Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Кредитна спілка «Українська кредитна спілка», в особі представника Горбачова Дмитра Сергійович звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між КС «УКС» та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит № 1928с від 20.05.2021 р. На виконання умов кредитного договору № 1928с від 20.05.2021 р. КС «УКС» надала, а [PERSON] отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень строком на 24 місяці, з 20.05.2021 по 20.05.2023 р. зі сплатою процентів у розмірі 35% річних. Перерахування визначених кредитним договором № 1991с від 15.09.2021 р. грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення № 1759 від 20.05.2021 року з відмітками банку про проведення даного платежу. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 1928с від 20.05.2021 р. належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. Вказані обставини підтверджуються наданим КС «УКС» розрахунком заборгованості позичальника № 55 від 08.07.2024 року. Заборгованість [PERSON] перед позивачем складає: за основною сумою кредиту в розмірі 28139,85 грн., за нараховані, але не сплачені проценти в розмірі 23569,85 грн., загальна сума боргу - 51709,80 грн. Ухвалою судді від 11.02.2025 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 14.04.2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якого представник відповідача, адвокат Пивоваров В.І. зазначив, що за умовами Договору про споживчий кредит № 1928с від 20.05.2021 року, сторони погодили, що кредит 50000 грн. надається під 35% річних на строк з 20.05.2021 року по 20.05.2023 року. В додатку № 1 до договору «Графік платежів» зазначено, що відсотки за кредитом можуть бути нараховані за період з 20.05.2021 року по 20.05.2023 року, максимально можлива сума нарахованих відсотків 34 955,55 грн. Отже, кредитор в рамках строку кредитного договору міг нарахувати позичальнику 34 955,55 грн. В той час, як видно з розрахунку позивача, ним нараховувалися відсотки після 20.05.2023 року. Загальна сума нарахованих позивачем відсотків з 21.05.2021 року по 08.07.2024 року 54854,80 грн. Отже, за рамками строку кредитування позивачем безпідставно нараховані відсотки відповідачу у розмірі 19899,25 грн. (54854,80 грн. - 34955,55 грн.). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16- ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст. 1050 ЦК України. Нарахування позивачем заборгованості по відсоткам на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим. Як видно з розрахунку позивача, останній нараховував відповідачу з 21.05.2023 року по 08.07.2024 року 35% річних, а не платежі згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3% річних), що є неправомірним. Хоча, нарахуванням позивачем платежів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України також було б незаконним. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Враховуючи вищезазначене, вимоги про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України, які нараховуються з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству та такі вимоги апріорі задоволенню не підлягають. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20. У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. В той же час, стороною позивача не було надано в якості доказів виписку про рух коштів, яка б могла підтвердити заборгованість відповідача, а саме отримання кредитних коштів та їх використання. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постановах від 22 вересня 2023 року у справі № 752/10157/22, від 08 січня 2024 року у справі № 754/3192/23. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року справа № 383/821/22, провадження № 61-5935св23. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Таким чином, є правильним висновок про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої ним заборгованості за кредитним договором. Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю. У зв`язку з тим, що [PERSON] про розгляд справи дізнався 28.03.2025 року з СМС повідомлення та 01.04.2025 року звернувся до адвоката за правовою допомогою, а також, те, що представник відповідача отримав доступ до справи (ознайомився зі справою) тільки 03.04.2025 року, прошу суд поновити строк представнику відповідача для подачі даного відзиву, врахувати відзив при вирішенні справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі. Разом з тим, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зазначене у відзиві, у частині неправомірності визначеної позивачем суми відсотків нарахованих за межами строку дії кредитного договору, при цьому погодилися з нарахованою сумою тіла кредиту та часткою суми відсотків. Відповідач погодився, що кредит отримував, грошима користувався, поки існувала можливість заборгованість погашав, проте з незалежних від нього обставин, надалі сплачувати борг не зміг, погодився з правомірністю вимог позивача не заперечив проти задоволення позову, але в частині стягнення процентів просив їх врахувати на підставі викладеного у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, що між КС «УКС» та [PERSON] , укладено договір про споживчий кредит № 1928с від 20.05.2021 р. КС «УКС» надала, а [PERSON] отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки у загальному розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень строком на 24 місяці, з 20.05.2021 по 20.05.2023 р. зі сплатою процентів у розмірі 35% річних. З зазначеним відповідач погодився, заперечень щодо укладення договору та отримання кредитних грошей не висловив. Згідно п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику споживчий кредит у сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на засадах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. За п. 1.2. договору кредит видається за цільовим призначенням споживчий («на інші потреби»). Згідно п. 2. договору визначені СТРОКИ В ДОГОВОРІ, ПОРЯДОК ТА УМОВИ НАДАННЯ КРЕДИТУ Так п. 2.1. кредит надається строком на 24 місяці, з 20.05.2021 по 20.05.2023 р. зі сплатою процентів у розмірі 35% річних. За п. 2.2. кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит не пізніше 3 робочих днів з дня підписання сторонами цього договору, але не раніше дня оформлення необхідного забезпечення виконання зобов`язання за цим договором, якщо забезпечення зобов`язання підлягає оформленню окремим договором. Згідно п. 2.3. договору укладення цього договору пов`язано з необхідністю отримання позичальником супровідних послуг третіх осіб, а саме наявності (відкриття у разі відсутності) банківського рахунку, необхідного для отримання наданого кредиту, в будь-якому банку України. За п. 2.4. договору позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом з дотриманням графіка платежів, що є невід`ємною частиною цього договору до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього договору. Кредит надається на умовах періодичної сплати процентів і періодичної сплати рівних часток основної суми кредиту, які розраховуються шляхом ділення загальної суми наданого кредиту на кількість періодів користування кредитом. Перерахування коштів за договором на банківський рахунок відповідача підтверджується копією платіжного доручення № 1759 від 20.05.2021 року з відмітками банку про проведення даного платежу. Згідно розрахунку заборгованості позичальника вих. 55 від 08.07.2024 року за кредитним договором № 1928с від 20.05.2021 р., [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, заборгував кредитодавцю за основною сумою кредиту в розмірі 28139,85 грн., за нараховані, але не сплачені проценти в розмірі 23569,85 грн., загальна сума боргу - 51709,80 грн. Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634\~цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Далі суд погоджується з тезисами відповідача та приймає до уваги те, що за умовами Договору про споживчий кредит № 1928с від 20.05.2021 року, сторони погодили, що кредит 50000 грн. надається під 35% річних на строк з 20.05.2021 року по 20.05.2023 року. В додатку № 1 до договору «Графік платежів» зазначено, що відсотки за кредитом можуть бути нараховані за період з 20.05.2021 року по 20.05.2023 року, максимально можлива сума нарахованих відсотків 34 955,55 грн. Отже, кредитор в рамках строку кредитного договору міг нарахувати позичальнику 34 955,55 грн. В той час, як видно з розрахунку позивача, ним нараховувалися відсотки після 20.05.2023 року. Загальна сума нарахованих позивачем відсотків з 21.05.2021 року по 08.07.2024 року 54854,80 грн. Отже, за рамками строку кредитування позивачем безпідставно нараховані відсотки відповідачу у розмірі 19899,25 грн. (54854,80 грн. - 34955,55 грн.). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16- ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст. 1050 ЦК України. Нарахування позивачем заборгованості по відсоткам на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованим. Як видно з розрахунку позивача, останній нараховував відповідачу з 21.05.2023 року по 08.07.2024 року 35% річних, а не платежі згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України (3% річних), що є неправомірним. Хоча, нарахуванням позивачем платежів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України також було б неправомірним. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Враховуючи вищезазначене, вимоги про стягнення відсотків на підставі ст. 625 ЦК України, які нараховуються з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання, суперечать законодавству та такі вимоги апріорі задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст.\~625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача заборгованість у визначеному позивачем розмірі, але за вирахуванням надмірно нарахованих відсотків у розмірі 19899,25 грн. На підставі ст.\~141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial