Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

25 квітня 2025 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Він являється спадкоємцем за законом першої черги, спадщину він прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовились від спадщини на його користь. [INFO] помер його батько [PERSON] . Він являється спадкоємцем за законом першої черги, спадщину він прийняв шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовились від спадщини на його користь. Разом з тим, нотаріусом йому було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 02 вересня 1999 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №6490, що також підтверджено довідкою №328, виданою 16 червня 2025 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Відповідно до вимог статті 22 КпШС України 1969 року (закон, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин з приводу майна набутого у шлюбі) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до актового запису про шлюб №657, складеного відділом РАЦС м. Ізмаїл Одеської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 листопада 1994 року. Таким чином, встановлено, що [PERSON] набула права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] в період шлюбу з [PERSON] , тому вказаний житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 листопада 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81334364 від 28 травня 2025 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт складений [PERSON] , померлою [INFO] , відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: -чоловік [PERSON] , що підтверджено актовим записом про шлюб №657, складеним 11 листопада 1994 року відділом РАЦС м. Ізмаїл Одеської області; -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 17 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 червня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області; -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області; -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що згідно будинкової книги на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на день своєї смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , а разом з ним були зареєстровані та проживали: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Крім того, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від прийняття спадщини відмовились. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2021 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: 3/4 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частина якого йому належала на праві власності, та 1/4 частину якого він прийняв після смерті дружини але не оформив належним чином своїх спадкових прав. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81334077 від 28 травня 2025 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт складений [PERSON] , померлого [INFO] , відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 17 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 червня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області; -син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 21 січня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області; -донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що згідно будинкової книги на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на день своєї смерті, [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , а разом з ним були зареєстровані та проживали: син [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Крім того, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від прийняття спадщини відмовились. Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved