Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Чернівці звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє його адвокат Черкез І.М., з цивільним позовом про стягнення боргу за розпискою до [PERSON] , відповідно до змісту якого позивач вказує, що в травні 2024 року він, [PERSON] , передав у позику відповідачу [PERSON] 29000,00 дол. США, що підтверджується його власноручною розпискою від 28.11.2024 року (строк повернення боргу до 06.12.2024 року). Позивач стверджує, що станом на день подання позову борг не повернуто, що порушує умови правочину та його законні інтереси. Вважає, що в даному випадку вищевказана розписка є належним письмовим доказом укладення договору позики. Вказує, що відповідач не повернув коштів ані в строк, ані після звернень до нього, зокрема письмової претензії, що дає підстави для звернення до суду. Стверджує, що станом на день звернення до суду сума боргу відповідача за вищевказаною розпискою становить 1210170,00 грн. (еквівалент 29000,00 дол. США за курсом НБУ на 21.02.2025). Крім цього, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягають стягненню, на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 16942,38 грн., а також 3% річних за прострочку в розмірі 7950,49 грн. Вказує, що загальна сума позову з урахуванням суми боргу, інфляційних втрат та 3% річних становить 1235062,87 грн. На основі викладеного, позивач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~просить суд\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~на його\~користь суму\~боргу за\~розпискою в\~розмірі 1235062,87\~грн.,\~з яких:1210170,00 грн. сума основного боргу; 16942,38 грн. інфляційні за весь час прострочення; 7950,49 грн. 3% річних від простроченої суми. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10598,00 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 12101,70 грн. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Черкез І.М. в судове засідання, не з`явились, згідно спрямованої до суду заяви представник позивача просив суд розглянути справу у їх відсутність та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином судом про місце та час розгляду даної цивільної справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.03.2025 року було відкрито провадження у справі №727/2797/25 (провадження №2/727/923/25) за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє його адвокат Черкез І.М., до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою; призначено підготовче судове засідання на 31 березня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.04.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено вищевказану цивільну справу за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє його адвокат Черкез І.М., до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою до судового розгляду по суті на 12 травня 2025 року. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що в строк\~до 28\~листопада 2024\~року [PERSON] \~не повернув\~ [PERSON] \~борг,\~зокрема грошові\~кошти в\~сумі 29000,00\~дол.\~США.\~Зобов`язався повернути\~ [PERSON] \~вищевказані грошові\~кошти в\~строк до\~06.12.2024\~року,\~що підтверджується\~розпискою [PERSON] \~від 28.11.2024\~року(а.с.30). Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів. Таким чином, вищезазначене вказує, що заявлені представником позивача вимоги стосуються стягнення боргу за договором позики. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, за своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджуються як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом вищезазначеної розписки [PERSON] \~від 28.11.2024\~року(а.с.30), вбачається, що відповідач взяв в борг у позивача вищевказану суму грошових коштів в розмірі 29000,00 дол. США та зобов`язався їх повернути у строк до 06 грудня 2024 року. При цьому, вищевказана досліджена судом розписка, на переконання суду, містить всі необхідні умови договору позики, зокрема: дату її складання, найменування сторін правочину, розмір отриманих відповідачем грошових коштів, зобов`язання щодо їх повернення та строк повернення зазначених коштів. При цьому, вищевказана розписка написана власноручно відповідачем [PERSON] із зазначенням його паспортних даних. З огляду на викладене, на думку суду, наявна в матеріалах справи розписка на підтвердження укладення договору позики містить всі умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, що становить основний зміст та істотні обставини позичкового зобов`язання, передбаченого частиною першою статті 1046 ЦК України і є належними доказами укладення між сторонами позики вищевказаної грошової суми. При цьому, ані письмових заперечень, ані доказів, які б спростовували вищевикладені встановлені судом обставини відповідачем [PERSON] суду так і не було надано. Водночас статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. В разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, оскільки матеріалами справи підтверджується як сам факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики, так і зобов`язання їх повернути у встановлений строк. Таким чином, на переконання суду, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] вищезазначена обумовлена розпискою сума позики у розмірі 29000,00 дол. США, що згідно курсу НБУ на 21.02.2025\~рокустановить 1210170,00 грн. (29000 х 41,7316). При цьому, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання по крусу НБУ. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокат Черкез\~І.М.,\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~розпискою (суми\~борги) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , на підставі ст. 625 ЦК України, інфляційних втрат в сумі 16942,38 грн., а також 3% річних за прострочку в розмірі 7950,49 грн., то суд зазначає наступне. Так, відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений ЗУ від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З аналізу вищевказаного пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та ст.1046, 1049, 1050 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] в даному випадку звільняється, на підставі вищезазначеного пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, від сплати вищевказаних інфляційних втрат в сумі 16942,38 грн., а також 3% річних за прострочку в розмірі 7950,49 грн., що передбачені ст. 625 ЦК України. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 10598,00 гривень на користь позивача [PERSON] , то суд зазначає наступне. Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Саме такого висновку дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 від 03.10.2019 року. Судом встановлено, що 11.02.2025 року між [PERSON] та адвокатом Черкезом І.М. був укладений договір про надання правничої допомоги №б/н (а.с.22). Відповідно до спрямованого позивачем до суду акту приймання виконаних робіт про надання правничої допомоги від 01 березня 2025 року (а.с.20) вбачається, що адвокатом Черкезом І.М. було надано позивачу [PERSON] послуги з правничої допомоги по даній цивільній справі на загальну суму в 10598,00 грн., які були сплачені позивачем [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 01 березня 2025 року (а.с.21). Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому, критерії, визначені частиною четвертою статті 137 ЦПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, визначені статтею 141 ЦПК України. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 (провадження № 61-5845св23). На думку суду, понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 10598,00 гривень є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи також й типовість зазначеної цивільної справи, а також наявність великого обсягу судової практики по даній категорії справ. Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності та обґрунтованості їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 гривень в якості витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, враховуючи ту обставину, що судом було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , то суд приходить до висновку що витрати на правничу допомогу, які були понесені позивачем повинні бути стягненні з відповідача, на підставі ч.3 ст.141 ЦПК України, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 3920,00 грн. (4000 х 0,98). Крім цього, оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 11859,67 грн. (12101,70 х 0,98). На підставі викладеного і

Outcome: partial