Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини. В обґрунтування поданого позову зазначає, що 25.03.2001 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , уклали шлюб, про що 25.03.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 305. З того часу подружжя проживало разом, вело спільне господарство та виконували інші обов`язки як членів подружжя щодо один одного. Але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли та поступово стосунки між подружжям зіпсувались і зберегти сім`ю не вдалося, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин. Вже понад 5 років подружжя не проживає однією сім`єю, не підтримує сімейні відносини. У шлюбі в подружжя народились дві дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На момент подання цього позову старша донька є повнолітньою, а молодшій доньці - [PERSON] виповнилось 14 (чотирнадцять) років. Враховуючи, що сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, не підтримуть сімейні відносини як подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них та інтересам неповнолітньої дитини. Молодша донька [PERSON] , [INFO] , проживає із позивачем відколи стосунки між подружжям зіпсувались. Позивач повністю опікується інтересами і потребами неповнолітньої доньки, піклується про неї, забезпечує їй належні житлові умови самостійно, займається її вихованням та слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивач дуже відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, неповнолітня дитина має особисту прихильність до матері, оскільки вже понад 5 років проживає з нею. Між позивачем та неповнолітньою донькою панує повне взаєморозуміння, адже матір створює якнайкращі можливості та умови для її виховання та розвитку. Спілкуванню відповідача з дітьми позивач не перешкоджає, але на сьогоднішній день батько повністю самоусунувся від спілкування із неповнолітньою донькою, від участі у її вихованні та утриманні. Пояснює таку поведінку тим, що через інвалідність та свою роботу закордоном не має можливості спілкуватися із дитиною та брати будь-яку участь в її вихованні. Відповідач є особою із інвалідністю 2-ї групи, є ветераном війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Враховуючи все вищенаведене, проживання дитини разом із позивачем відповідає її інтересам, адже вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займається вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивач не має намірів чинити жодних перешкод для спілкування відповідача із дитиною і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування батька. Між сторонами відсутні спори з приводу розподілу спільного майна, оскільки такі питання вирішено в позасудовому порядку. У зв`язку з наявністю неповнолітньої дитини позивач змушена звернутись з позовом до суду про його розірвання та визначення місця проживання дитини [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] . Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 18.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просить суд позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.05.2025 року підготовче провадження\~в цивільній\~справі за\~позовною заявою закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Від представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони 25.03.2001 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, актовий запис № 305 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 25.03.2001 року). В шлюбі в сторін народились дві дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.06.2010 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим). Старша данька сторін - [PERSON] на час звернення позивача до суду є повнолітньою, а менша донька - [PERSON] на час розгляду справи досягнула п`ятнадцятирічного віку. Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом\~статті\~51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56\~Сімейного\~кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому, шлюб з відповідачем слід розірвати. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , із матір`ю суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої\~статті 29 ЦК України\~фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У\~статті 160 СК України\~встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частиною першою\~статті 161 ЦК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою\~статті 160 СК України\~та положеннями частини другої\~статті 29 ЦК України. У вказаній справі, яка переглядалася судом касаційної інстанції, було встановлено, що дитині на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої\~статті 29 ЦК України\~та частини третьої\~статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду зробила висновок, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини слід відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28.01.2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28.09.2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22). Як вбачається із висновку органу опіки і піклування - Личаківської районної адміністрації від 11.04.2025 року № 260001-вих-53975, наданого на виконання ухвали суду у справі, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, що стосується дитини, яка досягла чотирнадцяти років, закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися ч.3 ст. 160 Сімейного кодексу України та положеннями ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України. Комісія з питань захисту прав дитини при Личаківській районній адміністрації Львівської міської ради, шляхом відкритого голосування одноголосною більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні, прийшла до переконливого висновку про недоцільність визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з одним із батьків, оскільки на час звернення до суду з позовом та розгляду справи їй виповнилось 14 років, і в силу вищенаведених норм чинного законодавства вона може вільно обирати собі місце проживання з одним із батьків, бо таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Враховуючи вищенаведене, із врахуванням поданих матеріалів, заслухавши пояснення батьків,

Outcome: partial