Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.08.1990 року Виконавчим комітетом Заводської Ради народних депутатів міста; Дніпродзержинська на підставі рішення Районного виконавчого комітету №205 від 13.07.1990 року [PERSON] був виданий Ордер на житлове приміщення №1105, яким їй було надано право на заняття житлового приміщення житловою площею 56,43 кв.м., який складається з 4-ох кімнат в квартирі за адресою [ADDRESS] . Даним Ордером [PERSON] було надано право на вселення у вищезазначену квартиру разом з сім`єю, яка складається з п`яти осіб, а саме: [PERSON] - донька; [PERSON] , [PERSON] - зять; [PERSON] - онука; [PERSON] - онук. На теперішній час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] : померли. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї виданої ТОВ «Абонент XXI» від 11.03.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] -кв. наймач; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - сестра. Починаючи з 2017 року і по теперішній час відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. Факт не проживання відповідача в житловому приміщенні понад рік без поважних причин підтверджується Актом №89 від 12.03.2025 р. про не проживання, складеним представниками КП КМР «Добробут» за підписами жителів будинку. В квартирі [ADDRESS] після смерті батька залишилися проживати позивач та його син [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача. 12 лютого 2001 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) уклала шлюб з [PERSON] . 29 березня 2011 року цей шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу Відповідач часто змінювала номери телефонів і останні роки вона не спілкується з позивачем, за місцем реєстрації не з`являється. Відповідач вісім років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, участі по утриманню житла не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Позивач та відповідач між собою не спілкуються, зв`язок між ними відсутній, телефонний номер невідомий, адреса фактичного проживання відповідачки позивачу невідома. Витрати по сплаті комунальних послуг та утриманню житла несе лише позивач. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинив. Наявність реєстрації відповідача в квартирі суттєво збільшує витрати на комунальні послуги, не дає можливості оформити позивачу субсидії по оплаті за комунальні послуги. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі і постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с.37) Ухвалою суду від 27 травня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. (а.с.42) 24 червня 2025 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Полтавченко О.А. в судове засідання не з`явився, письмово просив розглядати цивільну справу за його відсутності. Позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалась та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подала. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10) Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11) 07.08.1990 року Виконавчим комітетом Заводської Ради народних депутатів міста; Дніпродзержинська на підставі рішення Районного виконавчого комітету №205 від 13.07.1990 року [PERSON] та членам її родини: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , був виданий Ордер на житлове приміщення №1105, яким їй було надано право на заняття житлового приміщення житловою площею 56,43 кв.м., який складається з 4-ох кімнат в квартирі за адресою [ADDRESS] . (а.с.13) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.14) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.15) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с.16) Згідно акта №89 про не проживання, складеного 12.03.2025 року КП КМР «Добробут», [PERSON] , [INFO] , дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року та по теперішній час, про що підтверджують сусіди. (а.с.17) Згідно довідки ТОВ «Абонент ХХІ» про склад сім`ї від 11.03.2025 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.18) Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 25 серпня 2001 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с.19) Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 29 березня 2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с.20) Матеріали справи містять дублікати чеків АТ КБ «Приватбанк» про оплату [PERSON] комунальних послуг в квартирі за адресою: [ADDRESS] . (а.с.21-33) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved