Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

На підставі судового наказу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2017 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 серпня 2017 року до її повноліття. З 01 серпня 2020 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 27 березня 2023 року представник позивача адвокат Солоненко Б.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначивши їх у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Підставою для позову названо факти, що відповідач проживає окремо від дитини, коштів на її утримання не надає, не має інших утриманців, має дохід, оскільки перебуває на військовій службі, а також, що визначений судовим рішенням розмір аліментів не може забезпечити потреби дитини на рівні прожиткового мінімуму для дитини такого віку. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, ухвалою судді від 03 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви терміном у десять днів з дня отримання копії цієї ухвали. Представник позивача адвокат Солоненко Б.М. отримав копію ухвали 03.04.2023 року, а 12 квітня 2023 року подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви з доказами на ствердження позовних вимог. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 31 березня 2023 року отримано інформацію з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача по [ADDRESS] . Ухвалою від 13 квітня 2023 року (а.с. 39) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецького районного суду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 14 квітня 2023 року, однак не вручено через відсутність адресата (а.с. 44-45). В той же час, з тексту позовної заяви та з довідки начальника [INFO] № 921 від 17.04.2023 (а.с. 43) слідує, що [PERSON] 26.02.2022 мобілізований до військової частини на період особливого (воєнного) стану або до оголошення рішення про демобілізацію. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року (а.с. 49) було зупинено провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України. 03\~березня 2025\~року отримано\~інформацію командира\~військової частини,\~до якої\~було зараховано\~ [PERSON] ,\~ що\~згідно наказу\~від 25\~серпня 2023\~року №\~241\~старшого солдата\~ [PERSON] увільнено\~від займаної\~посади та\~призупинено військову\~службу у\~Збройних Силах\~України на\~підставі \~відомостей,\~внесених до\~ЄДРСР 08\~травня 2023\~року,\~щодо самовільного\~залишення військової\~частини (а.с. 58-61). Ухвалою суду від 02 червня 2025 року(а.с. 63) поновлено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 13 червня 2025 року (а.с. 67) справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача просив про розгляд справи без його та позивача участі, не заперечив щодо винесення судом заочного рішення (а.с.74-75). Судова повістка з ухвалою про відкриття провадження у справі, про поновлення провадження та про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін відповідачу відправлена 13 червня 2025 року (а.с.68) однак, не вручені адресату (а.с. 72-73), оскільки він відсутній за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, 13 червня 2025 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 69). Таким чином, відповідач обізнаний про розгляд справи за позовом до нього в Мурованокуриловецькому районному суді, в силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,\~ суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з врахуванням такого: Судом встановлено, що з 29 квітня 2016 року до 09 вересня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15-17) і мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Після укладення 01 серпня 2020 року повторного шлюбу [PERSON] має прізвище [PERSON] (а.с. 18). На підставі судового наказу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2017 року, який набрав законної сили 22 серпня 2017 року (а.с. 19-21), відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 07 серпня 2017 року до її повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Абзац 2 частини 3 ст. 181 СК України передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначалося вище, приписами ч. 3 ст. 181 СК України законодавець не пов`язує питання способу стягнення аліментів із бажаннями відповідача і не надає право суду вирішувати питання способу стягнення аліментів на власний розсуд, а наділяє лише позивача правом обирати конкретний спосіб стягнення аліментів. Отже, вимога [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів підлягає до задоволення. В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи стягувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, і на підставі ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом при ухваленні рішення у цій справі. У зв`язку з цим суд має перевірити факт зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін. Відповідно до інформації про доходи ГУ ДПС у Вінницькій області № 6102/5/02-32-12-01-15 від 20.04.2023 (а.с. 46-47), [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з І-ого до ІV-ого кварталу 2022 року отримував доходи у вигляді виплат військовослужбовцям. Довідкою старости Конищівського старостинського округу № 08-01/6 від 10 квітня 2023 року (а.с. 38) стверджується, що на утриманні [PERSON] будь-яких осіб немає. За таких обставин, суд погоджується із позицією позивача про те, що матеріальний стан відповідача значно покращився в порівнянні із часом, коли приймалося рішення про стягнення з нього аліментів на дочку [PERSON] , розмір аліментів визначених згідно наказу Мурованокуриловецького районного суду від 11 серпня 2017 року на утримання [PERSON] , [INFO] , не може забезпечити потреби дитини, оскільки з моменту його прийняття пройшов значний час, ціни суттєво зросли. Крім того, суд враховує, що, отримуючи зарплату військовослужбовця, відповідач не сплачував навіть визначену чинним судовим рішенням суму аліментів. Отже, позивач навела достатньо доказів наявності відповідних обставин, які б давали підстави для задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів та встановлення нового розміру аліментів. Щодо визначення розміру аліментів, суд враховує наступне: При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова\~позиція викладена\~в постанові\~Верховного Суду\~України від\~05\~лютого 2014\~року №\~6-143цс13.Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17 (провадження № 61-7584св18), від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19 (провадження № 61-2057св20). Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника\~ або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. У ч.\~8\~ст.\~7\~СК України\~визначено,\~що регулювання\~сімейних відносин\~має здійснюватись\~з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом\~ст.\~18\~Конвенції про\~захист прав\~дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та\~ ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сімейне законодавство\~зобов`язує суд\~при визначенні\~розміру аліментів\~враховувати стан\~здоров`я\~та матеріальне\~становище дітей\~та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів у частці від заробітку відповідача позивач заявила як 1/4 частина заробітку (доходу). Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, проти позову не заперечив. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. У цьому рішенні суд прийшов до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на користь позивача і визначити його в частці від заробітку (доходу). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Зважаючи на особу платника аліментів, відносно якого наявна інформація про отримання доходів, а саме виплат військовослужбовцям та відсутність у нього на утриманні будь-яких осіб, на думку суду, заявлений позивачем розмір аліментів, має задовольнити потреби дитини, і не поставить у складне матеріальне становище платника аліментів. При визначенні саме такого розміру аліментів, суд також враховує, що саме така частка заробітку (доходу) платника аліментів передбачена на одну дитину у ч. 5 ст. 183 СК України. Таким чином, позовна вимога [PERSON] ґрунтується на вимогах закону,\~ а тому підлягає до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в\~разі подання\~заяви про\~видачу судового\~наказу -\~із дня\~подання такої\~заяви. В той же час, Верховний Суд, наприклад, постановою від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19, ухвалив судове рішення про стягнення аліментів зміненим способом з дня набрання судовим рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Суд погоджується із такою позицією Верховного Суду, адже предметом цього позову є не стягнення аліментів, а зміна способу їх стягнення. Тому судове рішення підлягає виконанню після набрання ним чинності. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що\~ якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~ позовної заяви майнового характеру встановлена\~ у розмірі 1\~відсоток ціни\~позову,\~але не\~менше 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб\~та не\~більше 5\~розмірів прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved