Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Ювченко А. В., який діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВТ № 1057327 від 05.03.2025, звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою, в якій просить здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 755297263101; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку та за [PERSON] право власності на 1/2 частку спірної квартири. На обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] в період перебування у зареєстрованому шлюбу набули у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на який, після здійснення позивачем відповідних внесків, будо зареєстроване за відповідачкою. Після розлучення позивач неодноразово пропонував відповідачу врегулювати питання поділу спільного майна подружжя, однак у добровільному порядку відповідач не бажає вчинити необхідні для реєстрації на ім`я позивача належної йому за законом 1/2 спільної квартири. У зв`язку з чим позивач звертається з позовною заявою про визнання квартири за адресою: [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03 квітня 2025 року представник позивача\~- адвокат Ювченко А.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову у справі № 644/2147/25 шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 755297263101, заборонивши її відчуження. Ухвалою суду від 08 квітня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 42,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 755297263101, право власно на яку зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Сторони в судове засідання не з`явились. 27 травня 2025 від представника позивача адвоката Ювченка А.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у відсутність позивача та його представника. Зазначає, що [PERSON] позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток в електронний кабінет, про що свідчать довідки про доставку, наявні в матеріалах справи. Заяв, клопотань тощо від неї не надходило. Відомості про дати та час судових засідань знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті Судової влади за адресою в мережі Інтернет https://court.gov.ua/fair/ та сайті Індустріального районного суду м. Харкова. Таким чином, суд вважає, що відповідачка повідомлена належним чином. Відповідачка з відзивом на позов до суду не звертався. Заяв, клопотань та заперечень до суду не надходило. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.\~4 ст.\~223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Беручи до уваги ч.\~1 ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84)5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. За таких обставин, з письмової згоди сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2022 року (справа № 644/6937/21; провадження 2/552/2485/22) було розірвано (а.с. 30). Згідно договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 17-92/М від 24 вересня 2012, сторонами була придбана спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 42,1 кв. м., загальною площею 79,2 кв. м. (а. с. 6-15). Виплата внесків в повному обсязі за спірну квартиру підтверджується Довідкою про виплату долі № 36 від 14.02.2014 (а.с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер: 46040951) від 21.10.2015 та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2015, квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а.с. 21, 22). Відповідно до\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1\~ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1\~ст. 69 СК України). Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 2 статті 372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зробленого поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на те, що сторони не досягли домовленості щодо поділу спірного сумісного майна подружжя - квартири, позивач просить визнати за ним право власності на частину зазначеної квартири і це не буде порушувати права кожного з подружжя, суд приходить до висновку про те, що спірне нерухоме майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і кожному із подружжя у цій квартирі належить по 1/2 частці, а тому позов\~підлягає задоволенню.

Outcome: approved