Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Вальчука В. А. звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про визначення часток у порядку спадкування за заповітом. Позовну заяву обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . За життя 10 серпня 2015 року спадкодавиця склала заповіт, посвідчений секретарем Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Найдюк К. І. та зареєстрований у реєстрі за № 39, за яким заповіла все своє майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 397/2023. Однак листом державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевченко О. В. від 14 травня 2024 року № 897/02-14 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що коло спадкоємців та розмір часток, які їм належать у порядку спадкування, неможливо визначити. Тому [PERSON] змушений звернутися до суду з позовом про визначення часток у порядку спадкування за заповітом. З огляду на вказане, позивач просить суд визначити, що частка [PERSON] у спадковому майні після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у порядку спадкування за заповітом становить 1/2 частину. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2024 року прийнято дану позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року замінено у даній справі первісного відповідача Ізяславську міську раду Шепетівського району Хмельницької області належними відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів [PERSON] . Ухвалою суду від 11 березня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Романішина Я. О. належним чином засвідчену копію спадкової справи № 15/2023, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 11 березня 2025 року закрито провадження у справі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення часток у порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 07 квітня 2025 року залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 16 червня 2025 року оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення. У зв`язку зі складністю справи відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 25 червня 2025 року 16 год. 00 хв. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вальчук В. А. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, в яких зазначили, що при ухваленні рішення покладаються на думку суду. З огляду на викладене, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що матері позивача [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,1824 Га, розташована на території Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 23 серпня 2007 року. Також [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,4341 Га, розташована на території Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 січня 2008 року. 10 серпня 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Ліщанської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Найдюк К. І. та зареєстрований у реєстрі за № 39, за яким заповіла все своє майно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. [INFO] у віці 95 років [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 червня 2023 року. Згідно з даними довідки Сахновецької сільської ради Хмельницької області від 03 квітня 2024 року № 117 [PERSON] на день своєї смерті була зареєстрована в [ADDRESS] разом із своїм сином [PERSON] . До моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] . [INFO] помер також брат позивача [PERSON] у віці 56 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 21 червня 2016 року. Як установлено з матеріалів спадкової справи № 397/2023, після смерті матері позивач [PERSON] звернувся до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися її син [PERSON] та онук [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] . Також до нотаріальної контори звернулася онука померлої [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь свого брата [PERSON] . Крім того, до нотаріальної контори звернувся син спадкодавиці [PERSON] із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом та за законом на користь онука померлої [PERSON] . Державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевченко О. В. листом від 14 травня 2024 року № 897/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку неможливістю визначення кола спадкоємців та розміру часток, які їм належать у порядку спадкування. Також судом встановлено, що [INFO] у віці 66 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Хмельницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09 жовтня 2023 року. Із матеріалів спадкової справи № 15/2023, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Романішиним Я. О., вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого [PERSON] , якому видано свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж та земельні ділянки, які належали його батькові. На думку позивача, спадкування всього майна, що залишилося після смерті [PERSON] , має відбуватися за заповітом. Суд не може в повній мірі погодитися із такими доводами [PERSON] , з огляду на наступне. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частина 2 статті 1236 ЦК України). За змістом частини 1\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи,\~які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із частиною 2\~статті 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі\~неохоплення заповітом усієї спадщини\~право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 1\~статті 1276 ЦК України\~якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У даній справі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень\~статті 1276 ЦК України, оскільки спадкоємець [PERSON] помер до дня відкриття спадщини після смерті його матері [PERSON] . До спірних правовідносин не підлягає застосуванню і норма частини 1 статті 1275 ЦК України, відповідно до якої, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну, оскільки спадкоємець, який помер до дня відкриття спадщини, не може вважатись таким, що не прийняв спадщину або відмовився від неї. Згідно з положенням\~статті 1222 ЦК України\~спадкоємцями можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на день смерті спадкодавця. Відповідно до\~положень статті 1245 ЦК України\~частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Врахувавши викладене та проаналізувавши положення статей\~1222,\~1223,\~1245 ЦК України, слід дійти висновку про те, що 1/4 частину спадкового майна, яку спадкодавиця [PERSON] заповідала брату позивача [PERSON] , який помер до дня відкриття спадщини, слід вважати такою, що не охоплена заповітом, а тому право на спадкування цієї частки майна одержують спадкоємці за законом (статті 1261-1265 цього Кодексу). До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року в справі № 6-2946цс15, а також Верховний Суд у постанові від 01 червня 2020 року в справі № 361/6553/16-ц (провадження № 61-1219св19). Відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так,\~статтею 1261 ЦК України\~передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, згідно з вимогами частин першої, п`ятої\~статті 1266 ЦК України\~внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Таким чином, право на спадкування за законом 1/4 частини спадкового майна, що не охоплене заповітом [PERSON] , мали сини спадкодавиці [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , а оскільки інший син спадкодавиці [PERSON] на час відкриття спадщини помер, то його син [PERSON] (з урахуванням відмови від прийняття спадщини на його користь сестри [PERSON] ) спадкує ту частину спадщини, яка належала б за законом його батькові, якби він був живим на час відкриття спадщини (право представлення). Водночас суд враховує, що [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за законом на користь онука померлої [PERSON] . Таким чином, при спадкуванні за законом 1/4 частини спадкового майна, що не охоплене заповітом, право на спадкування мають позивач [PERSON] у розмірі 1/16 частини (1/4:4=1/16), відповідач [PERSON] як спадкоємець свого батька [PERSON] у розмірі 1/16 частини (1/4:4=1/16) та відповідач [PERSON] як спадкоємець за правом представлення із урахуванням частки, від якої відмовився на його користь дядько [PERSON] , у розмірі 1/8 частини (1/16+1/16=1/8). Що стосується решти спадкового майна, суд зазначає наступне. Як зазначено вище, син спадкодавиці [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом та за законом на користь онука померлої [PERSON] . Згідно з положеннями частини 1, 2 статті 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Оскільки приписи частини 1 статті 1274 ЦК України надають спадкоємцеві за заповітом право відмовитися від прийняття спадщини лише на користь іншого спадкоємця за заповітом, суд вважає, що в даному випадку спадкоємець за заповітом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини не на користь іншого спадкоємця. Тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення частини 1 статті 1275 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2020 року у справі № 132/3826/18 (провадження 61-6026св19) вказано, що посилання у частині другій\~статті 1223 ЦК України\~на те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини або відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом необхідно розуміти як таке, що належить цим особам у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом і за умови, що заповіт складено на усе майно. Отже, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття усіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. У даному випадку спадкоємців за заповітом є троє, із яких не всі спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини: один спадкоємець відмовився від прийняття спадщини ( [PERSON] ), а два спадкоємці прийняли спадщину у визначеному законом порядку та протягом встановленого\~статтею 1270 ЦК України шестимісячного\~строку ( [PERSON] та [PERSON] ). Відповідно до частини 1 статті\~1275\~ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Згідно з частиною 2 статті\~1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку, що спадкодавець, складаючи заповіт, визначив конкретних осіб, які матимуть право на спадкування за заповітом. Тобто таким особам спадкоємець надає переважне право на отримання спадщини. У зв`язку з цим застосування частини другої\~статті 1223 ЦК України\~може мати місце у випадку, коли заповіт з огляду на певні факти втрачає юридичне значення, зокрема, внаслідок неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом. Проте у даній справі спадщину не прийняв лише один спадкоємець за заповітом ( [PERSON] ), а інші спадкоємці за заповітом ( [PERSON] та [PERSON] ) прийняли спадщину, і саме до них згідно з частиною першою\~статті 1275 ЦК України\~переходить частина спадщини, яку не прийняв інший спадкоємець ( [PERSON] ). До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 464/1479/17 (провадження № 61-11334св19). Отже, при спадкуванні за заповітом 1/4 частини спадкового майна, від якої відмовився спадкоємець [PERSON] , право на спадкування мають позивач [PERSON] у розмірі 1/8 частини (1/4:2=1/8), а також відповідач [PERSON] як спадкоємець свого батька [PERSON] у розмірі 1/8 частини (1/4:2=1/8). Таким чином, при визначенні часток при спадкуванні майна, що залишилось після смерті [PERSON] , слід виходити з наступного. Частка позивача [PERSON] у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини (1/4+1/8=3/8), а в порядку спадкування за законом - 1/16 частину. Частка відповідача [PERSON] як спадкоємця [PERSON] у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини (1/4+1/8=3/8), а в порядку спадкування за законом - 1/16 частину. Частка відповідача [PERSON] як спадкоємця за правом\~представлення із\~урахуванням частки,\~від якої\~відмовився на\~його користь\~дядько [PERSON] , у порядку спадкування за законом становить 1/8 частину (1/16+1/16=1/8). Отже, позов [PERSON] слід задовольнити частково та визначити, що частка позивача у спадковому майні після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у порядку спадкування за заповітом становить 3/8 частини, а в порядку спадкування за законом становить 1/16 частину. При цьому суд не порушує вимог закону щодо диспозитивності цивільного процесу та не виходить за межі заявлених позивачем вимог, оскільки [PERSON] просить визначити його частку в спадковому майні після смерті матері, що необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, а отже, враховуючи аксіому цивільного судочинства jura novit curia - "суд знає закон", суд дійшов висновку про доцільність визначення його частки як у порядку спадкування за заповітом, так і в порядку спадкування за законом, з огляду на те, що саме таке рішення суду є ефективним способом захисту порушених прав. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: partial