Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова із заявою про застосування примусової госпіталізації стосовно [PERSON] на підставі ст.\~14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 18.06.2025 о 15 годині 49 хвилин в КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] на підставі направлення на госпіталізацію виданого лікарем психіатром КНП ХОР «ОКПЛ №3». Після особистого огляду особи було зроблено висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації [PERSON] є відомості про його психічний стан, який змінився декілька днів тому: не спить, напружений, агресивний до оточуючих. 18.06.2025 накинувся на сестру, через що вона викликала БШМД 1321/104. [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні о 15 годині 49 хвилин 18.06.2025, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 19.06.2025 о 08 годині 00 хвилин [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» у складі медичного директора О. Сніжко, в.о. заввідділення М. Заєць, лікуючого лікаря Д.\~Сатіянц. Комісія лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизофренії, параноїдна форма, внаслідок захворювання становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих та обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, від якого [PERSON] відмовився. У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр [PERSON] пояснила про обставини, викладені у заяві комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» та зазначила, що стан [PERSON] змінився, став агресивним, його сестра викликала швидку, його госпіталізували. У лікарні також проявляв агресію, зокрема бросився з кулаками на медбрата. [PERSON] потребує лікування, добровільної згоди на яке не надає, тому звертаються із заявою про застосування примусової госпіталізації до [PERSON] . Прокурор у судовому засіданні заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримала та просила її задовольнити. Особа, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у нього все в порядку, лікування в стаціонарі йому непотрібно, він здоровий. Сестру не чіпав, можливо був конфлікт. Проживає з мамою, сестрою, її чоловіком. Ліки не приймав. Раніше лікувався, останній раз був в лікарні в 19 років. Діагноз був: або депресивний невроз, або біполярка. Який зараз діагноз не знає. Працює в теплових мережах слюсарем. Пояснити чому був в робочий день та час вдома, [PERSON] не зміг. Адвокат в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, пояснила, що [PERSON] надає послідовні пояснення, вважає себе здоровим. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до щоденника від 19.06.2025 8:00 пацієнт [PERSON] поступив у психіатричне відділення для дорослих 18.06.2025 о 15:49. Психічний статус: на момент огляду контакт із пацієнтом непродуктивний, орієнтування перевірити неможливо, увага майже не привертається. На запитання практично не відповідає, після тривалої паузи, лише на окремі киває головою. За психічним станом не може надати усвідомлену згоду на обстеження та лікування у психіатричному стаціонарі, потребує застосування ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» у зв`язку із загрозою для себе та оточуючих (а.с.6). Відповідно до супровідного листка №1321/104 КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та талону до нього 18.06.2025 о 15 годині 50 хвилин [PERSON] був доставлений з квартири за адресою: [ADDRESS] , з попереднім діагнозом психічний розлад (а.с.15). Із запису лікаря приймального відділення від 18.06.2025 вбачається, що скарг при огляді виявити не вдалося у зв`язку з психічним станом. Зі слів лікаря БШМД психічно хворіє 15 років. Лікувався у психіатричному стаціонарі. Вдома лікування не отримує. Психічний стан хворого змінився декілька днів не спить, напружений, агресивний до оточуючих. Накинувся на сестру, що стало причиною госпіталізації, хворий на госпіталізацію не надав добровільну згоду. Діагноз при госпіталізації: F20.0 Параноїдна шизофренія (а.с.14). Відповідно до акту психіатричного огляду від 19 червня 2025 року [PERSON] встановлений діагноз параноїдна шизофренія: орієнтування перевірити неможливо, увага майже не привертається. На запитання практично не відповідає, після тривалої паузи, лише на окремі киває головою. Ідеаторно загальмований. Зоровий контакт підтримує при зверненні, короткочасно, виражений зоровий аутизм. На місці утримується важко, рухливо невпорядкований, різко підіймається із ліжка та йде по коридору. Агресивно налаштований до оточуючих, дистанції не дотримується. Підходить до інших пацієнтів, намагається їх провокувати. Емоційно лабільний, афективно напружений, злісний, негативістичний. На зауваження не реагує. Ймовірно, галюцинує, озирається навколо. Критика відсутня. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». (а.с.7-9) Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно вимог ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Відповідно до ст.1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно ч.2 5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих, його обстеження і лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Оскільки хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, згоду на лікування не давав, йому рекомендовано примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що компетентною комісією лікарів-психіатрів у [PERSON] виявлено важкий психічний розлад шизофренія, параноїдна форма, а також встановлення фактів про те, що хворий становить небезпеку для себе та оточуючих, пояснень лікаря, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, така госпіталізація є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved