Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач 11.03.2025 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором споживчого кредиту від 27.04.2020 № 2020/ОВР/214-000291 у розмірі 37 265,21 грн, судових витрат зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. Позов мотивований тим, що 27.04.2020 між позивачем та відповідачкою на підставі заяви-договору №2020/І_С/214-001185 укладений договір приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичних осіб, операції за яким здійснюється з використанням електронних платіжних засобів, та надання послуг за платіжними кратками ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК відкрито договір споживчого кредиту № 2020/ОВР/214-000291 від 27.04.2020, строком на 12 місяців з 27.04.2020 по 26.04.2021 відповідно до умов пункту 4 цього договору. На підставі цього договору позивач надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із запропонованими в установі банку умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит шляхом відкриття кредитної лінії з орієнтованою максимальною сумою 300\~000,00 грн. [PERSON] умови договору належним чином не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед банком, яка станом на 06.03.2025 становить 37\~265,21 грн, та складається з наступних складових: - заборгованість за тілом кредиту (поточна) - 0,00 грн; - заборгованості за тілом кредиту (простроченим) 19971,09 грн; - заборгованість за відсотками (поточна) - 0,00 грн; - заборгованості за відсотками (простроченими) 7\~661,78 грн; - заборгованість по платежах згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 9632,34 грн. На підставі вищевикладеного, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» просить суд стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором споживчого кредиту в розмірі 37\~265,21 грн та судовий збір в розмірі 2\~422,40 грн. \~ \~ \~ \~ Ухвалою суду від 14.04.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачці визначено п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позов. \~ \~ \~ \~Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено за останньою відомою адресою місця проживання відповідачки: [ADDRESS] . Згідно з Довідками АТ «Укрпошта» про причини повернення поштового відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень повернулись на адресу суду з відмітками від 13.05.2025 та від 21.06.2025 « за закінченням терміну зберігання». Від сторони відповідача заяви, клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надійшов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. \~ \~ \~ \~ Частиною 1 статті 4ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України). Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що 27.04.2020 [PERSON] підписала заяву-договір №2020/І_С/214-001185 (Договір карткового рахунку), у якій зазначено, що ця заява-договір разом з Правилами відкриття та обслуговування рахунків фізичних осіб та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», Тарифним планом, умовами банківських рахунків/пакетів (що розміщені на сайті банку), є договором комплексного банківського обслуговування, укладеним між АБ «УКРГАЗБАНК» та клієнтом. У розділі 4 заяви-договору «Паспорт споживчого кредиту» зазначено, що договір №2020/ОВР/214-000291, програма кредитування пакет «ЕКО-кредитка», орієнтовна сума кредиту 10\~000,00 грн, тип кредиту та спосіб його надання ліміт дозволеного овердрафту, безготівковим шляхом, строк кредитування 12 місяців, процентна ставка 42 % річних, процентна ставка на пільговий період 0,00001% річних, процентна ставка на прострочену заборгованість 48 % річних, порядок сплати процентів щомісячно. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №2020/ОВР/214-000291 від 27.04.2020 на відкриття карткового рахунку та обслуговування банківської платіжної картки АБ «УКРГАЗБАНК» станом на 06.03.2025 заборгованість [PERSON] становить 37265,21 грн, та складається з наступних складових: - заборгованість по кредиту (поточна) - 0,00 гр; - заборгованості по кредиту (прострочена) -19971,09 грн; - заборгованість по процентах (поточна) - 0,00 грн; - заборгованості по процентах (прострочена) - 7661,78 грн; - заборгованість по платежах згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України 9632,34 грн. Як встановлено судом та вбачається із заяви-договору №2020/ОВР/214-000291 від 27.04.2020, остання містить лише анкетні дані відповідачки. Розміру кредитного ліміту, інших істотних умов кредитування, зокрема, розміру та порядку нарахування неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, порядок нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту, анкета-заява не має. Натомість є посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомився відповідач шляхом підписання заяви-договору. Проте ані сама заява-договір, ані інші матеріали справи, не містять доказів того, які саме Умови, Правила і Тарифи банку розуміла відповідачка, ознайомилась та погодилась із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойку (пеня), у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шляхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу, мають певну формалізацію. На переконання суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч. ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки відсутні будь які підтвердження погодження позичальника із саме тою редакцією вказаних умов та правил на які посилається позивач. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-договорі №2020/ОВР/214-000291 від 27.04.2020 домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком заява-договір та посилання до приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд установив, що відповідачка [PERSON] не виконувала належним чином умови договору споживчого кредиту в частині своєчасної сплати кредитних коштів, однак станом на 06.03.2025 заборгованість по кредиту (поточна) складає 0,00 грн, заборгованість по процентах (поточна) теж складає 0,00 грн. Тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. У заяві-договору позичальника плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справи відсутні докази можливості її нарахування. ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідачки лише прострочену заборгованість по кредиту та по процентах. Ураховуючи викладене, та через відсутність у заяві-договорі №№2020/І_С/214-001185від 27.04.2020 передбаченого обов`язку відповідачки зі сплати простроченого тіла кредиту, суд вважає такі вимоги позивача необґрунтованими,оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20). Отже, за таких умов, позовні вимоги банку про стягнення простроченого тіла кредиту задоволенню не підлягають. Окрім цього, оскільки в заяві-договорі №№2020/І_С/214-001185від 27.04.2020 відсутня інформація про розмір процентів, а Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, не є складовою кредитного договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо стягнення заборгованості по простроченим відсоткам. Щодо тверджень у позовній заяві позивача про те, що відповідно до розділу 4 заява-договору №№2020/І_С/214-001185від 27.04.2020, останняє невід`ємною частиною договору споживчого кредиту №2020/ОВР/214-000291, суд зазначає наступне. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 1048ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закон України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Стаття 9 Закон України «Про споживче кредитування», у редакції на час підписання сторонами паспорту споживчого кредиту, визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Частиною третьою статті 9Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. На підтвердження позовних вимог ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» надало такі письмові докази як: заяву-договір №2020/І_С/214-001185(Договір карткового рахунку) від 27.04.2020, виписку по рахунку, розрахунок заборгованості. Заява-договір №2020/І_С/214-001185 (Договір карткового рахунку) від 27.04.2020 підписана [PERSON] , проте у ній чітко не визначена така істотна умова кредитного договору як процентна ставка, так само як і відсутні умови договору про сплату комісій, інших платежів за певні послуги, чи встановлення відповідальності у вигляді підвищених відсотків (ст. 625 ЦК України), неустойки (пені, штрафів), комісій тощо. Обґрунтовуючи свої вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування відсотків та підвищених відсотків ст. 625 ЦК України), крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, представник позивача посилався також на Правила та Тарифи, які відповідачем не підписані і матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Тарифи отримав відповідач та ознайомився і погодився з ними перед підписанням кредитного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем банківських послуг взагалі містили умови на підставі яких банком здійснено відповідні нарахування. Наявність у заяві-договорі від 27.04.2025 розділу 4 «Паспорт споживчого кредиту» не свідчить про те, що він не є частиною кредитного договору, вказаний розділ є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20). Суд зазначає, що інформація, відображена у розділі 4«Паспорт споживчого кредиту» не може розцінюватися як умови кредитного договору, оскільки як вказано в заяві-договорі (розділ 4), умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності клієнта з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Отже, з урахуванням викладеного,оскільки немає підстав для стягнення простроченого тіла кредиту та відсотків, а відповідно з чим і нарахованих на них платежів згідно ч.2 ст.625 ЦК України, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд покладає судові витрати на позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed