Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

21 серпня 2024 року адвокат Сулик Р.А., від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] .. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Сулик Р.А. послався на те, що шлюб сторін у справі було зареєстровано 22.10.2022 року. Від шлюбу подружжя має спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду з позовом подружжя [PERSON] проживає окремо, спільного господарства не ведуть, протягом останніх років сімейне життя значно погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наміри позивача та відповідачки примиритися, не призвели до збереження сім`ї Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, примирення між ними неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. Представник позивача повідомив суд про відсутність у сторін спору про місце проживання дитини. Провадження у справі відкрито 11 вересня 2024 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 30.01.2025 року подружжю [PERSON] судом було надано строк для примирення протягом шести місяців. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач просив розглянути справу за її відсутності, повідомив суд, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, судові повістки про виклики у судові засідання не отримала, їх повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, ухвалити заочне рішення у порядку , передбаченому правилами ст. 280 ЦПК України. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що сім`я сторін фактично припинила своє існування, сумісне проживання подружжя є неможливим, шлюб сторін існує формально. Варто зауважити, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року надано строк для примирення сторін. Разом з тим, станом на день ухвалення рішення про розірвання шлюбу доказів примирення подружжя до суду не надано, позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу. При цьому, позов про розірвання шлюбу був поданий у серпні 2024 року. З часу подання позивачем позову та до ухвалення рішення минуло десять місяців. Водночас, об`єктивних доказів можливості примирення між сторонами до суду не надано і судом таких не встановлено. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем Подальше перебування у шлюбі сторін у справі буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до правил ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім?ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору при зверненні до суду з позовом не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки відповідно до правил статті 141 ЦПК України, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовом, не просив суд про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved