Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Ічнянська міська рада, про позбавлення батьківських прав. [PERSON] та [PERSON] з 19.03.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 27.01.2015, шлюб розірвано. У період спільного проживання народився син [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема з моменту припинення шлюбних відносин відповідач не цікавиться своїм сином. Фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, ніяким чином не піклуються про дитину, не проявляє ніякої заінтересованості в його подальшій долі, не цікавляться успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний стан його розвитку, навчання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем та її нинішнім чоловіком, котрого [PERSON] вважає своїм батьком, адже біологічного батька він ніколи не бачив і не знає. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України Ухвалою суду від 27 січня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін. В судовому засіданні представник позивача заявила, що проти заочного рішення сторона позивача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, тому суд, зі згоди позивача, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач після розірвання шлюбу, тобто з січня 2015 року з сином [PERSON] не спілкується, аліменти сплачує у примусовому порядку через Державну виконавчу службу, ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, відносин із сином не підтримує, вихованням дитини не займається, не цікавиться здоров`ям, лікуванням сина займається сама. Обов`язки батька виконує її теперішній чоловік [PERSON] . Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Ічнянської міської ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача, працювала в дитячому садочку. Дитину [PERSON] знає з самого народження, батька дитини бачила один раз у період спільного проживання відповідача з позивачем. Мати [PERSON] завжди з дитиною, дитина доглянута. Свідок зазначила, що дитина батьком називає свого вітчима, про біологічного батька не згадував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідача свідок бачила останній раз на святкуванні першого дня народження [PERSON] , більше вона відповідача разом з сином [PERSON] не бачила. Крім того, син свідка та [PERSON] є однокласниками. Свідок зазначила, що на батьківських зборах біологічного батька [PERSON] ніколи не бачила, натомість бачила [PERSON] теперішнього чоловіка позивача. [PERSON] біологічного батька не згадує, [PERSON] називає батьком. Свідку не відомо, щоб мати створювала перешкоди у спілкуванні з батьком. У судовому засіданні позивача [PERSON] було допитано як свідка. Позивач повідомила суд, що перешкод у спілкуванні сина з батьком не створювала, натомість батько дитиною не цікавився більше 10 років. Також, у судовому засіданні, було заслухано думку дитини [PERSON] щодо позбавлення його біологічного батька батьківських прав. [PERSON] , пояснив, що батька [PERSON] не пам`ятає, участі у його вихованні він не приймає. Проживає разом з матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , який піклується про нього. [PERSON] вважає своїм батьком. Він сам хоче, щоб його біологічного батька позбавили батьківських справ. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується: - свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 142, складений (повторно) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області 19.03.2014; Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 11 вересня 2024 № 2024/010947825 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрований та проживає малолітній [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 11 вересня 2024 № 2024/010947963. Як зазначає позивач, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, зокрема з моменту припинення шлюбних відносин відповідач не цікавиться своїм сином. Фактично відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє ніякої заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний стан його розвитку, навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем та її нинішнім чоловіком, котрого [PERSON] вважає своїм батьком, адже біологічного батька він ніколи не бачив і не знає. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28.01.2015 року по справі №733/58/15-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16.01.2015 року. Відповідач аліменти сплачує у мінімальному розмірі. Іншої участі в матеріальному забезпеченні не бере. Відповідно до довідки від 06.01.2025, виданої медичним директором КНП «Ічнянський центр первинної медико-санітарної допомоги Ічнянської міської ради» дитина відвідує заклад по причині хвороби або з причини профілактичних оглядів. На прийом до лікаря з`являється тільки з матір`ю [PERSON] . Догляд за дитиною належний, рекомендації лікаря виконуються в повному обсязі. Відповідно до довідки від 09.01.2025 виданою директором закладу дошкільної освіти «Антошка», в період з 2015 року по 2020 рік [PERSON] відвідував Дружбинський дошкільний заклад «Антошка», тато не приймав участі у вихованні, дитину до садочка не приводив, на батьківські збори не з`являвся, з вихователями не спілкувався. Згідно з характеристикою від 09.01.2025 № 22, виданою директором «Дружбинський ліцей Ічнянської міської ради Чернігівської області» Бабенко В.О. , [PERSON] має добрий загальний розвиток, на уроках активний, товариський. Мати дитини приділяє належну увагу вихованню сина, а батько не цікавиться. Відповідно до довідки від 07.01.2025 виданої директором Бабенко « Дружбинський ліцей Ічнянської міської ради Чернігівської області» Бабенко В.О. , батько [PERSON] не приходить до школи і не цікавиться у вчителів навчальними досягненнями сина, не відвідує батьківські збори. Відповідно до ч. 5 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання ухвали суду від 27 січня 2025 року Служба у справах дітей виконавчого комітету Ічнянської міської ради надала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , відповідно до якого: «… Відповідно до частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (від 13 березня 2025 року протокол №2) та відсутності обґрунтованих підстав для позбавлення батьківських прав, з метою недопущення порушення прав малолітньої дитини, Ічнянська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] .» Висновок органу опіки та піклування мотивований тим, що [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини був відсутній, місце перебування його невідоме, за місцем реєстрації не проживає, що унеможливлює заслухати його думку. [PERSON] не надала підтверджень винної поведінки батька дитини щодо невиконання батьківських обов`язків, не обґрунтувала мету, яку прагне досягти позбавленням батьківських прав, і яким чином позбавлення батьківських прав [PERSON] змінить існуючу ситуації і сприятиме захисту інтересам дитини. З дозволу матері членами комісії з питань захисту дитини проведено розмову з дитиною. За словами [PERSON] , він батька не бачив дуже давно. Опрацьовані матеріали не свідчать про злісне ухиляння батька від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківських обов`язків. Суд, критично оцінює даний висновок та вбачає підстави для незгоди з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ічнянської міської ради, оскільки він є недостатньо мотивованим, необґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Батько [PERSON] не приймає учать у вихованні малолітнього сина [PERSON] після припинення шлюбних відносин відповідача з позивачем, а саме більше десяти років, а отже суд вважає доведеним той факт, що поведінка [PERSON] відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з теперішнім чоловіком матері, почувається комфортно у ній, вітчима вважає своїм батьком.Тому цей висновок не береться судом до уваги при винесенні рішення про задоволення позову, який має рекомендаційний характер і з яким суд, відповідно до частини шостої статті 19 Сімейного кодексу України, може не погодитися, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 24 травня 2019 року [PERSON] (прізвище до одруження [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Ічнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. Відповідно до витягу №07-2-10/2124 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , вітчимом [PERSON] , братом [PERSON] та сестрою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 14 січня 2025 року депутатом Ічнянської міської ради Реус Ларисою Андріївною у присутності сусідів та свідків [PERSON] та [PERSON] обстежено умови проживання малолітньої дитини. [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В результаті обстеження встановлено, що за вказаною адресою зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] 1995 року народження, [PERSON] 1995 року народження, [PERSON] 2013 року народження, [PERSON] 2018 року народження, [PERSON] 2023 року народження. [PERSON] виховує та забезпечує матеріально [PERSON] , ставиться як до рідного сина. Біологічний батько [PERSON] участі у вихованні дитини не бере, після 2015 року з [PERSON] не спілкується, про що складений цей акт та підтверджено підписами. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга та четверта статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Водночас, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). На підставі наданих позивачем доказів встановлено, що після припинення фактичних шлюбно-сімейних стосунків між сторонами у 2015 році дитина [PERSON] залишилася проживати з матір`ю [PERSON] .. Позивач у травні 2019 року одружилася з [PERSON] . Вони разом з дитиною проживають однією сім`єю. Утриманням, вихованням та розвитком дитини займаються матір [PERSON] та вітчим [PERSON] , що вбачається зі змісту позовної заяви, поясненнями позивача та показаннями свідків та іншими наданими суду письмовими доказами, крім того не спростовано відповідачем. При цьому, [PERSON] , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження того, що він протягом тривалого часу (понад 10 років) брав будь-яку участь у вихованні та спілкування. Доказів того, що позивач чинила та чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з сином матеріали справи не містять. Відповідачем не надано доказів того, що він у будь-який спосіб спілкувався або намагався спілкуватися з дитиною, піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , цікавиться його дошкільним життям, допомагає у підготовці до школи, бере матеріальну участь у забезпеченні дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Відповідачем не надано доказів наявності у нього непереборних обставин, які б перешкоджали йому належним чином виконувати свої батьківські обов`язки стосовно малолітнього сина [PERSON] , зокрема наявності у нього хвороби, проживання на окупованій території, перебування на військовій службі в умовах воєнного стану чи особливого періоду, відбування покарання в місцях позбавлення волі тощо. Учасники справи підтвердили, що біологічний батько протягом десяти років не спілкувався з сином, не має з ними психоемоційного контакту, більше того не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки. Син зростає і виховується у благополучній сім`ї. У сімейному житті у дитини присутній [PERSON] , який займається вихованням дитини, його утриманням. Отже біологічний батько добровільно пішов з життя свого сина, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до дитини та його внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання ним освіти. І це триває протягом тривалого часу. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та дитиною. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає інтересам дитини. Крім того, слід наголосити, що навіть у висновку органу опіки і піклування вказано, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає близько року, місце його перебування невідоме. Наведені обставини дають суду підстави до висновку, що поведінку батька у кращу сторону змінити неможливо. Це також і не доведено органом опіки і піклування у висновку. Схожий за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 147/277/24. Враховуючи викладене, суд вважає, що [PERSON] , не маючи об`єктивних та непереборних обставин, свідомо, добровільно пішов з життя своєї дитини [PERSON] , не спілкується з ним, не виявляє інтересу до дитини та його внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання ним освіти, тобто усвідомлено самоусунувся від спілкування та виховання малолітнього сина [PERSON] , чим умисно ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання малолітнього сина [PERSON] , і це триває протягом понад 10 років. Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] . Враховуючи фактичні обставини справи, зокрема щодо свідомого та тривалого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Крім того, згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved