Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, який обґрунтував наступним. [INFO] помер його брат [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у виді частини житлового будинку [ADDRESS] та іншого майна. Крім нього, спадкоємцем за законом є брат спадкодавця [PERSON] , [INFO] . В липні 2023 року він звернувся до приватного нотаріуса і дізнався, що фактично пропустив строк прийняття спадщини, але йому стало відомо, що його брат [PERSON] , який є громадянином росії, прийняв спадщину, тому спадкова справа була відкрита. Вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки з початком повномасштабного вторгнення рф з 24.02.2022, він вимушений був виїхати за кордон, до Польщі, де працював і проживав до кінця травня 2023 року. Виїхав він за кордон по внутрішньому паспорту громадянина України, а тому підтвердити відповідними відмітками у паспорті не може. Але підтвердити перебування за кордоном може копією договору найму житла, а також вказаний факт можуть підтвердити свідки. Поновити встановлений законом строк для прийняття спадщини у інший спосіб, крім судового, у нього немає можливості. У зв`язку з цим, для захисту своїх прав, звернувся до суду з цим позовом. Просить суд визначити йому, [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який фактично помер [INFO] , два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник позивача Гребенюк С.А. на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримує в повному обсязі та просить суд позов задовольнити, при цьому проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У зв`язку з військовою агресією російської федерації стосовно України та введенням у країні воєнного стану з 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з рф, що унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні в зв`язку з припиненням його роботи, а так само унеможливлює й направлення міжнародних доручень до країни агресора рф. За вказаних обставин, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ЦПК України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену у заявах та відзиві, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено про те, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис про смерть № 1232. Місце смерті: місто Умань. У відповідності до постанови Пархоменко Н.М., приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, від 20 липня 2023 року, позивачу по справі [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 11/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку із неприйняттям [PERSON] спадщини у встановлений законом строк. Вказаною постановою нотаріусом встановлено, що 20 липня 2023 року до неї звернувся [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 11/100 частки житлового будинку за вищевказаною адресою. До заяви [PERSON] додав пакет документів. Нею, приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М. 04 січня 2022 року заведена спадкова справа за заявою брата спадкодавця, [PERSON] , який спадщину прийняв за законом. [PERSON] у встановлений законом строк спадщину не прийняв, у зв`язку з чим є підстави для відмови у прийнятті його заяви. Також нотаріус роз`яснив право спадкоємця звернутися до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно інформації, наданої Марченко Н.М. приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області 21.11.2024 № 402/01-16 на запит суду, 04 січня 2022 року за № 1 заведена спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання якого було: [ADDRESS] . Спадкова справа заведена на підставі заяви рідного брата спадкодавця, [PERSON] , про прийняття спадщини за законом. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини за законом, але не подала жодних доказів родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, тому отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Син спадкодавця, [PERSON] , подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як в установлений законом строк спадщину не прийняв. Отже, на підставі статті 1262 Цивільного кодексу України спадкоємцем майна [PERSON] , є його рідний брат, [PERSON] , [INFO] . Чинних заповітів від імені [PERSON] , [INFO] , не має. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заява про прийняття спадщини подається особисто спадкоємцем у встановлений Законом строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.1217 та ст.1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову справу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. За результатами аналізу практики ВС можна навести приблизний перелік поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а саме: тривала хвороба спадкоємця; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємця та місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємця на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємця про наявність заповіту тощо. Як зазначив в своїй постанові ВС КЦС справа №405/7058/19 від 26.07.2021, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналізуючи зібрані по справі докази з урахуванням наведених правових норм, суд вважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини позивачем пропущений з поважних причин, оскільки згідно матеріалів справи, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] була відкрита на підставі заяви відповідача по справі, [PERSON] , але із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину [PERSON] до нотаріуса не звертався та такі свідоцтва нотаріусом нікому не видавалися. Заповіт за життя спадкодавцем не складався. Через три місяці після смерті спадкодавця розпочалося повномасштабне вторгнення рф на територію України, тому позивач виїхав до Польщі, що підтверджується копією офіційного перекладу договору оренди житлового приміщення, укладеного 02.03.2022 в м. Варшаві позивачем по справі, як орендарем, та власником квартири [PERSON] . Також факт перебування позивача за кордоном у період з початку березня 2022 року підтверджується письмовими поясненнями свідка [PERSON] , у якому останній зазначив про те, що будучи по справах у республіці Польща з 27.05.2023 по 29.05.2023 в м. Варшава за проханням [PERSON] взяв його попутчиком в Україну в м. Умань, де він проживає. По дорозі він розповів, що в Польщі він був з початку війни, потім вирішив повернутися в Україну. Тобто позивач, будучи спадкоємцем за законом, у визначений законом строк не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, так як перебував за межами країни, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України та введеним воєнним станом. Згідно Постанови КМУ від 06 березня 2022 року № 209 «Про деякі питання реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164», вказану постанову № 164 доповнено п. 3, який передбачав наступне: «Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку на прийняття спадщини зупиняється». Отже, зазначена вище постанова КМУ та введення воєнного стану давали підстави позивачу сподіватись, що після закінчення дії воєнного стану, або коли відпадуть обставини, які несуть ризик його життю та здоров`ю він матиме змогу звернутись до нотаріуса та безперешкодно отримати спадщину. У зв`язку з внесенням змін постановою КМУ «Про несення змін до деяких постанов КМУ щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану» від 24.06.2022 року № 719 внесено зміни до постанови КМУ № 164 та визначено що перебіг строку на прийняття спадщини або відмови на її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 10 місяців. Пізніше, 31 січня 2023 року оприлюднено постанову Верховного Суду в справі 676/47/21 якою надаючи оцінку п. 3 постанови КМУ №164, останній вважає, що вона суперечить статтям 1270, 1272 Цивільного кодексу України, а тому не підлягає застосуванню. Судом зроблено висновок, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини і такі строки не можуть змінюватись постановами КМУ. Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, передбачає, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Базове тлумачення принципу res judicata вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Понамарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності. Отже, до закінчення строку на прийняття спадщини, а саме до 08 квітня 2022 року, держава гарантувала спадкоємцю своїм нормативно-правовим актом (зазначені вище постанови КМУ), що строки на прийняття спадщини будуть зупинені, а відповідно з метою захисту життя та здоров`я спадкоємець не повинен вчиняти дії щодо прийняття спадщини, в тому числі звертатись до нотаріуса. Тобто позивачу після введення воєнного стану, через об`єктивні причини, законодавством було спочатку гарантовано зупинення перебігу строку на прийняття спадщини через прийняття відповідної постанови КМУ, пізніше такий строк було продовжено, а потім рішенням Верховного Суду визнано, що попередні акти КМУ про зупинення та продовження строку на прийняття спадщини фактично не підлягають застосуванню через те, що такі суперечать вищому нормативно-правовому акту. Поряд з цим, суд також звертає увагу на те, що за цих обставин необхідно звернути увагу на доктрину легітимних очікувань. Так, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 580/1300/22 (провадження №К/990/25849/22 наголошується, що застосування принципу «легітимних очікувань», як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, ВС зазначив, що принцип «легітимних очікувань» полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки. Правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права(законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору. Водночас відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Разом з тим, легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи норм права (законодавства); не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує реальний спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). Доктрина легітимних очікувань та принцип правової визначеності є важливими поняттями в правовій системі, але мають свої відмінності. Доктрина легітимних очікувань - це принцип, за яким органи влади повинні дотримуватися своїх обіцянок та очікувань, які вони викликали у особи. Принцип правової визначеності, у свою чергу, означає, що правові норми мають бути чіткими, зрозумілими та стабільними, щоб громадяни могли передбачати наслідки своїх дій. В свою чергу, доктрина легітимних очікувань зосереджена на конкретних обіцянках та очікуваннях, викликаних діями органів влади. Принцип правової визначеності охоплює загальну стабільність та передбачуваність правових норм, а не лише конкретні обіцянки. Доктрина легітимних очікувань сприяє стабільності у конкретних ситуаціях, захищаючи очікування громадян від несподіваних змін у діях органів влади. Принцип правової визначеності забезпечує стабільність у всьому правовому регулюванні, дозволяючи громадянам передбачати наслідки своїх дій, незважаючи на те, чи є у них конкретні обіцянки від органів влади. Доктрина легітимних очікувань може обмежувати дискреційні повноваження органів влади, заважаючи їм змінювати свої позиції, які викликали обґрунтовані очікування у громадян. Принцип правової визначеності не обмежений дискреційними повноваженнями, а радше зосереджений на забезпечення стабільності правових норм загалом. Про застосування положень постанови КМУ № 164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» надавалися офіційні роз`яснення Мінюстом, які висвітлювалися з засобах масової інформації, також інформація щодо цього розміщувалася на Facebook; певний період часу самі нотаріуси надавали такі консультації щодо зупинення строків для прийняття спадщини. Останнє, на переконання суду, могло свідчити про те, що громадяни, які отримували таку інформацію, могли мати легітимне переконання, зокрема щодо зупинення строків спадкування. За встановлених обставин також слід звернути увагу на принцип «належного врядування». У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» викладено окремі стандарти діяльності влади, зокрема розкрито елементи змісту принципів «належного врядування», які зобов`язують державу запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок. В умовах існування української демократичної держави «правова процедура» насамперед важлива для осіб, які прагнуть відчувати відповідальність за ухвалені державою рішення і мати впевненість у тому, що органи влади будуть дотримуватися принципу верховенства права, та очікують справедливого ставлення до людини, поваги до її гідності з боку держави. Таким чином вважали, що задоволення позову буде відповідати дійсним засадам справедливості, захистить законні інтереси позивачки, що загалом становить сутність легітимності дій влади та забезпечує довіру (public trust) до неї. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року по справі 912/2797/21 наголосила, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, як зазначила ВП ВС, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Таким чином, принцип належного врядування у справах про спадкування передбачає, що будь-який орган влади, суд, нотаріус та інші задіяні особи діятимуть у відповідності з законом та правилами, забезпечуючи, щоб спадкування здійснювалось відповідно до волі спадкодавця та законних інтересів спадкоємців. Такі обставини дають змогу прийти до висновку, що наявність зазначених нормативно-правових актів з регулювання питання спадкування під час воєнного стану може свідчити про порушення принципів правової визначеності та «належного врядування», а також доктрини легітимних очікувань, що додатково вказує на поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. За вказаних вище обставин та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності поважних причин пропуску ним строку для прийняття спадщини за законом після смерті брата. Тобто такі обставини, що склалися, не залежали від позивача та як тільки у нього з`явилася така можливість, він одразу вчинив дії для прийняття спадщини та звернувся до нотаріуса. Тому, з урахуванням встановлених обставин справи, які повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що встановлений законом 6-ти місячний строк для прийняття спадщини [PERSON] пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що заявлений позивачем строк у два місяці буде цілком достатнім для реалізації прав позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved