Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

25 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами №555166510219 від 02.02.2022 року та №5056530 від 05.01.2022 року у розмірі 38808 грн. 00 коп. та судові витрати по справі, що складаються з судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на правову професійну допомогу у розмірі 13000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 02 лютого 2022 року між первісним кредитором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», правонаступником якого за договором факторингу є ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та [PERSON] укладено кредитний договір №555166510219. Відповідно до п.п.1.1, 1.2. Договору на підставі Заявки на позику, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти на суму у загальному розмірі 7000,00 грн. на строк встановлений Договором позики зі сплатою 950 % річних за користування позикою. Частиною цього договору позики є «Загальні умови надання грошових коштів у позику» ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» від 04 квітня 2019 року №20190404-1. Позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем на банківський картковий рахунок за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційній анкеті клієнта позичальника у системі. 05 січня 2022 року між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН», правонаступником якого за договором факторингу є ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» та [PERSON] укладено кредитний договір №5056530, підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався на умовах строковості та платності надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі. 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №18/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18/12-2023, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №26-07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Станом на день звернення позивача з позовними вимогами розмір заборгованості за кредитним договором №555166510219 від 02.02.2022 року складає 14258,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6987,30 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 7270,70 грн. Розмір заборгованості за кредитним договором № 5056530 від 05 січня 2022 року складає 24550,00 грн., з яких: заборгованість за основними зобов`язаннями (тілом кредиту) складає 9500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13150,00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за зазначеними кредитними договорами становить 38808,00 грн. Відповідач умов договору не виконав, коштів згідно графіку розрахунків не повернув, внаслідок чого ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №555166510219 від 02.02.2022 року у розмірі 14258,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 6987,30 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 7270,70 грн. та за кредитним договором №5056530 від 05 січня 2022 року у розмірі 24550,00 грн., з яких: заборгованість за основними зобов`язаннями (тілом кредиту) складає 9500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 13150,00 грн., а всього у загальному розмірі 38808,00 грн. Ухвалою від 24 січня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 19 березня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача Коренко Т.В., у якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, так як позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами щодо укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів. Зазначає, що Договір про споживчий кредит № 5056530, Умови та правила надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту № 5056530 відповідачкою не підписані. Оскільки на цих документах відсутній підпис відповідача, неможливо встановити факт обізнаності відповідача з умовами кредитування, а також факт укладення кредитного договору. Анкета - заява до Договору про надання банківських послуг містить лише анкетні дані відповідача та контактну інформацію, видачу кредитної картки та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання відповідачем певної банківської послуги, сплату процентів за користування кредитом. Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідачем не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. При цьому відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також до позову додані довідки про ідентифікацію, які інформують про те, що відповідачці був присвоєний одноразовий ідентифікатор, однак відповідний одноразовий ідентифікатор відсутній на вищезазначених документах, як підтвердження того, що відповідачка підписала документи за допомогою цього одноразового ідентифікатора. У відповіді на відзив на позовну заяву, поданій представником позивача Сердійчук Я.Я. через систему «Електронний суд» 24 березня 2025 року, представник позивача вказала, що доводи представника відповідача щодо неукладення кредитних\~договорів \~та неотримання\~кредитних коштів відповідачем є безпідставними та необгрунтованими. Зазначила, що укладені між сторонами кредитні договори відповідають вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, у тому числі щодо нарахування та сплати процентів за договорами, можливості продовження строку користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договорами. Крім того, відповідач частково сплатила заборгованість за одним із договорів, що свідчить про прийняття умов договору. Ухвалою від 10 квітня 2025 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. 08 квітня 2025 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] направила до суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих та витребуваних судом доказів, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 02 лютого 2022 року між первісним кредитором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] було укладено договір позики №555166510219 на підставі Заявки на позику від 02 лютого 2022 року, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 7000,00 грн., які у випадку проведення пролонгації/реструктуризації заборгованості направляються на погашення заборгованості за договором позики №555166510219 від 02 лютого 2022 року, укладеного між сторонами на строк 10 календарних днів під проценти, вказані в п.1.1.1, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором. Сторони погодили відповідно до п.1.1.1 тип процентної ставки фіксована, яка залежить від фактичного виконання позичальником умов Договору та становить 0,01 % на день (3.65 % річних) від суми позики у пільговий період, який становить 10 днів від дати надання позики, та 2,60 % на день (950,00% річних) від суми позики, яка застосовується у межах періоду прострочення, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в Договорі для застосування зниженої процентної ставки, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 частини 1 статті 1048 ЦПК України. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (СМС-код) 5528. Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначених умовами договору. 05 січня 2022 року між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №5056530 на підставі Заявки на позику від 02 лютого 2022 року, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 7000,00 грн., які у випадку проведення пролонгації/реструктуризації заборгованості направляються на погашення заборгованості за договором позики №555166510219 від 02 лютого 2022 року, укладеного між сторонами на строк 10 календарних днів під проценти, вказані в п.1.1.1, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором. Сторони погодили відповідно до п.1.1.1 тип процентної ставки фіксована, яка залежить від фактичного виконання позичальником умов Договору та становить 0,01 % на день (3.65 % річних) від суми позики у пільговий період, який становить 10 днів від дати надання позики, та 2,60 % на день (950,00% річних) від суми позики, яка застосовується у межах періоду прострочення, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в Договорі для застосування зниженої процентної ставки, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 частини 1 статті 1048 ЦПК України. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором Z24651, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» (а.с.82). 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №18/12-2023 відповідно до умов якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 22 грудня 2023 року до договору факторингу №18/12-2023, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] 26 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу №26-07/2024 відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 26 липня 2024 року до договору факторингу №26-07/2024, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно з довідкою за договором позики №555166510219 від 02.02.2022 року, станом на 22 грудня 2023 року [PERSON] видано позику у розмірі 7000,00 грн. 02.02.2022 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 14258,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту з врахуванням сплачених 11.02.2022 року у рахунок погашення заборгованості 19,70 грн. складає 6987,30 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги складає 7270,70 грн. Згідно з довідкою за договором позики №5056530 [PERSON] 05 січня 2022 року видано позику у розмірі 10000,00 грн., загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 24550,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 9500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами складає 13150,00 грн., заборгованість по комісії 1900,00 грн. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України визначено: за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 ЗУ "Про електрону комерцію"). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч.12 ст.11 ЗУ "Про електрону комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до кредитного договору №555166510219 від 02.02.2022 року зазначено паспортні дані, номер облікової картки платника податків та місце реєстрації позичальника [PERSON] , які вона повідомила кредитодавцю з метою отримання кредитних коштів у сумі 7000 грн. та підписала графік платежів та паспорт позики. Із зазначеного вбачається, що позичальник належним чином була ознайомлена із сукупною вартістю кредиту та його складовими, на що погодилася, засвідчивши електронни підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим за допомогою СМС. Відповідно до анкети заяви на кредит та кредитного договору №5056530 від 05.01.2022 року зазначено дату народження, паспортні дані, номер облікової картки платника податків та місце реєстрації позичальника [PERSON] , номер її мобільного телефону, електронна пошта, які вона повідомила кредитодавцю з метою отримання кредитних коштів у сумі 10000 грн. Із зазначеного вбачається, що позичальник належним чином була ознайомлена із сукупною вартістю кредиту та його складовими, на що погодилася, засвідчивши електронни підписом одноразовим ідентифікатором, отриманим за допомогою СМС. Номер одноразового ідентифікатора зазначено у довідці про фдентифікацію ТОВ «МІЛОАН» (а.с.82). Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач надав належні і допустимі докази укладення 22.02.2022 року року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] договору позики №555166510219 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 7000,00 грн. а також докази укладення 05.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] договору про споживчий кредит №5056530 та отримання кредитних коштів у сумі 10000,00 грн. Щодо заперечень відповідача стосовно того, що нею не укладався кредитний електронний договір з ТОВ «МІЛОАН», суд не приймає їх до уваги, зважаючи на наступне. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, або реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини у урахуванням поданих доказів визнається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, поки інша сторона її не спростує (Постанова ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Відповідач стверджує, що кредитний договір №5056530 від 05 січня 2022 року є неукладеним у зв`язку з незазначенням у тексті кредитного договору та паспорті споживчого кредиту її електронного підпису. Разом з тим, суд зазначає, що за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Щодо заперечень відповідача стосовно того, що позивачем не доведено факт надання кредитних коштів за договором №555166510219 від 02 лютого 2022 року у сумі 7000,00 грн. та за договором №5056530 від 05 січня 2022 року у сумі 10000,00 грн., суд не приймає їх до уваги, зважаючи на наступне. Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Судом встановлено, що за умовами договору позики №555166510219 від 02.02.2022 року кредит в сумі 7000,00 грн. був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на її банківський картковий рахунок на платіжну картку, через ТОВ «Універсальні платіжні рішення» як технологічного оператора платіжних послуг за номером транзакції 135204117 на платіжну картку [NUMBER] емітентом якої є «Ощадбанк». За умовами кредитного договору №5056530 від 05.01.2022 року кредит у сумі 10000,00 грн. був наданий відповідачу шляхом перерахування коштів на її банківський картковий рахунок через ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» 05 січня 2022 року на платіжну картку [NUMBER] емітентом якої є «Ощадбанк». Відповідно до відомостей, наданих АТ «Ощадбанк», на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банком емітовані банківські платіжні картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , які відповідають платіжним карткам, зазначеним у довідках про перерахування коштів [PERSON] , наданим позивачем. Між тим, стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність зазначених карткових рахунків відповідачу, або щодо не зарахування грошових коштів у розмірі 7000,00 грн. та 10000,00 грн. на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення кредитних договорів, встановлено факт отримання відповідачем коштів за кредитними договорами та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав щодо стягнення суми заборгованості за кредитом. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього суду не надані. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір сумі 2422,40 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 13000 грн. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved