Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Тернопільської окружної прокуратури Придруга А., що діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Тернопільської міської ради, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , [INFO] , в сумі 15585,01 гривень, які просить стягнути та перерахувати у дохід державного бюджету, а також 3164,98 гривень, які стягнути та перерахувати у дохід міського бюджету, також просить стягнути судові витрати із відповідача. В обґрунтування позову зазначає, що Тернопільською окружною прокуратурою з`ясовано, що 10.05.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024211040001146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Порушення водієм [PERSON] вимог п. 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24.07.2024 у справі №607/14506/24, закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у зв`язку з примиренням потерпілого та обвинуваченого. На вказану ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 24.07.2024 апеляційна скарга не подавалась, цивільний позов прокурором не заявлявся та витрати на лікування потерпілого від злочину залишаються невідшкодованими. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження прокурором не пред`являвся та витрати на лікування потерпілого від злочину залишаються невідшкодованими. Відповідно до довідки-розрахунку КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» від 07.11.2024 № 1718, потерпілий у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі з 09.05.2024 по 23.05.2024. Загальна вартість затрат на його лікування та перебування становить 18749,99 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 15585,01 грн, а за рахунок коштів місцевого бюджету - 3164,98 грн. Прокурор зазначає, що держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину (ч. 2 ст. 1191 ЦК України). Після набрання чинності ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 24.07.2024 у справі №607/14506/24, Тернопільською міською радою, Національною службою здоров`я України, а також КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» не вжито жодних заходів, в тому числі представницького характеру, щодо стягнення затрачених коштів на лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, та підставності звернення до суду прокурора покликається на ч. 4 ст. 13, ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ч. 4 ст. 56 ЦПК України, рішення Конституційний Суд України №3-рп/99 від 08.04.1999, постанови Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, від 18.04.2019 у справі №906/506/18, від 11.04.2019 у справі №904/583/18, від 13.02.2019 у справі №914/225/18, від 21.05.2019 у справі № 921/31/18, від 15.10.2019 у справі №903/129/18, від 18.06.2021 у справі №927/491/19, ст.18 Основ законодавства про охорону здоров`я, ст. 89 Бюджетного кодексу України, а також відповідь НСЗУ № 1545/2-16-25 від 10.01.2025, та лист Тернопільської міської ради №29193-10/2024 від 18.11.2024. Прокурор вказує що зважаючи на те, що уповноваженими органами упродовж тривалого часу не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, внаслідок чого не надходять кошти до державного та міського бюджетів, в даному випадку порушуються інтереси держави в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, і такі витрати негативно впливають на фінансування лікування пацієнтів, порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, а також інтереси Тернопільської міської територіальної громади. Представник відповідача адвокат Богуш В.П. подав відзив, в якому щодо позову заперечує та зазначив, що прокурор в позовній заяві не обґрунтував порушення інтересів саме держави та не має підстав для звернення з вказаним позовом до суду. Вказує на те, що вартість медичних послуг встановлено Рішенням Тернопільської міської ради «Про погодження наказу відділу охорони здоров`я та медичного забезпечення №151 від 26.07.2024 «Про встановлення тарифів на платні послуги комунальному некомерційному підприємству «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» та втрату чинності тарифів на платні послуги комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», затверджених наказом відділу охорони здоров`я та медичного забезпечення від 23.04.2019 №40 «Про встановлення тарифів на платні медичні послуги». В позовних вимогах на користь Національної служби здоров`я України визначено суму 15675,24 грн із розрахунку 14 ліжко днів та вартості 1 дня 111966 грн, однак у згаданому наказі зазначено вартість перебування в палаті громадян за їх бажанням з поліпшеним сервісом 116 грн в день, тому не підтвердженою в позові є сума вартості 1119,66 грн в день. Крім того, лікарня є комунальним некомерційним закладом, яка фінансується за рахунок державного та місцевого бюджету, а також за надані платні послуги, які були затверджені рішенням Тернопільської міської ради, тому вартість перебування у лікарні відповідно наказу №151 за 14 днів складатиме 1624,00 грн, а не 15675,24 грн як зазначено у позові. Звертає увагу на те, що потерпілий в наслідок ДПТ [PERSON] перебував на лікуванні з 09.05.2024 по 23.05.2024 року у третьої особи в загальній палаті без будь яких поліпшених умов. В додаткових поясненнях адвокат Богуш В.П. зазначив, що до розрахунку вартості ліжко-дня включено статті видатків, які не передбачені постановою КМУ № 1075 від 27.12.2017 року «Про затвердження Методики розрахунку вартості послуг медичного обслуговування», а саме: витрати на оплату послуг (крім комунальних) та витрати на матеріали, обладнання та інструменти. З урахуванням наведеного, у задоволені позовних вимог просить відмовити. Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор Гук Р.Б. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача адвокат Богуш В.П. у судовому засіданні просив відмовити в позові в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. Представники позивачів Національної служби здоров`я України та Тернопільської міської ради в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник третьої особи КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 24.07.2024 у справі №607/14506/24, закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] у зв`язку з примиренням потерпілого та обвинуваченого. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що 10.05.2024 близько 18 год. 40 хв. водій [PERSON] керував технічно справним автомобілем, марки «Volvo V50», р.н. [NUMBER] та рухався правою смугою для руху по пр. Злуки в м. Тернополі в напрямку вул. Збаразької, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, розміщеного навпроти буд. № 1 по пр. Злуки в м. Тернополі, де, під час руху в порушення вимог п. 2.3. (б, д) ПДР України не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян. В цей же час, на вищевказаний пішохідний перехід, у темпі спокійного кроку, вийшов та переходив проїзну частину дороги, справа-наліво відносно напрямку руху автомобіля, марки «Volvo V50», р.н. [NUMBER] пішохід [PERSON] , на що, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерегульований пішохідний перехід та пішохода [PERSON] , який рухався по ньому, водій [PERSON] в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної зупинки, щоб дати дорогу пішоходу, а вчинив наїзд на нього передньою правою частиною автомобіля, марки «Volvo V50», р.н. [NUMBER] . У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньо-суглобового багатоуламкового перелому латерального (зовнішнього) виростка лівої стегнової кістки та гемартроз (накопичення крові в порожнині суглоба) лівого колінного суглоба, набряк м`яких тканин та «осаднення» латеральної поверхні ділянки лівого колінного суглоба, «осаднення» скроневої ділянки зліва. Порушення водієм [PERSON] вимог п. 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому [PERSON] середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Згідно з вказаною ухвалою цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Відповідно до довідки-розрахунку КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» від 07.11.2024 № 1718, потерпілий у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі з 09.05.2024 по 23.05.2024. Загальна вартість затрат на його лікування та перебування становить 18749,99 грн. Зокрема, вартість лікування за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) становить 15585, 01 грн, а за рахунок коштів місцевого бюджету - 3164,98 грн. Разом з тим, представник відповідача заперечує щодо такої суми розрахунку. На виконання ухвали суду від 10.05.2025 року про витребування доказів, КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» надало детальний розрахунок вартості ліжко-дня в травні 2024 року, відповідно до якого вартість 1 ліжко-дня становить 1119, грн, з яких 226,07 грн профінансовано за кошти з місцевого бюджету та 893,59 грн - Національної служби здоров`я України. Суд, проаналізувавши цей розрахунок, встановив, що до нього включено статті видатків, які не передбачені постановою КМУ №1075 від 27.12.2017 року «Про затвердження Методики розрахунку вартості послуг медичного обслуговування». Відповідно до вказаної Методики, для забезпечення необхідного рівня стандартизації та точності розрахунків до обов`язкового переліку прямих витрат відносять: витрати на заробітну плату та пов`язані з нею нарахування; витрати на лікарські засоби; витрати на технічне забезпечення та обслуговування (поточний ремонт) високовартісного обладнання; комунальні витрати за можливості прямого віднесення. Отже, з врахуванням витрат, які передбачені Методикою, загальна вартість профінансованого НЗСУ ліжко-дня складає 776,61 грн, а місцевим бюджетом - 158,10 грн, що в загальному становить 13085,94 грн за 14 днів, які на лікуванні перебував Роговський Р.М. ((776,61+158,10)х14). Також є слушними заперечення відповідача в частині розрахунку вартості використаних медикаментів, оскільки відповідно до Листка лікарських призначень препарат Ібупрофен використовувався 1 раз та Парацетамол 2 рази. Таким чином, вартість використаних лікарнею медичних препаратів та медичних засобів становить 1339,32 грн. Щодо покликань відповідача при розрахунках на тарифи, які встановлені Рішенням Тернопільської міської ради «Про погодження наказу відділу охорони здоров`я та медичного забезпечення №151 від 26.07.2024 «Про встановлення тарифів на платні послуги комунальному некомерційному підприємству «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги», то суд зазначає, що такі введено в дію в липні 2024 року, тобто уже після того, як [PERSON] перебував на лікуванні в травні 2024 року, а тому судом до уваги не беруться. Інших обґрунтованих заперечень відповідачем не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, обґрунтовані прокурором в сумі 14425,26 грн. Надаючи оцінку наявності підстав представництва прокурором інтересів держави у цій справі, суд виходив з наступного. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. За змістом ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1- 1/99 вказано, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, тому прокурор у кожному конкретному випадку з посиланням на законодавство самостійно визначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Верховний суд у складі колегії суддів об`єднаної палати у постанові від у справі №924/1256/17 зробив висновок, що наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Європейський суд з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» висловив таку позицію: «сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави». Згідно зі ст. 18 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також інших джерел, не заборонених законом. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, призначені на охорону здоров`я, використовуються, зокрема, для забезпечення медичної та реабілітаційної допомоги населенню, фінансування державних цільових і місцевих програм охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень у цій сфері. Фінансове забезпечення державних та комунальних закладів охорони здоров`я - бюджетних установ здійснюється відповідно до бюджетного законодавства. Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на охорону здоров`я, зокрема на програму державних гарантій медичного обслуговування населення, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування зазначених цілей. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю, оплату комунальних послуг та енергоносіїв комунальних закладів охорони здоров`я, які належать відповідним територіальним громадам, для забезпечення надання медичних послуг за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я. Держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. З урахуванням наведеного, спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів. Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Невідшкодування витрат, здійснених КНП «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги» за рахунок Державного бюджету України та міського бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] , призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою звернення прокурора до суду на захист державних інтересів. Оскільки Національна служба здоров`я України та Тернопільська міська рада не звернулися самостійно до суду із позовами про відшкодування понесених витрат закладами охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, вказане свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави, а відтак, у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду на захист державних інтересів, оскільки вказана бездіяльність позивачів призводить до ненадходження коштів до державного та обласного бюджетів. Таким чином, єдиною можливістю захистити державні інтереси є звернення прокурора до суду з відповідним позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з відповідача. Таке звернення до суду є виправданим, оскільки в даному випадку захисту потребують державні інтереси. Дані спірні правовідносини, які виникають при здійсненні діяльності у бюджетній сфері, зачіпають інтереси держави та є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. Що стосується обґрунтування задоволення позовних вимог, суд зазначає наступне. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Тобто, законодавство покладає обов`язок відшкодувати кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, саме на особу, яка вчинила злочин. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 24.12.2019 року (зі змінами). НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми, зокрема на 2021, 2022, 2023, 2024 роки. Згідно з Положенням про Національну службу здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1101 від 27.12.2017 року (далі - Положення), Національна служба здоров`я України (НСЗУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра охорони здоров`я, який реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. Основними завданнями НСЗУ є: 1) реалізація державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій); 2) виконання функцій замовника медичних послуг та лікарських засобів за програмою медичних гарантій; 3) внесення на розгляд Міністра охорони здоров`я пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення. НСЗУ відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення та договори про реімбурсацію; здійснює заходи, що забезпечують цільове та ефективне використання коштів за програмою медичних гарантій; здійснює оплату згідно з тарифом за надані пацієнтам медичні послуги (включаючи медичні вироби) та лікарські засоби за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. Відповідно до п. 5 п. п. 14 Положення НСЗУ з метою організації своєї діяльності забезпечує в установленому порядку самопредставництво НСЗУ в судах та інших органах через осіб, уповноважених діяти від її імені, у тому числі через посадових осіб юридичної служби НСЗУ, а також забезпечує представництво інтересів НСЗУ в судах України та інших органах через представників. Оскільки витрати на лікування потерпілого, обраховані закладом охорони здоров`я у відповідності до вимог Методики розрахунку вартості послуг медичного обслуговування, затвердженої постановою КМУ №1075 від 27.12.2017 року, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день, вказані витрати відповідачем не відшкодовані, тому суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь держави в особі Національної служби здоров`я України коштів в розмірі 10872,54 гривень, та Тернопільської міської ради 3552,72 грн (2213,40 грн за 14 ліжко-днів +1339,32 грн за медикаменти та медичні засоби), витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. На підставі наведеного,

Outcome: partial