Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

АТ "Сенс Банк" за допомогою системи "Електронний суд" 17.03.2025 року звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 631431331 від 12.08.2020 року у розмірі 233485,10 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 12.08.2020 року між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631431331, у відповідності до умов якої [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору № 631431331 [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № 631431331 належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 28.02.2023 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 233485,10 грн. 21.04.2025 року на адресу суду від представника відповідача Горлач О.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву вказує на те, що розрахунок заборгованості не містить жодної формули щодо розрахунку відсотків, відсоткової ставки чи порядку підрахунку відсотків, розрахунок не підписано жодною посадовою особою. Також позивач посилається в позовній заяві на умови кредитного договору № 631431331 від 12.08.2020 року. Вказаний кредитний договір до позовної заяви не наданий, хоча на нього і міститься посилання у оферті на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Таким чином, позивач посилається на положення договору, але не надає тексту договору (лише оферту, анкету-заяву та паспорт кредиту). Крім того, паспортом споживчого кредиту визначено, що максимальна сума кредиту становить 200000 грн., але одночасно позивач висуває вимогу про стягнення 129089,84 грн., що є тілом кредиту за період з 12.08.2020 по 28.02.2023, та 94283,36 грн. як прострочене тіло кредиту, що також охоплюється періодом з 12.08.2020 по 28.02.2023, які за загальною сумою перевищують максимальний розмір кредиту 200000 грн. Також зазначає, що з виписки по рахунку за кредитною картою вбачається, що остання покупка (операція з купівлі) по ній відповідачем була здійснена 12.12.2021 року, інші покупки по картці були зроблені раніше. В наступних періодах користувань картою не відбувалось та покупок не здійснювалось, списання та нарахування здійснювались автоматично. Строк погашення наставав щомісячно та окремо щодо кожного платежу, а остання вимога банку надійшла 12.02.2022 на суму 141416,61 грн. Положеннями ЦК України встановлено, що строк загальної позовної давності складає 3 роки, який станом на момент пред`явлення позову до суду сплив. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.03.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.05.2025 року задоволено клопотання представника АТ "Сенс банк" Рудницького Ю.І. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 12.06.2025 року клопотання представника АТ "Сенс банк" Рудницького Ю.І. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції залишено без задоволення. У судове засідання 17.06.2025 року представник АТ "Сенс банк" не з`явився, матеріали справи містять заяву представника банку про проведення судового розгляду за його відсутності. Представник відповідача Горлач О.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. Вказує на те, що на підтвердження позовних вимог банком не надано суду кредитного договору, укладеного між банком та [PERSON] . Крім того, банком не надано належного розрахунку заборгованості. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] підписанням 11.08.2020 року оферти на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ угоди 631431331) запропонувала АТ "Альфа Банк" укласти Угоду на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною обслуговування фізичних осіб в АТ "Альфа-Банк", на наступних умовах: Максимальна сума кредиту складає 200000 грн. Сума доступного Кредиту (кредитної лінії) складає 50000 грн. Процентна ставка за користування кредитною лінією складає 39,99% річних. Крім того, 11.08.2020 року [PERSON] також підписала Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк", чим підтвердила акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між нею та АТ "Альфа-Банк", на умовах викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, які розміщені на веб-сторінці банку. Крім того, до матеріалів справи долучено підписаний [PERSON] 11.08.2020 року Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту тощо. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 631431331 від 11.08.2020 року в розмірі 233485,11 грн., а саме: 94283,36 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 757,44 грн. - заборгованість за відсотками; 129089,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9354,47 грн. - заборгованість за відсотками за прострочене тіло кредиту. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] за кредитною карткою за період з 12.08.2020 року по 28.02.2023 року операції по картці (користування кредитними коштами) за період з 14.08.2020 року по 12.12.2021 року здійснено на загальну суму 150653,36грн., всього надійшло на картку 73050грн. Відповідно до витягу з державного реєстру банків від 02.12.2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» 01.12.2022 року змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк». 03.07.2023 року представником АТ «Сенс Банк» відповідачу направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за кредитним договором № 631431331 про необхідність протягом 30 календарних днів повернути заборгованість за договором в розмірі 233485,10 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ «Сенс Банк» до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків,зокрема,є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Нормами частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження N 6-144цс14) та зроблено висновок, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатись договором приєднання, у випадку відсутності у такій анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також відсутності підтверджень конкретних запропонованих Умов та правил банківських послуг. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту». Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору надано підписані 11.08.2020 року [PERSON] . Оферту на укладання угоди на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (№ угоди 631431331), Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк", Паспорт споживчого кредиту. При цьому, суд зауважує, що Паспорт споживчого кредиту від 11.08.2020 року не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору. Крім того, у вказаному паспорті споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, а наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 10.09.2020 року. Відповідно до Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ "Альфа-Банк" на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк" від 11.08.2020 року [PERSON] підтвердила акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між нею та АТ "Альфа-Банк" на умовах викладених в Публічній пропозиції та додатках до Договору, які розміщені на веб-сторінці банку, однак вказані умови та додатки до договору позивачем суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погодження сторонами умов кредитного договору, в тому числі щодо нарахування відсотків, оскільки у Анкеті-заяві про акцепт такі умови не наведені. Суд зазначає, що за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, банк має право вимагати повернення лише фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів. Разом з тим, із наданих позивачем виписки по картці та по рахунку [PERSON] , вбачається, що відповідач систематично користувалась кредитною карткою (розраховувалась кредитною карткою за товари, послуги, перераховувала кошти на іншу картку) та здійснювала платежі на погашення заборгованості за кредитним лімітом в межах встановленого ліміту кредитної лінії, який змінювався, починаючи з травня 2021 року, при цьому, з боку відповідача зауважень щодо підвищення ліміту не було. Згідно з вимогами Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року, виписка по рахунку є первинним документом, яка фіксує здійснення банківських операцій, що достеменно свідчить про підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів та користування ними. Верховний Суд у своїй постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зробив висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким розрахунком самого відповідача. З виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що, окрім тіла кредиту, з рахунку відповідача списувалися кошти на погашення відсотків за користування кредитного ліміту, інші платежі, розмір та порядок нарахування яких сторонами не узгоджувались. Оскільки в матеріалах справи відсутні, і позивачем не надано належних доказів досягнення між сторонами домовленості щодо розміру та порядку нарахування відсотків, інших платежів, безпідставним є нарахування банком відсотків за користування кредитом, інших платежів (комісії, розрахунково-касове обслуговування) та їх погашення за рахунок внесених відповідачем коштів. Відповідно до виписки по рахунку [PERSON] за кредитною карткою за період з 12.08.2020 року по 28.02.2023 року операції по картці (користування кредитними коштами) за період з 14.08.2020 року по 12.12.2021 року здійснено на загальну суму 150653,36грн., всього надійшло на картку 73050грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що стягненню з [PERSON] на користь банку підлягає різниця між отриманими нею у банку коштами та сумою надходжень на карту, що складає 77603,36грн. (150653,36грн.-73050грн.=77603,36грн.). Відносно доводів відзиву на позов про те, що банком до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, яка не підписана представником банку, а тому не може бути прийнята судом до уваги, суд зазначає, що АТ "Сенс Банк" звернувся до суду за допомогою системи "Електронний суд", позовна заява та додані до неї документи підписані електронним цифровим підписом представника банку Мужик Н.Т., а тому не підлягають додатковому засвідченню шляхом проставлення власноручного "фізичного" підпису. Відносно доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду з цим позовом суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позовна давність є категорією матеріального права, то первісним є вирішення питання про обґрунтованість позовних вимог, і у разі наявності підстав для захисту порушеного права, однак пропуску строку звернення до суду з позовом, на підставі ст. 267 ЦК України суд має відмовити в позові в зв`язку зі спливом позовної давності. При цьому позовні вимоги банку про стягнення коштів у сумі 77603,36грн., щодо яких суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, заявлені в межах строку позовної давності, з огляду на наступне. Так, указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який було в подальшому неодноразово продовжено до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У пункті 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 2120-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії воєнного, надзвичайного стану. Враховуючи, що з 24.02.2022 року в зв`язку з введенням воєнного стану, строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії воєнного, надзвичайного стану, позовні вимоги про стягнення коштів у сумі 77603,36грн., отриманих відповідачем у банку за період з 14.08.2020 року по 12.12.2021 року заявлені в межах строку позовної давності. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги АТ "Сенс\~Банк" підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 33,24%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 931,32 грн. (2801,82 грн.*33,24/100) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial