Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

У червні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 27.02.2013 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів» додаються до позовної заяви. Для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 7\~000.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . На виконання вимог закону, позивачем 02.04.2020 року була направлена претензія кредитора до Ізмаїльської державної нотаріальної контори, та 12.05.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ "Приватбанк". На думку позивача, відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, - кредитні зобов?язання померлої [PERSON] . Спадкування обов?язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини, у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Станом на дату смерті, заборгованість [PERSON] перед Банком за кредитним договором № б/н від 27.02.2013 року становить 7\~846,02 грн., що є тілом кредиту та підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неприбуття не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 27.02.2013 року [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 27.02.2013 року, згідно якій остання отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому було збільшено до 7\~000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору (а.с.18-19). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть№ 00026133764 від 09.04.2020 року. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим, станом на дату смерті, мала заборгованість. Так, кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , допускають правонаступництво. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після [INFO] , визначений гл. 87 ЦК України. Позивач вважає, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] , який на день смерті [PERSON] проживав разом із спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача (а.с.52-53). Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені ч.ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно приписів ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи із наведеного, спадкоємець [PERSON] мав право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 11.10.2018 року по 11.04.2019 року. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Як вбачається з копії спадкової справи після [PERSON] та інформаційних довідок, наданої Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області, АТ КБ «ПриватБанк» 08.04.2020 року була направлена претензія кредитора до Ізмаїльської державної нотаріальної контори. Листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 09.04.2020 року № 388/02-14 повідомлено АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на підставі претензії кредитора після померлої [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу № 39/2020 від 08.04.2020 року. З будь-якими заявами спадкоємці [PERSON] до контори не зверталися, свідоцтва про право на спадщину на їх ім`я не видавалися. Таким чином, АТ «КБ «ПриватБанк» дотрималося визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимоги до спадкоємця померлого боржника [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї [PERSON] та реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , виданої Саф`янською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області № 394 від 10.03.2022 року, на момент смерті [INFO] [PERSON] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (власник будинку), [PERSON] , [INFO] (брат), [PERSON] , [INFO] (племінник), [PERSON] , [INFO] (син). Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановити право власності на нерухоме майно за [PERSON] не видалось за можливе. Судом неодноразово надсилався лист до позивача щодо роз`яснень прав та обов`язків заявляти відповідні клопотання про витребування доказів, надання доказів тощо. Разом з тим, позивачем суду не доведено, яке саме майно відповідач прийняв після смерті [PERSON] , чим це підтверджується, яке майно до смерті належало на праві власності [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, а у випадку неможливості надати такі докази заявити клопотання про їх витребування. Суд констатує, що позивач не надав до суду жодного доказу про прийняття [PERSON] спадкового майна, і взагалі існування будь-якого майна у померлої (спадкодавця), а у разі неможливості подання такого доказу, не заявлено до суду відповідного клопотання щодо витребування доказів. А тому, враховуючи процесуальну поведінку позивача щодо ненадання доказів наявності спадкового майна відповідачу, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджують правову підставу заявлених вимог до [PERSON] , у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed