Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування позову представник позивач зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьки дитини в шлюбі не перебували. Однак від спільного проживання народився [PERSON] . Батьки дитини перебували на заробітках в Італійській республіці, там народився [PERSON] , який є громадянином України. З 2017 року дитина проживала в Україні з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Матір дитини весь час перебуває в Італії, з дитиною не спілкується, матеріально дитину не утримує, не відомо де вона тепер перебуває. Фактично з 2017 року [PERSON] не цікавиться життям сина, не дбала за здоров?я дитини, самоусунулась від його виховання, дитиною займався батько [PERSON] та бабуся з дідусем. Малолітній [PERSON] є дитиною з інвалідністю підгрупа «А», навчається у НРЦ «Світанок», дитина зовсім не розмовляє. Батько дитини [PERSON] був військовим, маючи на утримання дитину з інвалідністю, добровільно підписав контракт на службу в ЗСУ, згідно повідомлення [INFO] №12787 від 15.10.2024, зник безвісти 28.09.2024, виконуючи військовий обов?язок. Дитина залишилась проживати з дідусем та бабусею [PERSON] , [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] навчається у «Навчально-реабілітаційному центрі «Світанок» у 5-Б класі, його вихованням займався лише батько, на час служби батька в ЗСУ дитиною опікувалась бабуся і дідусь [PERSON] , мама зовсім не бере участі у вихованні сина, не цікавиться його навчанням. Відповідачка, засобами зв?язку, жодного разу не поцікавилась життям чи здоров?ям. 3 огляду на те, що відповідачка не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного здорового харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її віку, не може сприяти засвоєнню в майбутньому загальновизнаних норм моралі, не виявляє материнського інтересу до дитини та не створює умов для отримання сином належної освіти і навичок відповідно до його віку. Вищенаведене свідчить про те, що відповідачка самоусунулась від батьківських обов`язків. Ухвалою від 30.12.2024 судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 27.03.2025 ухвалою суду підготовче провадження було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.04.2025. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки в суд не повідомила, при цьому суд вжив всіх можливих заходів для виклику останньої до суду. Відзиву на позовну заяву відповідачем не було подано. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що була класним керівником [PERSON] , протягом 5 років його навчання спілкувалась лише з його батьком, дідусем та бабусею, матір не бачила і ніколи з нею не спілкувалась, всім займались дідусь з бабусею, завжди цікавились як проходить навчання внука та дбали про нього. Свідок [PERSON] , яка є хресною мамою [PERSON] , у судовому засіданні вказала, що малолітнім [PERSON] на даний час опікуються дідусь та бабуся, батько дитини пропав безвісти, а матір вона ніколи не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що є бабусею [PERSON] , в 2017 році привезла внука з Італії в Україну, з матір`ю зв`язку немає з 2017 року. Вона та її чоловік займаються вихованням дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказала, що є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , з якими дитина проживає з 2017 року, батько [PERSON] - [PERSON] зник безвісти, а матір ніколи не бачила. Свідок [PERSON] , яка є хресною мамою малолітнього [PERSON] у судовому засіданні вказала, що мати за 8 років дитиною не цікавилась, дитина проживає з дідусем та бабусею, які її виховують і піклуються про неї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні вказав, що він та [PERSON] виховують [PERSON] з 2017 року, батько дитини зник безвісти, мати з дитиною не спілкується, ніякого зв`язку з нею немає. Також зазначив, що він бажає бути опікуном його онука [PERSON] , тому звернувся до органу опіки та піклування з заявою щодо доцільності призначення його опікуном. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу з реєстру актів про народження, №81 частина 1 серія А рік 2013. [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю до 18-ти років, підгрупа «А», що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2024/003358197 та № 2024/008378920, відповідно, а також актом про спільне проживання № 482-12 від 21.12.2023. Згідно Акту обстеження умов проживання, виданим Виконавчим комітетом Червоноградської (тепер Шептицької) міської ради 19.12.2023, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Із заяви [PERSON] , яка засвідчена 17.10.2023 віце-консулом Генерального консульства в Мілані вбачається, що відповідачка просить зняти її з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із зміною місця реєстрації на м. Хмельницький, оскільки вона проживає в м. Мілан Італія. Окрім цього, за взаємною згодою із батьком її сина [PERSON] , з яким вона не одружена, син [PERSON] , [INFO] залишається проживати з батьком за місцем реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення [INFO] від 15.10.2024, [PERSON] , зник безвісти 28.09.2024, під час виконання військового обов`язку, поблизу населеного пункту Медвежжя Глушковського району Курської області. Згідно з витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20241223-2769 від 23.12.2024 батько [PERSON] - [PERSON] , зник безвісти на території бойових дій. Згідно характеристики, [PERSON] , [INFO] вбачається, що він є учнем 5-Б класу у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Навчально-ребілітаційний центр «Світанок», його виховують бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , оскільки його батько служить у ЗСУ. Впродовж навчання дитини в школі мама жодного разу не була, не телефонувала, контакт зі школою та класним керівником не підтримує. Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 17.07.2024 [PERSON] видано довіреність, яка посвідчена Стеців М.Р., державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори Львівської області на ім`я [PERSON] та [PERSON] , якою уповноважив представляти їх його інтереси, в тому числі представляти інтереси його сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявні судимості», відомості відносно [PERSON] - відсутні. Згідно з висновком про стан здоров`я особи від 05.11.2024 [PERSON] може бути опікуном. Згідно з висновком про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини [PERSON] відноситься до 3 групи здоров`я. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться дитиною, не створює жодних умов для нормального спілкування з дитиною чи отримання доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідачки та умисного ухилення нею від виховання дитини, що дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Згідно ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. В силу ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України). Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (ст. 58 К України). Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що підставою встановлення опіки над малолітніми особами є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування. За загальним правилом встановлення опіки та піклування належить до компетенції органів опіки та піклування. Випадки встановлення опіки та піклування відносно дітей в судовому порядку визначені наступним чином. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. З наведеного вбачається, що встановлення опіки та піклування вирішується судом, коли під час розгляду інших спорів виявляється, що їх наслідком є залишення дітей без батьківського піклування. Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування» (далі - Закону) діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти. Статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування. Оскільки в даному випадку наявні підстави для позбавлення матері малолітнього сина: [PERSON] батьківських прав, а батько дитини зниклий безвісти то дитина набуває статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та потребуює встановлення над нею опіки. Відповідно до ч. 1, 2 ст.244 СК України опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з витягу рішення виконавчого комітету Шептицької міської ради «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» призначення [PERSON] опікуном малолітнього онука [PERSON] , [INFO] є доцільним. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність встановлення над малолітніми [PERSON] , опіки, призначивши його опікуном - діда [PERSON] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що матір жодної матеріального допомоги на утримання дитини не надає, аліментів на утримання такої не сплачує, не бере жодної участі у виховному та навчальному процесах, не цікавиться життям та дозвіллям дитини. Тривалий час дитина перебуває на повному фінансовому забезпеченні [PERSON] , який є пенсіонером. Повністю вдягає та годує за свої кошти, тобто дитина перебуває на повному його утриманні. Враховуючи зазначене вище, а також вік дитини, стан здоров`я, беручи до уваги витрати, які необхідні для утримання та виховання дитини, необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини у розмірі частини з усіх видів її доходу, щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.12.2024 до повноліття дитини, підлягають до задоволення. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і з урахуванням якнайкращих інтересів дитини є такими, що підлягають задоволенню. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за цю вимогу. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 3633,60 грн.

Outcome: approved