Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Представник АТ «Кредобанк» адвокат Пех М.В. звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором №28149/2019Б у розмірі 429402,48 грн. та судовий збір в розмірі 6441,04 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 13.11.2019 [PERSON] уклав з АТ «Кредобанк» кредитний договір №28149/2019. Відповідно до умов цього договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в розмірі 457650,00 грн. на строк до 12.11.2026, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов кредитного договору відповідач прийняв на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим договором. Відповідно до умов кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування. 13.11.2019 [PERSON] уклала з АТ «Кредобанк» договір поруки №28149/2019/2 за умовами якого зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 23.01.2023 заборгованість за договором становить 429402,48 грн., з яких прострочена заборгованість за основним боргом (тіло) - 378305,17 грн., прострочені відсотки - 49183,63 грн., донараховані відсотки 1513,68 грн. та пеня в сумі 400,00 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 22.03.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючого суддю визначено Оксюту Т.Г. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 16.05.2023 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючого суддю визначено Усатову І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року призначено цивільну справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. 29.03.2024 від відповідачів до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачі проти позову заперечили в повному обсязі. Зазначили, що доданий позивачем розрахунок заборгованості є незрозумілим, не містить конкретних періодів нарахування заборгованості. Також зазначили, що у період дії карантинних заходів позивач не має підстав стягнення з відповідачів пені у розмірі 400, 00 грн. 08.04.2024 надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечує щодо поданого відзиву відповідачів в повному обсязі. 10.06.2025 до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення. У судове засідання сторонни не з`явилися. Від пресдтавника позивача надійшла заява про слухання справи без його участі. Відповідачі у своєму відзиві просили відмовити у задоволенні позову та провести судове засідання без їх участі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Судом встановлено, що 13.11.2019 між [PERSON] та АТ «Кредобанк» був кредитний договір №28149/2019, відповідно до якого банк видає позичальнику кредит в розмірі 457650,00 грн. з первинною відсотковою ставкою в розмірі 12,49% річних на строк до 12.11.2026 для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу. Датою видачі кредиту є перерахування кредитних коштів банком з позичкового рахунку відповідно до умов цього кредитного договору (п. 2.1., 2.2., 2.8, 3.3. договору). Згідно з п. 4.7 договору від 13.11.2019 №28149/2019Б банк у випадках передбачених п. 2.10 цього кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором виникає, у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць. Аналогічні умови кредитування, викладені у паспорті споживчого кредиту, які погодив відповідач. 13.11.2019 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №28149/2019/2, за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником своїх зобов`язань, що виникають з кредитного договору від 13.11.2019 №28149/2019Б. 14.11.2019 АТ «Кредобанк» перерахував кошти в сумі 457 650, 00 грн. (надав кредит), що підтверджується меморіальним ордером від 14.11.2019 №65827537. Згідно з випискою по особовим рахункам за період з 13.11.2019 по 23.01.2023 відповідач не в повному обсязі здійснював платежі за наданим кредитом. 12.09.2022 АТ «Кредобанк» направив відповідачу [PERSON] досудову вимогу з пропозицією усунути порушення забовязань. 08.12.2022 АТ «Кредобанк» направив відповідачу [PERSON] досудову вимогу з пропозицією усунути порушення забовязань. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за кредитним договором від 13.11.2019 №28149/2019 заборгованість відповідача станом на 23.01.2023 становить 429402,48 грн., з яких прострочена заборгованість за основним боргом (тіло) - 378305,17 грн., прострочені відсотки - 49183,63 грн., донараховані відсотки 1513,68 грн. та пеня в сумі 400,00 грн. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав належним чином свої зобов`язання за кредитним договором від 13.11.2019 №28149/2019, укладеного з АТ «Кредобанк», не сплачувала щомісячні платежі своєчасно відповідно до умов укладеного договору, що призвело до виникнення заборгованості. Щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 12.09.2022 банк звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту. При цьому слід врахувати правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відтак, позивач безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом після 12.09.2022, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. З урахуванням вищенаведеного за розрахунком суду заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню на користь банку, складається з суми заборгованості (поточна) - 330275,20 грн., суми заборгованості (прострочена) - 48029,97 грн., нарахованих відсотків на поточну суму заборгованості - 36 117, 13 грн., що загалом становить 414 422, 30 грн. Враховуючи вищевикладене, а також зобов`язання відповідача [PERSON] як поручителя позичальника, з відповідачів підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитом в сумі 414 422, 30 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про стягнення солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 414 422, 30 грн., тому суд не приймає до уваги наданий відповідачем розрахунок. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідачів (окремо з кожного) відшкодовуються судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, що складає 6216,33 грн.

Outcome: partial