Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ТОВ «Споживчий центр» звернулось до Щорського районного\~суду Чернігівської\~області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з останньої заборгованість за Кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 у розмірі 13628,16 грн. та понесені судові витрати. Наказом голови Щорського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року № 14 «Про здійснення організаційних заходів у зв`язку зі зміною найменування суду» встановлено вважати офіційним найменуванням суду - Сновський районний суд Чернігівської області, з дня державної реєстрації відповідних змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Внести зміни до відомостей про суд (в частині найменування юридичної особи), що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у порядку, визначеному законодавством. Позовна заява мотивована тим, що 05.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №31.05.2024-100002241, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу в кредит кошти в сумі 6000 грн., зі строком користування кредитом 98 днів, а також зі сплатою процентів за ставкою 1,35% за один день користування. ТОВ «Споживчий центр» виконало прийняті на себе зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти, втім, останнім не були виконанні прийняті на себе зобов`язання. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просить суд стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 у розмірі 13628,16 грн. 18.03.2025 представником відповідача було надано відзив на позов, в якому зазначає, що [PERSON] є дружиною військовослужбовця та на неї поширюються права та пільги передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відтак, позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Посилаючись на приписи Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період діє в України воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вказує, що неустойка у розмірі 2820 грн. не підлягає стягненню. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в своєму позові просив справу розглядати без його участі. Відповідач в судове засідання надала заяву, в якій визнала позовні вимоги частково та просила долучити до справи квитанції про погашення нею частини боргу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, 05.06.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №31.05.2024-100002241, шляхом підписання [PERSON] електронним цифровим підписом Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки на отримання кредиту, яка є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. З Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та Заявки на отримання кредиту, вбачається, що сума кредиту становить 6000 грн., строк, на який надається кредит - 98 днів з кінцевим терміном повернення кредиту до 10.09.2024 року, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,35% за один день користування кредитом. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та становить 900 грн. Неустойка: 30 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. З матеріалів справи також вбачається, що заявка на отримання кредиту, додаток до кредитного договору, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) підписані [PERSON] шляхом накладення одноразового ідентифікатора Е964. Відповідно до чеку про електронний переказ коштів від 05.06.2024, сформований платіжним сервісом LiqРау позивачем здійснено перерахування грошових коштів за договором №31.05.2024-100002241 у розмірі 6000 грн. ТОВ «Споживчий центр» виконало прийняті на себе зобов`язання надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі зазначеному вище. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не виконала прийняті на себе зобов`язання, внаслідок чого за кредитним договором існує заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 13628,16 грн., яка складається з: 5547,48 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5260,68 грн. - заборгованість по процентам; 2820 грн. - неустойка. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи убачається, що кредитний договір укладений в електронній формі. Його дійсність відповідачем у встановленому законом порядку не спростована. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Таким чином, суд вважає, що кредитор свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а остання отримала грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. У відзиві на позов представник відповідача посилається на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як на підставу для звільнення відповідача від сплати відсотків за користування грошовими коштами за кредитним договором. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 18 квітня 2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігів Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис № 417. У результаті реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Як вбачається з військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] , останній 21.03.2022 на підставі Указу Президента України від 07.03.2022 №69/2022 призваний до лав ЗСУ. Згідно довідки ВЧ [NUMBER] від 10.01.2025 №20, [PERSON] перебуває на військовій службі в ВЧ [NUMBER] . В силу вимог ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] є дружиною військовослужбовця, який проходить військову службу з 071.03.2022, то з огляду на положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відсотки за користування кредитом за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 нараховуватися їй не повинні були. На підставі викладеного встановлено, що кредиторами безпідставно нараховувалися відсотки за користування кредитом №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024, оскільки на позичальника поширюється дія ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 заборгованість [PERSON] складає 13628,16 грн., яка складається з: 5547,48 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5260,68 грн. - заборгованість по процентам; 2820 грн. - неустойка. Однак, з наданих позивачем квитанцій та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем вносили платежі у рахунок погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 3800,52 грн. Також, суд зазначає, що ухвалами суду від 03.04.2025 року, 08.05.2025 року та 02.06.2025 року витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833) детальний розрахунку заборгованості за Кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 із зазначенням відомостей про внесення [PERSON] коштів в рахунок погашення заборгованості. Вказані ухали позивачем отримувалися, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням, проте виконанні не були. Згідно положень ч. ст.. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Враховуючи невиконання позивачем ухвал про витребування доказів, неповідомлення про причини такого невиконання, суд з урахування положень ч. ст.. 84 ЦПК України вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. На підставі викладеного вбачається, що ТОВ «Споживчий центр» безпідставно і незаконно здійснило зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 в сумі 3800,52 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами, а отже ці кошти слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, що відповідатиме вимогам ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитом за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 в розмірі 5260,68 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як дружина військовослужбовця (відповідні докази про що надано відповідачем) згідно ч. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від їх сплати. Відтак позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам в розмірі 5260,68 грн. задоволенню не підлягають. Разом з тим, оскільки кошти у сумі 3800,52 грн. безпідставно зараховувалися позивачем в рахунок погашення заборгованості по відсоткам, то вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту. Тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредитну у сумі 2199,48 грн. (6000 грн. 3800,52 грн.). Крім того, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, враховуючи наведені положення Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позивачем неправомірно нарахована неустойка за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 в розмірі 2820 грн., яка не підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №31.05.2024-100002241 від 05.06.2024 року в розмірі 5547,48 грн., а саме лише за основною сумою боргу, відтак позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. За змістом ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції №СЦ00005804 від 27.02.2025 року позивачем було сплачено 2422,40 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (16,14%) у сумі 390,96 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial