Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача 11\~731,08 грн заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період 2017-2021 роки (включно). Позов обґрунтовано обставинами: Позивач працює черговим по залізничній станції в СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». У 2017-2021 роках їй надавалась щорічна графікова тарифна відпустка та вона користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. За невідомих їй обставин не була надана матеріальна допомога у повному обсязі, лише у розмірі: 2017 рік\~- 2105 гривень, 2018 рік\~ 0,00 гривень, 2019 рік\~ - 2642,40 гривень, 2020 рік \~2780,02 гривень, 2021 рік\~- 2837,50 гривень, а мала бути у розмірі: 2017 рік\~3200,00 гривень, 2018 рік\~3723,00 гривень, 2019 рік\~4173,00 гривень, 2020 рік\~5000,00 гривень, 2021 рік\~6000,00 гривень Відповідач проігнорував пункти 3, 3.1.1, 3.1.5 Колективного договору Криворізького локомотивного депо на 2011-2012 роки, який є чинним по цей час, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У зв`язку з викладеним, просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь 11731,08 гривень недоплаченої частки заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2017-2021 роки. Позиція відповідача. 03.06.2024 від представника відповідача надійшов відзив, остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, не визнаючи їх, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 08.01.2024 позивач звернулась із позовом до Криворізького районного суду Дніпропетровської області. 09.01.2024 ухвалою судді постановлено цивільну справу направити до Широківського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю. 15.02.2024 ухвалою судді Широківського районного суду Дніпропетровської області було посвідчено довіреність. 26.02.2024 ухвалою судді було відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.06.2024 надійшов відзив на позовну заяву. 08.07.2024 ухвалою суду постановлено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.07.2024 на підставі Розпорядження № 770 в.о. голови суду матеріали цивільної справи було передано до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 06.08.2024 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято цивільну справу до свого провадження. 31.10.2024 ухвалою суду провадження у справі було зупинене. 12.05.2025 постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу суду від 31.10.2024 було скасовано та направлено справу для продовження розгляду. Інших заяв, клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що позивач працює черговим по залізничній станції в СП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на підтвердження чого надає копію службового посвідчення (а.с. 7). Відповідно до наданої позивачем інформації про надані щорічні відпустки за період з 2017 року по 2022 рік, позивачу у 2017, 2019, 2020, 2021 надавалась матеріальна допомога до щорічної відпустки (а.с. 12). Вказана інформація не містить відомостей про виплату матеріальної допомоги до щорічної відпустки у 2018 році. Водночас позивач не надає доказів звернення до відповідача із заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік, так як допомога виплачується лише при наданні щорічної відпустки та за письмовою заявою працівника. Крім того, позивачем надано докази нарахування та часткової виплати відповідачем вказаної допомоги у 2017, 2019, 2020 та 2021 роках. Доказів надання щорічної відпустки за 2018 рік, звернення позивача із заявою про виплату матеріальної допомоги до цієї відпустки та, зрештою, невиплати відповідачем такої матеріальної допомоги, як і доказів відмови у виплаті, - суду не надано. Отже, обставину щодо невиплати відповідачем матеріальної допомоги у 2018 році суд не вважає доведеною. В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду повідомлені належним чином. Водночас в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 17). IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до\~ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Згідно\~із ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13 КЗпП України\~та\~ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України\~визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно\~ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2\~ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1600,00 грн., з 01 травня 2017 року - 1684,00 грн., з 01 грудня 2017 року\~1762,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн., 2105,00 грн., 2202,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2007,00 грн., з 01 грудня - 2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн., 2508,75 грн. та 2627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Згідно із\~Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2197,00 грн., з 01 грудня 2020 року\~2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року\~5000,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2379,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~2481 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн., 2973,75 грн. та 3101,25 грн. відповідно; та 2 прожиткових мінімуми на 01 січня 2021 року відповідно - 4540,00 грн.; натомість мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~6500,00 грн. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5\~ст. 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо пропуску позивачем строку звернення, передбаченого ч. 2\~ст. 233 ЦПК України. За змістом\~ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до складу заробітної плати крім основної та додаткової, входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Відповідно ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно із ч. 1\~ст. 233 КЗпП України\~(із змінами, внесеними\~Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Водночас, на підставі п.1\~Прикінцевих положень КЗпП України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~ст.233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений\~постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24.00 год. 30 червня 2023 року. Відповідно ч. 3, 4\~ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, за період з 2017 року по 2021 рік він мав право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком. Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної допомоги за 2018 рік. Відповідно до положень п. 3.1.5. Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні саме на момент виплати допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у 2017-2021 роках, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017, 2019, 2020 та 2021 роки, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в сумі 4701,48 грн., що складається з: -1095,00 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік (3200,00 грн 2105,00 грн), -1530,60 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік (4173,00 грн \~2642,40 грн), -2219,98 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік (5000,00 грн (з 01.09.2020 на момент виплати допомоги) 2780,02 грн), -3162,50 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік (6000,00 грн 2837,50 грн). Щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік у сумі 3723,00 грн, суд вважає невиплату матеріальної допомоги за цей період недоведеною з підстав, зазначених у розділі ІІІ рішення, а відтак у цій частині позову слід відмовити. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково на суму 8008,08 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 826,90 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено на суму 11731,08 грн, а задоволено 8008,08 грн, тобто на 68,26 % (8008,08 грн х 100 % /11731,08 = 68,26 %). За таких обставин з відповідача на користь держави слід стягнути 826,90 грн. судового збору (1211,40 х 68,26 %/100%). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial