визначили, що при підготовці та супроводженні адвокатом цивільної справи № 554/7360/24 за позовом [PERSON] адвокат надав, а замовник отримав послуги на загальну суму 20000 грн (т. 1, а.с. 178-179). Дослідивши надані докази, вбачається, що адвокатом надано правничу допомогу на суму 20000 грн., а також вказана сума не оспорюється відповідачем, то суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомоги у розмірі 20 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі 2769,20 грн.

Outcome: approved