Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Підлетейчук Мирослав Миколайович, який діє на підставі довіреності № 44 від 11 грудня 2024 року в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 1279-7834 від 29.09.2023 року у розмірі 147500,00 грн, з яких: 29500,00\~грн прострочена заборгованість за кредитом; 118000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Також [PERSON] просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 вересня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1279-7834 на наступних умовах: сума кредиту 29500,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, комісія за видачу кредиту 15 % від суми кредиту; знижена процентна ставка 1,20 % в день, стандартна процентна ставка 1,50 % в день. Однак, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо погашення кредиту та процентів, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Станом на 04 квітня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за договором про відкриття кредитної лінії № 1279-7834 від 29.09.2023 склав 165436,00 грн, з яких: 29500,00 грн прострочена заборгованість за кредитом; 131511,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами та 4425,00 грн прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у сумі 17936,00 грн за умови погашення [PERSON] решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 147500,00 грн. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить задовольнити позов, стягнути з відповідача на користь позивача 147500,00 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою судді від 07 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Представник позивача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» в судове засідання не з`явився. У додатках до позовної заяви міститься письмове клопотання директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Резуєва Є. В. про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а. с. 92). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за місцем реєстрації його проживання. За даними з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 94). Згідно відміток поштового відділення судові повістки про виклик до суду поверталися без вручення відповідачу «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 99, 104). Відзив на позов від відповідача не надійшов. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до положень статей 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи та докази, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, виходячи з наступного. 29 вересня 2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1279-7834, відповідно до умов п. 2.2. якого, Кредитодавець (позивач у справі) відкрив кредитну лінію для Позичальника (відповідачки у справі) шляхом надання Позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором (а. с. 20-33). Відповідно до умов договору сторони погодили, що сума кредиту 29500,00 грн, строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів. Процентна ставка за користування коштами кредиту становить: 1,50 % на добу за стандартною процентною ставкою, 1,20 % на добу за зниженою процентною ставкою та комісія за видачу кредиту 15 % від суми кредиту. У договорі зазначено, що базовий період це проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у позивальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у Договорі і визнана Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих у процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця. Зазначений договір укладався між сторонами за допомогою веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, з якими відповідач був попередньо ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. За своєю правовою природою правовідносини, які виникли між сторонами у справі є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач взяті на себе зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору № 1279-7834 від 29.09.2023. Факт перерахування позивачем кредитних коштів на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 02580 від 15.03.2017 на карту отримувача (відповідача) (а. с. 60-64). Відповідно до довідки позивача про перерахування суми кредиту № 1279-7834 від 29.09.2023 зазначено, що [PERSON] видані кошти за вказаним кредитним договором згідно із такою інформацією: дата платежу 29.09.2023, платіж № 2371842606 на рахунок [NUMBER] , сума платежу 29500,00 грн (а. с. 65). Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, отримавши кредитні кошти. У подальшому, відповідач порушив умови кредитного договору і не повернув у повному обсязі кредит, а також не виконав всі інші свої грошові зобов`язання перед позивачем за договором. Станом на 04.04.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за договором становить 165436,00 грн, з яких: 29500,00 грн основний борг за кредитом; 131511,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками та прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 4425,00 грн, проте позивачем у зв`язку з прийняттям рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг позивача, було частково списано заборгованість за нарахованими процентами та комісією у розмірі 17936,00\~грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.04.2025, за урахуванням програми лояльності, складала 147500,00 грн: 29500,00 грн прострочена заборгованість за кредитом та 118000,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закон) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються підприємцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим підприємець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та пройшов реєстрацію на веб-сторінці Товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач надав всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надав згоду на обробку персональних даних. Для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрав бажані суми, погодився на строк кредитування, і самостійно вніс номер банківської картки та підтвердив, що ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику. Після прийняття позичальником умов вище згаданих договорів, всі договори підписано відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором A0302, який надсилався на особистий телефонний номер відповідача. На спростування вказаних обставин відповідачем доказів не подано. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. У справі оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами правочинів підтверджено належними та допустимими доказами. [PERSON] вважається ознайомленим з умовами правил в порядку, передбаченому ч. 5 ст.\~11 Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчать виконані фактичні дії в ІТС. Матеріали справи не містять даних щодо звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу використання третіми особами його персональних даних, а отже у законний спосіб не спростовано волевиявлення відповідача щодо встановлення кредитних правовідносин із вище згадуваним кредитором. Позивачем зазначено, що свої зобов`язання за договором він виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно із розрахунком позивача, загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № 1279-7834 від 29.09.2023 станом на 04.04.2025 становить 165436,00 грн, з яких: 29500,00 грн прострочена заборгованість за кредитом; 131511,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами та 4425,00 грн прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту (а. с. 66-71). Однак, враховуючи застосовану позивачем до відповідача програму лояльності, заявлена до стягнення сума заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1279-7834 від 29.09.2023 складає 147500,00 грн: 29500,00 грн прострочена заборгованість за кредитом та 11800,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Відповідачем вказаного розрахунку не спростовано. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Згідно із ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, зокрема, договір про відкриття кредитної лінії, оформлений та підписаний сторонами в установленому законом порядку, документи про зарахування на рахунок позичальника визначених договором кредитних коштів. Доказів розірвання або визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 1279-7834 від 29.09.2023 в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст. 629 Цивільного кодексу України зазначений договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на час розгляду справи відповідачем відзиву на позов, будь-яких заперечень щодо позову не подано, як і не подано доказів, що свідчать про неправильність представлених позивачем розрахунків суми кредитної заборгованості, що нарахована згідно з умовами укладеного договору. Розрахунок заборгованості проведений з дотриманням узгоджених сторонами вищевказаних істотних умов договору, у той же час відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин, а також розрахунку заборгованості. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1279-7834 від 29.09.2023 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольнивши позов, суд вирішує долю судових витрат, понесених позивачем. Частиною першою ст. 133 ЦК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved