Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача Позивач [PERSON] звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаського політехнічного фахового коледжу про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. У позовній заяві зазначено, що він працював у Черкаському політехнічному технікумі (Черкаському політехнічному фаховому коледжі) з 01.09.2001. Наказом № 31 від 24.11.2021 його звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2024 позовні вимоги [PERSON] були частково задоволені: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення; поновлено позивача на посаді з 24.11.2021; стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (401?976,86 грн) та відсторонення від роботи (7\~255,90 грн); стягнуто моральну шкоду в розмірі 2\~000 грн. На виконання зазначеного рішення, наказом від 16.01.2024 № 5 позивача поновлено на посаді. В той самий день [PERSON] подав заяву про звільнення за згодою сторін, яку було задоволено. У наказі про звільнення, зокрема, було передбачено виплату компенсації за 121 календарний день невикористаної відпустки за період з 25.11.2021 до 16.01.2024. Черкаським політехнічним фаховим коледжем 18.01.2024 позивачу перераховано 27?625,03\~грн розрахункових коштів. Однак компенсація за невикористані дні відпустки у повному обсязі йому не була виплачена. З цієї причини він звернувся до суду, яким 10.01.2025 позовні вимоги задоволено стягнуто компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 50\~732,43 грн, та середній заробіток за час затримки у розрахунку за період з 18.01.2024 до 12.04.2024. Проте остаточний розрахунок він отримав лише 09.05.2025, який не включав у себе виплату середнього заробітку за час затримки у розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України, а лише виплати присуджені рішенням суду. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у розрахунку за період з 13.04.2024 до 18.07.2024 в розмірі 50\~065,71 грн. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що [PERSON] був звільнений 16.01.2024 за згодою сторін відповідно до поданої ним заяви. Цим же наказом нараховано компенсацію за невикористану відпустку за 121 день за період з 25.11.2021 до 16.01.2024. Позивачу 18.01.2024 здійснено виплату, однак він не погодився з сумою, що була нарахована. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.01.2025 у справі №?712/5065/24 позовні вимоги [PERSON] задоволені: з відповідача стягнуто компенсацію за невикористану відпустку (50?732,43 грн) та середній заробіток за період затримки з 18.01.2024 по 12.04.2024 (44?992,78 грн). Рішення суду виконане відповідачем у повному обсязі. У новому позові, поданому [PERSON] , предметом спору є вимога про стягнення середнього заробітку за період з 13.04.2024 до 18.07.2024. Водночас, як зазначає відповідач, позивач не звертався до суду про збільшення позовних вимог після 18.07.2024, хоча про наявність заборгованості йому було відомо ще раніше. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, у справах про виплату сум, що належать працівнику при звільненні, строк звернення до суду становить три місяці з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. На думку відповідача, позивач цей строк пропустив без поважних причин, а отже, не може претендувати на захист відповідного права в судовому порядку. У зв`язку з наведеним, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви, застосувавши наслідки порушення строків звернення до суду. У відповідь на відзив представником позивача [PERSON] зазначено, що 16.01.2024 [PERSON] звільнений з роботи за згодою сторін, однак у день звільнення повного остаточного розрахунку з ним здійснено не було. Як убачається з банківської виписки, остаточний розрахунок, який включав суму компенсації за невикористану відпустку, був проведений лише 09.05.2025. У зв`язку з цим позивач вважає, що строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку обчислюється з дня фактичного отримання відповідних коштів. Посилаючись на ст. 117 КЗпП України, представник позивача зазначає, що у разі затримки виплати належних звільненому працівникові сум з вини роботодавця, останній зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, у запереченнях наведено правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №?8/568, постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №?755/12623/19, а також у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №?204/3645/20, відповідно до яких невиплата звільненому працівникові всіх належних сум є триваючим правопорушенням, а тому строк на звернення до суду починає обчислюватися з моменту остаточного розрахунку. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду протягом трьох місяців з моменту остаточного розрахунку (09.05.2025), встановлений ст. 233 КЗпП України строк не пропущено, а доводи відповідача про порушення строків звернення вважає безпідставними. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення Позовна заява надійшла до Соснівського районного суду м. Черкаси 19.05.2025. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.05.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача 09.06.2025 подано відзив на позовну заяву. Представником позивача 10.06.2025 подано відповідь на відзив. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Повне судове рішення складено з урахуванням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України 23.06.2025. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду Позивач, [PERSON] , працював у Черкаському політехнічному технікумі (Черкаському політехнічному фаховому коледжі). Наказом № 31 від 24.11.2021 його звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.01.2024 позовні вимоги [PERSON] частково задоволені: визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення; поновлено позивача на посаді з 24.11.2021; стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (401?976,86 грн) та відсторонення від роботи (7\~255,90 грн); стягнуто моральну шкоду в розмірі 2000 грн. На виконання зазначеного рішення, наказом від 16.01.2024 № 5 позивача поновлено на посаді. В той самий день [PERSON] подав заяву про звільнення за згодою сторін, яку було задоволено. У наказі про звільнення, зокрема, було передбачено виплату компенсації за 121 календарний день невикористаної відпустки за період з 25.11.2021 до 16.01.2024. Черкаським політехнічним фаховим коледжем 18.01.2024 позивачу перераховано 27?625,03\~грн розрахункових коштів. Однак компенсація за невикористані дні відпустки у повному обсязі йому не була виплачена. З цієї причини він звернувся до суду, яким 10.01.2025 позовні вимоги задоволено стягнуто компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 50\~732,43 грн, та середній заробіток за час затримки у розрахунку за період з 18.01.2024 до 12.04.2024. На виконання рішення суду відповідачем проведено виплати 09.05.2025, що підтверджується наданою позивачем довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зарахування коштів на його картковий рахунок. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз зазначених законодавчих норм дає підстави дійти висновку про те, що умовами застосування ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими ЦК України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/451/17. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012, проте не більше 6 місяців такого правопорушення, що встановлено Законом від 01.07.2022. На вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Вказані правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №\~755/12623/19 та Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №\~204/3645/20. Оскільки рішення суду про стягнення компенсації за невикористану відпустку фактично виконано 09.05.2025, а позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку 18.05.2025 в межах тримісячного строку після проведення такої виплати, то вважається, що він звернувся до суду з даним позовом в строк, встановлений ст. 233 КЗпП України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Отже, середній заробіток за період з 13.04.2024 до 18.07.2024 становить 50\~065,71 грн ( 725,59 х 69 = 50\~065,71 грн). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1211, 20 грн.

Outcome: approved