Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] 13 вересня 2007 року укладено кредитний договір. За умовами договору відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 138 000 дол.США та зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі 14,25% річних, комісію та терміном повернення до 13 вересня 2021 року. 20 липня 2021 року [PERSON] звернулась до банку та погоджено реструктуризацію заборгованості. А саме: заборгованість визначена в розмірі 791299,50 грн., процентна ставка 9,27% річних, термін погашення до 20 липня 2031 року, сума щомісячного платежу 6\~594,16 грн. [PERSON] порушив умови договору, вимоги законодавства, не сплачував необхідні платежі, станом на 26 червня 2023 року за ним рахується заборгованість в розмірі 856\~365,27 грн., що складається з заборгованості: по кредиту в розмірі 751\~710,34 грн., по відсоткам в розмірі 104\~654,93 грн. На виконання умов кредитного договору, ними було направлено вимоги відповідачам щодо виконання своїх зобов`язань та погашення заборгованості протягом 60 днів з дня отримання такої вимоги. Ці вимоги залишились без виконання. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 856\~365,27; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 12\~845,48 грн. покласти на відповідачів. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 04 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. від 05 травня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 13 листопада 2023 року. 10 листопада 2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Яни Корнійчук надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. У встановлений судом строк ні відповідач, ні її представник письмового відзиву не подали. Ухвала про відкриття, копія позовної заяви з додатками була направлена відповідачу на адресу реєстрації: [ADDRESS] . Конверти повертались з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням відповідно до ст.128 ЦПК України. Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутньої Н.О. № 890 від 23.07.2024 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/16076/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 року у зв`язку з мобілізацією головуючого судді Дубас Т.В. вказану справу передано на розгляд судді Пінкевич Н.С. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.07.2024 справу прийнято до провадження судді Пінкевич Н.С.. призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився. Направив суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. У судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено довідками про доставку смс-повідомлень та про доставку електронного документу. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив не подали, не повідомили суду причини неможливості подати відзив, докази. Також суд не повідомляли про припинення представництва адвоката. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків не пред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Підсумовуючи викладене, суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник має довести відсутність заборгованості. При розгляді справи судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/3767/74/60650. Відповідно до умов кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 138\~000 доларів США, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов`язання. Кредит надається на 168 місяців з 13 вересня 2007 року по 13 вересня 2021 року, згідно з графіку надання кредиту. Процентна ставка за користування кредитом складає 14,250 % річних. Позивач, в підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів та існування заборгованості, посилається на заяву-анкету на отримання кредиту під заставу, кредитний договір, розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку, в якій відображені суми видачі кредитних коштів. Як вбачається з виписки по особовому рахунку, в якій відображені суми видачі кредитних коштів, видача кредитних коштів проводилася з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] 14 вересня 2007 року на суму 138\~000 дол.США. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 138 000 доларів США, вказана обставина не оспорювалась відповідачем при розгляді справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено виконання зобов`язання з надання кредитних коштів на виконання кредитного договору у розмірі 138 000 доларів США. За зверненням [PERSON] про реструктуризацію заборгованості, поданої 19 липня 2021 року АТ «Райффайзен Банк», погоджено зміни умов кредитування, що підтверджено відповідним зверненням та листом-повідомленням про зміну умов кредитування за кредитним договором №014/3767/74/60650 від 13 вересня 2007 року у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті. Так, з 20 липня 2021 року: сума основної заборгованості по кредитному договору складає 791\~299,50 грн.; процентна ставка за користування кредитним коштами встановлюється щорічно у відповідності до умов діючого законодавства, станом на момент проведення реструктуризації процентна ставка встановлена на рівні 9,27% річних, що дорівнює індексу UIRD за 12-місячними депозитами в національній валюті України +1%; термін погашення 120 місяців, дата повного виконання зобов`язань до 20 липня 2031 року; дата сплати щомісячних планових платежів (тіло та проценти) 20 числа кожного місяця з дня проведення реструктуризації; сума сплати щомісячних однакових платежів по тілу кредиту 6594,16 грн.; сума сплати щомісячних платежів по процентах у відповідності до діючих умов законодавства. До даного листа також додані: додаток 1 графік погашення кредиту та додаток 2 сукупна вартість кредиту. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався погашення кредиту та процентів щомісячно платежами в розмірі згідно Графіком погашення кредиту та інших платежів; 20 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту; дата остаточного погашення кредиту 20 липня 2031 року. З наявного графіку погашення заборгованості вбачається, що протягом всього часу дії кредитного договору, [PERSON] вносила платежі з простроченнями та у не повному обсязі. Останній раз здійснено погашення платежів у січні 2022 року. Після жодної оплати не надходило. Станом на 26 червня 2023 року за [PERSON] рахується заборгованість: по тілу кредиту 751\~710,34 грн. (з них прострочена 112\~076,52 грн.), по відсоткам за користування кредитом 104\~654,93 грн. (з них прострочені 103\~421,27 грн.). Відповідно до умов кредитного договору та п.п.6 п.7 Розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» позичальник зобовязаний сплачувати кошти та банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, за умови попереднього (за 60 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом. Звертаючись з позовом, позивач посилався на те, що у порушення умов укладеного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого станом на 26 червня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 856\~365,27 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 751\~710,34 грн. (з них прострочена 112\~076,52 грн.), по відсоткам за користування кредитом 104\~654,93 грн. (з них прострочені 103\~421,27 грн.). На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитом банком було надано до суду розрахунок заборгованості станом на 26 червня 2023 року з відображенням інформації про видачу кредиту, плановим погашенням кредиту, фактичним погашенням кредиту, наявністю простроченої заборгованості за кредитом. Відповідач альтернативний розрахунок до суду не надавав. Враховуючи вимоги законодавства, суд вважає, що саме позичальник повинен довести належне виконання ним зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного та в повному розмірі погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов договору, а отже тягар доказування відсутності заборгованості за кредитним договором покладається саме на позичальника. Як вбачається в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують належне виконання позичальником (відповідачем) своїх зобов`язань за кредитним договором. Жодних доказів сплати за кредитним договором заборгованості у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем, відповідачами суду не надано. Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості визначений позивачем також відповідачами не наданий. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/3767/74/60650 від 13 вересня 2007 року позичальник [PERSON] , вбачається, що він має такі показники: виплата кредиту; дата планового та/або фактичного погашення; планове погашення з розбивкою на тіло кредиту та на відсотки; фактичне погашення з розбивкою на тіло кредиту, відсотки та пеню; прострочена заборгованість по тілу та відсоткам; кількість днів прострочки; пеня за період прострочки; залишок заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач сплачував заборгованість по тілу кредиту та процентів до січня 2022 року, станом на 26 червня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 856\~365,27 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 751\~710,34 грн. (з них прострочена 112\~076,52 грн.), по відсоткам за користування кредитом 104\~654,93 грн. (з них прострочені 103\~421,27 грн.). Підсумовуючи викладене, суд встановив, що відповідачем належним зобов`язання за кредитним договором не виконувалося, станом на 26 червня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 856\~365,27 грн. В матеріалах справи наявна вимога про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/3767/74/60650 від 13 вересня 2007 року, яка була надіслана на адресу боржника 30 червня 2023 року, що підтверджено квитанцією та списком поштових відправлень. Враховуючи викладене, суду вважає, що строк виконання основного зобов`язання відповідно до статті 1050 ЦК України позивачем змінено. Як вбачається з матеріалів справи позичальник не висував претензій до АТ «Райффайзен банк Аваль» щодо невиконання умов кредитного договору та не оспорював погоджені зміни до кредитного договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (п. 1 статті 530 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Враховуючи зазначене суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором. А саме з відповідача підлягає стягненню солідарно кредитна заборгованість, яка станом на 23 червня 2023 року становила 856\~365,27 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 751\~710,34 грн. (з них прострочена 112\~076,52 грн.), по відсоткам за користування кредитом 104\~654,93 грн. (з них прострочені 103\~421,27 грн.). Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому вимоги про стягнення судового збору підлягають до задоволення та з відповідача слід стягнути витрати в розмірі 12\~845,48 грн.

Outcome: approved