Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю\~«ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 133656 від 05.07.2020 року, в сумі 13000,00 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05.07.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №133656 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2500,00 грн. Дата надання кредиту: 05.07.2020 року. Строк кредиту: 14 днів. Стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 05.07.2020 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 13000,00 грн., яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2500,00 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 10500,00 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Ухвалою суду від 29.04.2025 року відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19.05.2025 року від представника відповідача адвоката Гаврилова Д.О. надійшов відзив на позовну, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Вказує, що Договір № 133656 від 05.07.2020 згідно пункту 1.1. було укладено на 14 днів. Тобто, з 19.07.2020 року закінчився строк договору і ТОВ «ЗАЙМЕР» мало право звернутись до суду з вимогою про стягнення боргу. Отже, строк позовної давності минув 19.07.2023 року. Таким чином, позивач втратив своє право на звернення до суду. Також представник позивача вказує, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування на рахунок [PERSON] позики в розмірі 2500 грн. Крім того, звертає увагу, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Представник зазначає, що розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 700,00 грн. за період з 05.07.2020 року по 19.07.2020 року, виходячи з розрахунку: 2500 грн (тіло кредиту) х 2% (відсоткова ставка) х 14 днів (строк кредиту). Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором про надання фінансового кредиту №133656 від 05.07.2020 року в сумі 10500 грн. Позивач ТОВ «ФК«КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Також, представник вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним враховуючи, що позовна заява є стандартною про стягнення боргу та не потребує значних зусиль для її складання. Враховуючи наведене, представник відповідача просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, а також стягнути з позивача понесені судові витрати. 22.05.2025 року від представника позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10500 грн. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи в спрощеному позовному провадженні за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2\~ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 05.07.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №133656 про надання фінансового кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) KL8438. Відповідно до\~п.\~1.1\~Кредитного договору\~Товариство надає\~Клієнту фінансовий\~кредит в\~гривні на\~умовах строковості,\~зворотності,\~платності,\~а Клієнт\~зобов`язується\~повернути кредит,\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом та\~виконати інші\~обов`язки,\~передбачені Договором\~на наступних\~умовах:\~сума виданого\~кредиту:\~2500,00\~грн.,\~строк кредиту:\~14\~днів, стандартна процентна\~ставка 2\~%\~в день\~або 730\~%\~річних (а.с.14-15). Довідкою про ідентифікацію ТзОВ «ЗАЙМЕР» підтверджується, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір № 133656 від 05.07.2020 року, ідентифікований товариством. Одноразовий ідентифікатор KL8438, дата відправки ідентифікатору позичальнику 05.07.2020, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор 380976670588 (а.с.10). 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с.16-17). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторину №01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] (а.с.9). З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 25.02.20254 №1349/02, вбачається, що 05.07.2020 о 11:54:05 на сайті Торговця CLI.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а саме: видача коштів у сумі 2500 грн. шляхом зарахування на платіжну картку [PERSON] за реквізитами № 516875*7542 (зазначений номер картки був вказаний відповідачем під час укладання кредитного договору), номер транзакції 29393-92441-04497, з призначенням платежу «видача кредиту за договором № 133656» (а.с.21). З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 133656 вбачається, що сума боргу відповідача [PERSON] станом на 13.01.2025 складає 13000 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2500 грн. та прострочена заборгованість за процентами - 10500 грн.(а.с.8). 13.01.2025 року позивач за вих. б/н направив на адресу відповідача [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором №133656 від 05.07.2020 та погашення заборгованості у розмірі 13000 грн. у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а.с.7). При цьому, доказів погашення відповідачем [PERSON] вищевказаної заборгованості позивачу ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частиною другою ст. 644 ЦК України передбачено, що у разі якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною другою ст. 639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.02.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У силу ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.526, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає доведеним, що 05.07.2020 року між первісним кредитором ТОВ «ЗАЙМЕР», правонаступником якого є ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 133656, на підставі якого останньою отримано грошові кошти в розмірі 2500 грн. строком на 14 днів, тобто до 18.07.2020 року, однак [PERSON] уклавши вказаний кредитний договір, право вимоги за яким перейшло до позивача, свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконала та не повернула суму позики і проценти за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача 13000 грн., мотивуючи тим, що прострочена заборгованість за процентами складає 10500 грн. Суд не погоджується з таким розміром процентів за користування кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Враховуючи те, що договір кредитування було укладено на 14 днів, саме за цей період кредитор має право проценти за ставкою 2% день або 730 %. В подальшому право позивача на нарахування процентів припиняється та за наслідками прострочення виконання грошового зобов`язання він має право на стягнення трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо інший розмір не встановлено договором. Таким чином, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за основним кредитом 2500 грн. та заборгованість за процентами в сумі 700 грн. (2500 грн. х 2% / 100х14), а всього 3200 грн., а отже позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При цьому суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про застосування до даних правовідносин строку позовної враховуючи наступне. Позовна давність згідно\~ст. 256 ЦПК України\~це встановлений законом строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦПК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки і може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1\~ст. 259 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 261 ЦПК України\~встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, за змістом статей\~256,\~261ЦК України\~позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. 05.07.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №133656 про надання фінансового кредиту, згідно якого кредит надається строком на 14 днів, тобто до 18.07.2020 року. В даному випадку строк позовної давності мав би закінчитись 19.07.2023 року. Разом з тим, згідно з п. 12\~ Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~(в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~ 258,\~ 362,\~ 559,\~ 681,\~ 728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 01.07.2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023\~завершено дію карантину. В той же час, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України,\~Указом ПрезидентаУкраїни №64/2022\~із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу. Згідно з п. 19\~Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексуУкраїни\~у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З огляду на викладене, доводи представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення із даним позовом до суду не відповідають положенням чинного законодавства, а тому не можуть бути підставою для відмови в позові. Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Відповідно до\~ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно платіжної інструкції №3 6102 від 06.03.2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. (а.с.27), який він просить стягнути з відповідача. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial