Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Газорозподільчі мережі України» в особі Харківської області в якому з урахуванням поданих уточнень (а.с.25,62) зазначив, що користується послугою розподілу природного газу, яку надає відповідач на підставі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498. Пунктом 6.6 вказаного договору передбачено, що споживач має право здійснювати оплату через банківську платіжну систему, онлайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб. 29.10.2024 року звернувся до відповідача із проханням надати йому можливість здійснювати оплату за розподіл природного газу шляхом внесення готівки через касу філії, або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал, або в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги. Листом відповідача від 07.11.2024 року його було повідомлено, що не визначений обов`язок оператора ГРМ забезпечити реалізацію права споживача здійснювати оплату шляхом внесення готівки через касу оператора ГРМ, а готівкова каса у філії відсутня. Також повідомлено, що прийом оплати за допомогою мобільних терміналів здійснюється тільки у населених пунктах зі складною безпековою ситуацією, з чим він не згодний, оскільки це порушує його права та приписи діючого законодавства, зокрема, ч.2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 Положення про ведення касових операції у національній валюті України. Зі свого боку він сумлінно виконує обов`язок, передбачений п.п.1) п.7.4 договору щодо здійснення розрахунків в розмірі та строки, передбачені договором, а відповідач відмовляється отримувати від нього оплату особисто. На даний час сплачує рахунки через фінансову установу Приват Банк із замовленням та оплатою платіжної послуги банку, яка не передбачена договором та законодавством України. Відповідач, користуючись монопольним становищем, фактично примусив його замовляти платіжну послугу, яка йому не потрібна. Відповідач здійснює прийом оплати за допомогою мобільних терміналів у інших споживачів, при цьому його він позбавив такого способу оплати, що є порушенням ст.24 Конституції України та дискримінацією в розумінні положень закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Відповідач наніс йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо порушення його прав як споживача, позбавивши можливості обирати спосіб оплати послуги, який йому більше підходить, відмовився отримувати від нього оплату за розподіл природного газу шляхом внесення готівки через касу філії або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал чи в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги; здійснив відносно нього прояв дискримінації; змусив звертатись з позовом до суду, витрачати час на виготовлення судових документів. Крім того, ухвалою суду від 09.04.2025 року у нього за клопотанням відповідача було безпідставно витребувано копію правостановлюючого документу на домоволодіння за місцем проживання. Якщо відповідач мав сумніви з цього приводу, він мав надати суду докази, що домоволодіння [ADDRESS] .Спортивний йому не належить, отримавши публічну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як зробив для прикладу він, отримавши відомості про належність будинку [ADDRESS] та сплативши за це вартість послуги у розмірі 105 грн. Відповідач обізнаний про належність домоволодіння [ADDRESS] , оскільки щомісячно формує платіжний документ на оплату послуги на його ім`я, проте змусив його нести додаткові витрати на виготовлення копії правовстановлюючого документу на домоволодіння, нести витрати на оплату адміністративної послуги для надання суду доказу на підтвердження того, що відповідач мав можливість самостійно отримати інформацію про належність будинку. Представник відповідача приймала участь в судовому засіданні 09.04.2025 року в режимі відеоконференції, проте копію заяви про це на його адресу не направляла, знехтувавши його правом мати інформацію щодо способу її участі в судових засіданнях. Позивач просить: -зобов`язати відповідача надати йому можливість здійснювати оплату за розподіл природного газу шляхом внесення готівки через касу філії або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал, або в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги та без замовлення платіжної послуги у надавачів платіжних послуг; -зобов`язати відповідача надати йому офіційне письмове вибачення за нанесення моральної шкоди; -встановити факт здійснення відповідачем дискримінації відносно нього порівняно з іншими споживачами, яким надані привілеї по оплаті послуг через платіжні термінали; - зобов`язати відповідача припинити дискримінацію споживача [PERSON] щодо здійснення оплати послуг по розподілу природного газу через платіжні термінали; -стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 1200 гривень. Ухвалою судді Берестинського (Красноградського) районного суду Харківської області від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 626/621/25. Ухвалою Берестинського (Красноградського) районного суду Харківської області від 09 квітня 2025 року продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 09 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 09 квітня 2025 року за клопотанням представника відповідача вирішено питання про витребування доказів. Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 29.05.2025 року підготовче провадження у цивільній справі № 626/621/25 закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та заявах про уточнення позовних вимог. Представник відповідача Бєловол О.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] у зв`язку з їх безпідставністю, пославшись в обгрунтування заперечень на наступні обставини. Згідно абзацу б п. 6.6 розділу VI Типового договору розподілу природного газу споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, внесення готівки через касу оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб. Отже, Типовим договором розподілу природного газу передбачено право споживача здійснювати оплату шляхом внесення готівки через касу оператора ГРМ, проте не визначений відповідний обов`язок оператора ГРМ забезпечити реалізацію такого права. Харківська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має можливості приймати від споживачів оплату за надані послуги готівкою через відсутність готівкової каси на підприємстві. Прийом оплати за допомогою мобільних терміналів здійснюється тільки у населених пунктах із складною безпековою ситуацією, що знаходяться у безпосередній близькості до лінії фронту або зазнають обстрілів. Споживачі, які мешкають у м.Берестин мають можливість сплатити готівкою за надані філією послуги у відділеннях банківських установ, АТ «Укрпошта», ТОВ «Нова пошта», а також можуть провести безготівкову оплату через особистий кабінет на офіційному сайті філії kh.grmu.com.ua, мобільні додатки банківських установ, та сервіси онлайн оплат EasyPay.ua. В Красноградському УЕГГ відсутня послуга щодо прийому платежів від населення. Передбачене абзацом 6 п.6.6 VI Типового договору розподілу природного газу право споживача не є безумовним, а залежить від можливості реалізації такого права, а також від конкретного обов`язку оператора ГРМ, який кореспондується такому праву. Разом з тим, умовами Типового договору розподілу природного газу обов`язок оператора ГРМ з приймання оплати через касу не передбачений. Позивач не надав жодного доказу стосовно того, що відповідач має дискримінаційне відношення до нього та в чому саме воно виражається. ТОВ «Газорозподільні мережу України» в особі Харківської філії діяло та діє відповідно до законодавства України та в межах вимог Кодексу ГРС, жодної шкоди, в тому числі і моральної, позивачу не заподіювало, отже не зобов`язано відшкодовувати ані моральну шкоду, ані будь-які інші витрати та збитки, понесені позивачем. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2002 року є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.61) і споживачем послуги з розподілу природного газу, яку надає відповідач по справі за вказаною адресою, що не оспорюється сторонами по справі і підтверджується рахунком за послуги з розподілу природного газу за вказаною адресою (а.с.66). 29.10.2024 року [PERSON] звернувся до Харківської філії ТОВ «Газорозподільні мережі» із заявою, в якій просив надати йому можливість здійснювати оплату за розподіл природного газу шляхом внесення готівки через касу філії, або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал, або в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги. Конкретний спосіб оплати послуги просив визначити на розсуд філії з викладених у пункті 1 даного прохання (а.с.4). Листом від 07.11.2024 року № ХФ/100/1.4.4-9716-24 Харківська філія ТОВ «Газорозподільні мережі» відмовила в задоволенні заяви [PERSON] від 29.10.2024 року, пославшись на відсутність обов`язку оператора ГРМ забезпечити зазначене у заяві право споживача; філія не має можливості приймати від споживачів оплату за надані послуги готівкою через відсутність каси на підприємстві (а.с.5). З пояснень позивача [PERSON] та представника відповідача Бєловол О.О. суд встановив, що заява-приєднання позивачем не оформлювалась. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати позивачу можливість здійснювати оплату за розподіл природного газу шляхом внесення готівки через касу філії або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал, або в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги та без замовлення платіжної послуги у надавачів платіжних послуг суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини 1\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1\~статті 634 ЦК України\~визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У частині 1\~статті 626 ЦК України\~встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. За вимогами\~статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку, колективний споживач). Частиною 2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати можливість здійснення ним безготівкових розрахунків, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний забезпечити таку можливість. Пунктом 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання. Пунктом 2.1 розділу ІІ Типового Договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, передбачено, що за цим договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до п.6.6 розділу VI Типового Договору розподілу природного газу Оператор ГРМ Споживач має право здійснювати оплату за договором розподілу природного газу через банківську платіжну систему, онлайн-переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Оператора ГРМ та в інший не заборонений законодавством спосіб. Відповідно до п.п.1) п. 7.4 розділу VII Типового договору розподілу природного газу споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Звертаючись до\~суду з\~позовом,\~позивач [PERSON] \~посилається на\~те,\~що відповідач\~відмовив йому\~у сплаті\~послуг за\~розподіл природного\~газу готівкою\~безпосередньошляхом внесення готівки через касу філії або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал, або в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги та без замовлення платіжної послуги у надавачів платіжних послуг, що має наслідком додаткові витрати для позивача, який змушений сплачувати вартість наданих послуг через посередників банківські установи. З пояснень позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] суд встановив, що заява-приєднання позивачем не оформлювалась, з огляду на що відсутні підстави для висновку, що сторони визначили інші умови та спосіб оплати послуг з розподілу природного газу, ніж ті, що передбачені наведеними вище нормами діючого законодавства України. Згідно приписів діючого законодавства, норми якого наведені вище, [PERSON] , як споживач, дійсно не обмежується у праві здійснювати оплату послуг з розподілу природного газу в інший не заборонений чинним законодавством спосіб, проте, діючим законодавством, зокрема, Законом України «Про захист прав споживачів», Законм України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем та умовами Типового Договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 не передбачено обов`язку відповідача ТОВ «Газорозподільчі мережі України» в особі Харківської філії організувати касу для отримання платежів від споживачів для оплати наданої послуги, стаціонарний чи пересувний платіжний термінал та не зобов`язано безпосередньо приймати платежі від населення, зважаючи на що підстави для задоволення позовних вимог про \~ \~ \~ \~зобов`язання відповідача надати [PERSON] можливість здійснювати оплату за розподіл природного газу шляхом внесення готівки через касу філії або її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал, або в інший не заборонений законодавством спосіб за місцем отримання послуги та без замовлення платіжної послуги у надавачів платіжних послуг задоволенню не підлягають. Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги, якщо інше не передбачено законом. [PERSON] , як споживач послуг з розподілу природного газу, які надає відповідач по справі, враховуючи положення ч. 2 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», будучи обізнаним про розмір комісійної винагороди, має право самостійно, на власний розсуд обрати фінансову установу для здійснення оплати наданих відповідачем послуг. Щодо позовних вимог про встановлення факту здійснення відповідачем дискримінації та зобов`язання відповідача припинити дискримінацію щодо здійснення оплати послуг з розподілу природного газу суд дійшов наступних висновків. Згідно п.2) ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення від 11 червня 2002 року у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06). У пункті 49 рішення «Цаунеггер проти Німеччини» (заява № 22028/04) від 03 грудня 2009 року Європейський суд з прав людини підкреслив, що різниця у поводженні є дискримінаційною для цілей статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо вона не має об`єктивного та розумного виправдання, тобто якщо вона не переслідує законної мети або якщо немає розумного зв`язку, пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004). Отже, дискримінація це менш прихильне поводження з людиною, ніж з іншими в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї людини. У постанові від 01 квітня 2020 року в справі № 804/2823/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи мотивоване притаманною їй певною персональною ознакою. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що має місце факт його дискримінації порівняно з мешканцями населених пунктах із складною безпековою ситуацією, що знаходяться у безпосередній близькості до лінії фронту або зазнають обстрілів, які мають можливість сплатити вартість послуг з розподілу природного газу за допомогою мобільних терміналів. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб. Оскільки дискримінація - це неоднакове ставлення до осіб, які перебувають в рівних умовах, то порівнювати умови та можливі способи здійснення оплати (із застосуванням терміналів) послуг споживачами (в тому числі і позивачем по справі), які мешкають в м.Берестин Берестинського (колишнього Красноградського) району Харківської області, який з 09.06.2023 року виключено з переліку населених пунктів, що відносяться до території можливих бойових дій та мешканців населених пунктах із складною безпековою ситуацією, що знаходяться у безпосередній близькості до лінії фронту або зазнають обстрілів є неправильним, оскільки вони перебувають у різних умовах і не свідчить, що відповідач вчинив відносно позивача по справі дискримінаційні дії. Докази того,\~що ТОВ\~«Газорозподільні мережі\~України» в\~особі Харківської\~філії \~приймає платежі\~за розподіл\~природного газу\~від інших\~споживачів,\~які мешкають\~у м.Берестин\~Харківської області\~через касу,її стаціонарний чи пересувний платіжний термінал в матеріалах справи відсутні. Отже, на переконання суду, позивачем не було наведено фактичних даних, які підтверджують, що дискримінація мала місце, а доводи представника відповідача про те, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» у особі Харківської філії не порушувало прав позивача як споживача послуг з розподілу природного газу та не припускалось дискримінації є переконливими, зважаючи на що суд дійшов висновку про відсутність підстав до задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача надати офіційне письмове вибачення та відшкодування моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.2) ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Оскільки під час судового розгляду не встановлено факту порушення прав [PERSON] та факту його дискримінації з боку відповідача, позивачем не доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача надати офіційне письмове вибачення та відшкодування моральної шкоди, як похідних позовних вимог. Суд відхиляє доводи позивача про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок того, що через неправомірні, на його думку, дії відповідача він змушений був звертатися до суду, нести витрати, пов`язані із виготовленням копій документів, оскільки відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України звернення до суду є правом особи, яке в даному випадку реалізував [PERSON] . Доводи позивача [PERSON] про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок того, що він змушений був нести витрати на оплату адміністративної послуги за отримання Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно будинку [ADDRESS] для надання суду доказу на підтвердження того, що ця інформація є загальнодоступною за умови сплати вартості послуги і відповідач мав можливість самостійно отримати інформацію про належність йому будинку [ADDRESS] є непереконливими, оскільки витрати які поніс позивач не були необхідними в даному випадку з огляду на те, що підтвердження права власності на будинок [ADDRESS] не стосується предмету доказування по даній справі, і ці витрати здійснені позивачем на власний розсуд. Доводи [PERSON] про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок того, шо представником відповідача не направлялась на його адресу копія заяви про участь в режимі відеоконференції та внаслідок безпідставного задоволення судом клопотання представника відповідача про витребування у нього доказів на підтвердження належності будинку суд відхиляє як неспроможні. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по справі на підставі ст.141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed