Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання права власності на спадщину та просить визнати за нею право приватної власності на спадкове майно, а саме на гараж що розташований в м.Подільську Одеської області пров.Південний 104-Б Одеської області, як спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на гараж, що розташований в [ADDRESS] , належний [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових справ. Батько [PERSON] є спадкоємцем спадкового майна покійної [PERSON] як рідний син покійної, інших спадкоємців немає. В передбачений законом шестимісячний строк вона звернулась із заявою про прийняття спадщини, але згідно листа державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий гараж було відмовлено, оскільки не надано оригінали правовстановлюючих документів на спадковий гараж та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на спірний гараж. Ухвалою суду від 29.12.2023 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.01.2024 року витребувано у державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області (Одеська область Одеський район, м.Біляївка ул.Костіна 19) копію спадкової справи №57/2022 до майна померлого [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . 01.03.2024 року від державного нотаріуса до суду надійшли витребувані матеріали. Ухвалою суду від 14.03.2024 року закрито підготовче засідання та призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Представник Подільської міської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за наявними документами у матеріалах справи. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , [INFO] у м.Котовську Одеської області, у віці 63 роки, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, [NUMBER] , актовий запис №982. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на гараж, розташований по [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи власником гаражу була [PERSON] , що підтверджується зокрема дозволом, виданим Котовським міським технічним бюро №83 від 06.09.1986 року на оформлення [PERSON] гаражу, розташованому за адресою пров.Південний, виписки з рішення виконавчого комітету Котовської міської ради народних депутатів №285 від 18.08.1988 року, згідно якої [PERSON] , дозволено переоформити гараж, що розташований по [ADDRESS] на підставі рішення Котовського міського народного суду Одеської області від 24.01.1984 року. Згідно копії рішення Котовського міського народного суду Одеської області від 24.01.1984 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та здійснено розподіл майна, [PERSON] зокрема виділено гараж, та визнано за нею право власності на нього. Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] року від 06.02.2004 року [PERSON] померла [INFO] у віці 66 років в м.Котовську Одеської області, актовий запис №75. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але за життя не оформив своїх спадкових прав. Позивачка [PERSON] в передбачений законом шестимісячний строк звернулася державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа 57/2022. Згідно листа №1087/02-14 від 05.05.2023 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Демченко Анні Олександрівні у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж відмовлено, оскільки нею не надано оригінали правовстановлюючих документів на гараж, що розташований в м.Подільську Одеської області провулок Південний, який належав [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої за законом був її син [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, та рекомендовано звернутися до суду . Згідно копії спадкової справи № 57/2022, наданої державним нотаріусом Грабовенко-Ворсуляк Д.М. на виконання ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.01.2024 року вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] зверталася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак своїх спадкових прав не оформила, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на гараж. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.09.1994 року [PERSON] народилась [INFO] в м.Кодима Одеської області в графі батько вказаний « [PERSON] », в графі мати « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.09.2014 року було укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис №313, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно відповіді Департаменту житлово-комунального господарства, архітектури та земельних відносин №229 від 20.02.2023 року, повідомлено [PERSON] щодо можливості присвоєння адреси гаражу по [ADDRESS] , що присвоїти поштову адресу об`єкту нерухомого майна можливо згідно акту здачі в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, або ж згідно рішення суду: [ADDRESS] . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який не здійснив державної реєстрації права на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має чоловік спадкодавця. В силу ч. 1 ст.1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 5ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно дост.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до правового висновку Верховного Суду в Постанові від 22.09.2021 року по справі № 227/3750/19 «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку». Згідно висновку Верховного Суду в Постанові від 31.08.2020 року по справі № 350/1850/17 «Факт того, що особа (спадкодавець) за життя не оформила свого права на спадкове майно не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців». Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на гараж позивач посилається на відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень", дія якого поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 3 вищезазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Так, відповідно до п. 77 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт є відсутність однієї і більше відомостей, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених пунктами 78, 79 та 80 цього Порядку. Відповідно абз. 3 п. 78 Порядку документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року. Відповідно до п. 79 Порядку державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт у разі присвоєння завершеному будівництвом об`єкту адреси без застосування Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва проводиться за наявності документа, що підтверджує присвоєння такому об`єкту адреси, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. Такий документ за наданими заявником у заяві реквізитами та відомостями про суб`єкта, що здійснював присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, отримується державним реєстратором шляхом звернення до відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Враховуючи наведені норми діючого законодавства, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, державному реєстратору подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідно до пункту 80 Порядку державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 31 цього Закону для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, звернутись до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності спадкодавця, що було набуто останнім за життя. Для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно; витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи; документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності\~спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Отже, якщо до складу спадщини входить нерухоме майно, право власності на яке було набуто за життя померлим, але не було зареєстроване належним чином, державний реєстратор перед видачею витягу вносить відомості про право власності спадкодавця на таке майно у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом проведення відповідної державної реєстрації права власності за заявою спадкоємця. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 37 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Отже, діючим законодавством встановлений позасудовий порядок державної реєстрації права власності на житлові будинки, які збудовані до 05 серпня 1992 року, а у випадку прийняття державним реєстратором рішення про відмову в державній реєстрації, особа має право на оскарження цього рішення до Міністерства юстиції, його територіальних органів або до суду. Разом з тим, доказів на підтвердження звернення до державного реєстратора з відповідною заявою та рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно позивачем суду не надано. Виходячи з матеріалів справи, зокрема з дозволу на оформлення гаражу вбачається, що гараж побудовано до 5 серпня 1992 року, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо неможливості реєстрації права власності на вказане нерухоме майно за умови подання позивачкою державному реєстратору документів, які визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно, та вирішувати питання, які належать до компетенції такого суб`єкта. Позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її прав та наявності підстав для визнання права власності на гараж у судовому порядку. Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності на майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Системно-структурний аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємець, який бажає оформити свої спадкові права на об`єкт нерухомості, правовстановлюючий документ на який не був отриманий за життя спадкодавцем, подає державному реєстратору прав на нерухоме майно заяву про державну реєстрацію права власності на такий об`єкт нерухомості за спадкодавцем, до якої додає документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком № 553, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З огляду на викладене, позивач не позбавлений можливості звернутися до державного реєстратора чи нотаріуса з метою внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності спадкодавця, надавши останнім документи передбачені п. 66 вищевказаного Порядку та документи від нотаріуса, який завів спадкову справу. Після внесення відомостей до Державного реєстру прав про спадкодавця, як власника щодо об`єктів нерухомого майна видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно може бути вчинена нотаріусом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Слід зауважити, що суд не приймає до уваги надану позивачем відповідь директора Департаменту архітектури та земельних відносин Департаменту житлово-комунального господарства Подільської міської ради Подільського району Одеської області №229 від 20.02.2023 року, де зазначено, що «присвоїти поштову адресу об`єкту нерухомого майна можливо згідно акту здачі в експлуатацію об`єкта нерухомого майна або ж згідно рішення суду: [ADDRESS] , оскільки у суду немає повноважень присвоювати поштову адресу. Також, згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №1269 від 18.10.2022 року адреса гаражу по [ADDRESS] , згідно експериментального порядку не присвоювалась. Суд вважає, що позивачем не доведено, не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] за час свого життя набула право власності на вказаний гараж, жодного документу на підтвердження того, що [PERSON] мала право власності на вказаний гараж, позивачем не надано. Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку про те, що оскільки спадкодавець за своє життя не оформив право власності на гараж, не набув такого права власності, що підлягає обов`язковій державній реєстрації, то спірне майно (гараж) не може входити до складу спадщини, а відтак відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Разом з тим, слід зазначити, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року якщо будівництво здійснюється згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати по цивільній справі суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України відносить за рахунок позивача.

Outcome: dismissed