Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

І. Правовідносини сторін. Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Денисенко С.В. (далі Позивач), через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] про виділ частки із будинку як окремий та цілий об`єкт нерухомого майна. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 12.06.1999 належить 9/20 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Інша частина будинку (11/20) належить відповідачам на підставі договору дарування від 27.10.2006. У зв?язку з проживанням в одному будинку декількох співвласників між ними склався сталий порядок користування спільним майном, згідно з яким будинок технічно та за всіма комунікаціями поділений на два відокремлених домоволодіння, з окремими виходами. Кожен із них також самостійно несе витрати по утриманню своєї частки. Так, у фактичному користуванні позивача знаходиться частина таких приміщень: по житловому будинку під літ. Al: 2-5 кімната площею 15.9 кв.м, 2-6 кімната площею 15.4 кв.м; приміщення по прибудові під літ. a1: 2-4 кімната площею 12.5 кв. приміщення по прибудові під літ. а2: 2-2 кухня площею 16.7 кв.м; 2-3 санвузол площею 3.8 кв.м, загальною площею 64.3 кв.м, житловою площею 43.8 кв.м; по надвірних будівлях та спорудах: сарай під літ. Б1, літня кухня під літ. Б2, погріб в літ. Пг1 під Б2, гараж під літ. б1, навіс під літ. б3, навіс під літ. Ж1, вбиральня під л У, ворота під №1. Згідно з технічною інвентаризацією станом на 15.10.2024 за технічними показниками 9/20 частин жилого будинку з належною частиною надвірних будівель відокремленою, має окремий вихід і може бути виділено в натурі. Оскільки житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, позивач не має можливості самостійно зареєструвати право власності на свою частку як окремий об`єкт та укласти індивідуальний договір на комунальні послуги, тому змушена звернутися до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2025 справу розподілено судді Давидчуку Д.П. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19 червня 2025 року. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання позивач та йогопредставник адвокат Денисенко С.В. не з`явилися, проте до суду надійшла заява від представника адвоката Денисенко С.В. про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судове\~засідання не\~з`явилися,\~повідомлялися належним чином про дату, час та місце судового засідання. Так, на адреси відповідачів надіслано судові повістки з ухвалою про призначення справи до судового розгляду, які повернулись з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 18.06.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 12.06.1999 [PERSON] належить 9/20 частин жилого будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (а.с. 6). Інша частина будинку (11/20) належить відповідачам на підставі договору дарування від 27.10.2006 (а.с. 17). Із висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об?єкта нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , № 2452 від 21.11.2024 року, виданого КП «Прилуцьке МБ», виданого [PERSON] вбачається, що згідно технічної інвентаризації станом на 15.10.2024, яка складається з таких приміщень: по житловому будинку під літ. Al: 2-5 кімната площею 15.9 кв.м, 2-6 кімната площею 15.4 кв.м; приміщення по прибудові під літ. a1: 2-4 кімната площею 12.5 кв. приміщення по прибудові під літ. а2: 2-2 кухня площею 16.7 кв.м; 2-3 санвузол площею 3.8 кв.м, загальною площею 64.3 кв.м, житловою площею 43.8 кв.м; по надвірних будівлях та спорудах: сарай під літ. Б1, літня кухня під літ. Б2, погріб в літ. Пг1 під Б2, гараж під літ. б1, навіс під літ. б3, навіс під літ. Ж1, вбиральня під літ. У, ворота під №1. Згідно з технічною інвентаризацією станом на 15.10.2024 за технічними показниками 9/20 частин жилого будинку з належною частиною надвірних будівель відокремленою, має окремий вихід і може бути виділено в натурі (а.с. 7). [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок, що розташований в [ADDRESS] (а.с.7-9) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Поняття спільної часткової власності визначено у ч. 1ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності\~- це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з ч. 3 ст. 358\~ЦК\~України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1-3 ст.\~364\~ЦК\~України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.\~\~Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст.183 цього Кодексу), співвласник,який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.\~\~Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.\~\~Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію,припиняється з дня її отримання.\~\~У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 367 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи зі змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Указане узгоджується з висновками Верховного Суду у справі № 501/2148/17 від 19.05.2021. Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Таким чином, кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, провадження № 61-18535св21 убачається, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Положеннями ст.\~15,\~16\~ЦК\~України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України вбачається висновок, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13. Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться у пункті 6 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", згідно з яким при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , № 2452 від 21.11.2024 року, виданого КП «Прилуцьке МБ», виданого [PERSON] вбачається, що згідно технічної інвентаризації станом на 15.10.2024, яка складається з таких приміщень: по житловому будинку під літ. Al: 2-5 кімната площею 15.9 кв.м, 2-6 кімната площею 15.4 кв.м; приміщення по прибудові під літ. a1: 2-4 кімната площею 12.5 кв. приміщення по прибудові під літ. а2: 2-2 кухня площею 16.7 кв.м; 2-3 санвузол площею 3.8 кв.м, загальною площею 64.3 кв.м, житловою площею 43.8 кв.м; по надвірних будівлях та спорудах: сарай під літ. Б1, літня кухня під літ. Б2, погріб в літ. Пг1 під Б2, гараж під літ. б1, навіс під літ. б3, навіс під літ. Ж1, вбиральня під літ. У, ворота під №1. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Отже, враховуючи, що право власності [PERSON] на 9/20 частин житлового будинку підтверджено відповідними документами, технічну можливість виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, а також те, що кожен із співвласників, зокрема позивач, має право на виділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, суд знаходить доцільним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved