Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У березні 2023 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява від\~ [PERSON] \~до\~Держави Україна в особі Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Одеса, Державного казначейства України у якій позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 191619 грн. 46 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, яка завдана Першим Малиновським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції шляхом списання у безспірному порядку є єдиного казначейського рахунку; стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка завдана Першим Малиновським відділом Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку; вирішити питання про відшкодування позивачу за рахунок ВДВС судових витрат у справі, а саме витрат по сплаті судового збору, витрат на правничу допомогу адвоката, витрат на виготовлення висновку експерта. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що судами всіх інстанцій розглядалася справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, і за наслідками касаційного перегляду справи №521/506/17 Верховним Судом ухвалено постанову від 03.06.2020 року за якою рішення судів першої та касаційної інстанцій скасовано, винесено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку, стягнуто з відповідача 6370 грн. кредитної заборгованості та вирішено питання про розподіл судових витрат. Позивач зазначив, що після отримання постанови Верховного Суду від 03.06.2020 року [PERSON] почато з`ясування місцезнаходження транспортного засобу Мitsubishi Сolt, який затримали 17.05.2018 року та доставили для зберігання на спецмайданчик №6 Одеської філії Державного підприємства МВС України «Інформресурси», оскільки за постановою Приватного виконавця було накладено арешт на все майно позивача. За твердженнями позивача, протягом розгляду справи судами, йому не надходило повідомлення від Приватного виконавця про отримання транспортного засобу зі штрафмайданчика або про його реалізацію, та за інформацією Сервісного центру МВС автомобіль Мitsubishi Сolt, державний номерний знак [NUMBER] , знаходився у власності [PERSON] та третім особам не передавався відповідно до інформації Національної поліції в Одеській області, зазначеної у листі від 14.07.2020 року № 25/16аз спеціальний майданчик №6 (місто Одеса, вулиця Аеропортівська, 29а) Одеської філії ДП МВС України «Інформресурс» знаходився у підпорядкуванні Одеської філії Державного підприємства МВС України «Інформресурси», 23.05.2019 року транспортні засоби що розміщувались на спецмайданчиках ДП МВС України «Інформресурс» у зв`язку із припиненням діяльності філії були передані на відповідальне зберігання до Головного управління Національної поліції в Одеській області, однак згідно актів прийому передачи, автомобіль Мitsubishi Сolt, державний номер [NUMBER] в Головне управління Національної поліції Одеської області не передавався. За доводами позивача, листом Приватний виконавець Щербаков Ю.С. від 08.09.2020 року №3561 повідомив позивача, що транспортний засіб Мitsubishi Сolt, державний номер [NUMBER] в рамках виконавчого провадження №55706101 не вилучався та на момент підготовки відповіді знаходиться у розшуку; у період з 01.10.2018 року по 11.04.2019 року виконавчі дії не проводились; доручення Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби міста Одеси в рамках виконавчого провадження не надавалось, оскільки відсутні правові підстави для надання будь-яких доручень від Приватного виконавця до Державної виконавчої служби. Як зазначено позивачем, 20.01.2021 року Центр забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області надав позивачу лист №25/2аз на повторний адвокатський запит, з якого повідомлено, що транспортний засіб Мitsubishi Сolt, державний номер [NUMBER] було передано працівниками штрафмайданчику №6 10.01.2019 року представнику стягувача на підставі вимоги Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаєва Ю.В. від 10.01.2019 року. До листа надано копію вимоги Головного Державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаєва Ю.В. №014172 від 10.01.2019 року, заяви представника стягувача [PERSON] . В подальшому, як вказано позивачем, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року у справі 420/988/21 адміністративний позов [PERSON] до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Міністерства юстиції міста Одеси, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про визнання протиправними дій в частині складання вимоги державного виконавця №014172 від 10.01.2019 року, визнання протиправної та скасування вимоги №014172 від 10.01.2019 року задоволено, визнано дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаєва Ю.В. в частині складання вимоги державного виконавця №014172 від 10.01.2019 року у виконавчому провадженні №55706101 протиправними та скасовано вимогу державного виконавця. Окрім наведеного, позивач вказав, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16.03.2021 року у справі 521/1077/21 скаргу [PERSON] також було задоволено; визнано дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеської області Залипаєва Ю.В. в частині складання вимоги державного виконавця від 10.01.2019 року №014172 у виконавчому провадженні №55706101 протиправними, визнано неправомірною та скасовано вказану вимогу Державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ Одеської області Залипаєва Ю.В. від 10.01.2019 року №014172 у виконавчому провадженні №55706101. Відтак, за доводами позивача, вилучення транспортного засобу [PERSON] Мitsubishi Сolt, державний номер [NUMBER] із спецмайданчику №6 в Одеській філії Державного підприємства МВС України було незаконним, що підтверджено рішеннями судів, які набули законної сили, а тому, позивач вважає, що наразі місцезнаходження транспортного засобу Мitsubishi Сolt, який зареєстровано за ним, встановити неможливо, скарги та заяви до правоохоронних органів не надали можливості встановити винуватця, який протиправно вилучив транспортний засіб із спецмайданчику №6. Позивач зазначає, що транспортний засіб Мitsubishi Сolt, державний номер [NUMBER] є єдиним майном [PERSON] , з продажу якого він мав намір виконати вимоги постанови Верховного Суду від 03.06.2020 року та сплатити кредитору заборгованість, однак в зв`язку із протиправними діями Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ Одеської області Залипаєва Ю.В., позивач в останні три роки вимушений постійно писати звернення та звертатися до суду з метою розшукати транспортний засіб, який йому належить. Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ Одеської області Залипаєва Ю.В. [PERSON] було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 191619 грн. 46 коп., що становить середньоринкову вартість автомобіля Мitsubishi Сolt, 2008 року випуску, станом на 01.02.2023 року. При цьому позивач зазначає, що вказана шкода завдана йому незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади та відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи, що визначено вимогами ст. 1174 ЦК України. Також позивач вважає, що йому було завдано і моральну шкоду, яку він оцінює у 100000 грн., оскільки через протиправні дії Головного державного виконавця Лужецький С.В. останні три роки займається пошуком транспортного засобу Мitsubishi Сolt, 2008 року випуску, змушений постійно витрачати грошові кошти на правові послуги, направляти численні запити та звернення до правоохоронних органів з приводу протиправного вилученого транспортного засобу, звертатися до суду за захистом порушеного права. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. Справа була розподілена на суддю Малиновського районного суду міста Одеси Плавича І.В. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 року. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 08.03.2024 року провадження у справі №521/5879/23 було відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. 03.05.2023 року до Малиновського районного суду міста Одеси від Головного Управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. 328988), у якому Державна казначейська служба просила суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву на позовну заяву, Державна казначейська служба вказала, що позивачем помилково ототожнюється Казначейство з Державою Україна та Державним бюджетом України, оскільки Казначейство та територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу. Відтак, на переконання Казначейської служби, єдиним належним відповідачем у даній справі є Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , як орган, діями працівника якого, на думку позивача, завдано шкоди, а не Казначейство. При цьому, щодо визначення позивачем розміру матеріальної шкоди, Казначейство у відзиві на позовну заяву зауважило, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів безповоротного вибуття спірного транспортного засобу з володіння позивача, а тому, враховуючи фактичні обставини справи, Казначейство вважає, що правильним способом захисту для позивача є вимога про повернення або витребування вилученого майна, а не відшкодування його вартості. Щодо вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди, Казначейство вказало, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів, яким підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань, а тому, вказана вимога, на переконання Казначейства також не потребує задоволення. Окрім наведеного, Казначейство також заперечувало у відзиві щодо нарахованих позивачем понесених ним судових витрат у даній справі. 23.05.2023 року до Малиновського районного суду міста Одеси від Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеса надійшов відзив на позовну заяву (вх. №20761), у якому ВДВС просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву, ВДВС, посилаючись на обставини справи, зазначені позивачем у позовній заяві, вказав, що вимоги позивача щодо відшкодування йому матеріальної шкоди не потребують задоволення, з огляду також на те, що позивачем не пред`явлено вимоги до фактичного зберігача транспортного засобу про повернення його власнику, відсутній висновок про неможливість такого повернення внаслідок пошкодження або знищення транспортного засобу, а тому, висновок про завдання позивачу майнової шкоди у сумі, що дорівнює вартості цього майна є передчасним. Щодо вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди, ВДВС зазначив, що такі вимоги є також необґрунтованими, оскільки звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач мав довести заподіяння йому Першим Малиновським ВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) моральної шкоди за змістом ст. 166, 1167 ЦК України. Також ВДВС заперечував щодо вимог позивача про вирішення питання відшкодування йому судових витрат у даній справі. 08.06.2023 року до Малиновського районного суду міста Одеси від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №33551), у якій позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відповіді на відзив, позивач, посилаючись на зазначені ним у позовній заяві обставини, вказав, що місцезнаходження транспортного засобу, який належить йому на праві приватної власності, наразі невідомо та позивачем здійснювалися відповідні дії щодо його розшуку, які на даний час право позивача щодо його власності не відновили. Водночас, позивач вважає, що оскільки вимога Головного державного виконавця Залипаєва Ю.В. №014172 від 10.01.2019 року складена із зловживаннями та порушеннями вимог ст. Закону України «Про виконавче провадження», що також підтверджено судовими рішеннями, позивач має право на відшкодування йому шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, позивач вважає, що заперечення ВДВС не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку, на думку позивача, винною особою у протиправному вилученні транспортного засобу є саме державний виконавець Залипаєв Ю.В., що встановлено рішеннями судів та відповідачем не здійснено будь-якого заходу щодо повернення позивачу його власності. Тобто, на переконання позивача, вилучення транспортного засобу позивача із штрафмайданчику на підставі вимоги Головного державного виконавця від 10.01.2019 року №014172 виконавчому провадженні №55706101 та його подальше зникнення, є доказом спричинення протиправними діями Головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаєва Ю.В. матеріальної шкоди [PERSON] у розмірі, визначеному останнім. Щодо заперечень відповідача ВДВС, про стягнення моральної шкоди, позивач зауважив, що в даному разі моральна шкода полягає в стражданні та приниженні, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій державного виконавця, при тому, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади. Таким чином, за доводами позивача, зважаючи на те, що він вважає, що ним доведено факт протиправних дій з боку Головного державного виконавця Залипаєва Ю.В., зокрема, судовими рішеннями, що органом державної виконавчої служби було спричинено матеріальні збитки позивачу, наявні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100000 грн. Щодо невідповідності особи Державного казначейства України в якості відповідача у даній справі, позивач казав, що кошти Державного бюджету належать на праві власності державі, отже боржником зобов`язання зі сплати коштів Державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин, відтак зважаючи на те що [PERSON] у справі що розглядається вказано одним з відповідачів Державне казначейство України, проте в прохальній частині позивач просить стягнути матеріальну та моральну шкоду з Держави Україна фактично в особі ВДВС, що цілком відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі 242/4741/16-ц. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 04.09.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі ухвали суду про самовідвід судді Малиновського районного суду міста Одеси Плавича І.В. від 11.11.2024 року справу було передано до канцелярії суду для перерозподілу. Згідно протоколу авторозподілу судової справи від 12.11.2024 року справу передано для розгляду судді Шевчук Н.О. Ухвалою Малиновського\~районного суду\~міста Одеси\~від 13.11.2024\~року у\~справі №521/5879/23 цивільну справу № 521/5879/23 за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Одеса, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було прийнято до свого провадження, вирішено повернутися до стадії підготовчого судового провадження, призначено дату підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.01.2025 року у справі №521/5879/23 клопотання представника позивача Назаренко Ірини Миколаївни про заміну відповідача по справі за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено; замінено неналежного відповідача - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції м. Одеса на належного відповідача у справі 521/5879/23 - Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса); призначено дату наступного судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 25.03.2025 року у справі №521/5879/23 клопотання представника [PERSON] адвоката Назаренко Ірини Миколаївни про витребування доказів від 22.01.2025 року та 25.02.2025 року було задоволене; витребувано від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича належним чином засвідчену копію справи у виконавчому провадженні №55706101, відкритого за наказом, виданим Малиновським районним судом міста Одеси у справі 521/506/17; витребувано від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) всі наявні документи та матеріали, щодо складання вимоги Державного виконавця Залипаєва Ю.В. від 10.01.2019 року №014172. 01.04.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича надійшла копія справи у виконавчому провадженні №55706101. 21.04.2025 року до Малиновського районного суду міста Одеси від Хаджибейського відділу ВДВС надійшов лист від 17.04.2025 року №55059 (вх. №25406), відповідно до якого ВДВС повідомив суд про те, що твердження позивача, що саме головний державний виконавець Заліпаєв Ю.В. виносив вимогу №014172 від 10.01.2019 року та вилучив транспортний засіб підлягає критичній оцінці. При цьому, ВДВС зауважив, що витребувані судом документи, відповідно до ухвали від 25.03.2025 року у нього відсутні. Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 01.05.2025 року у справі №521/5879/23 підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Держави Україна в особі Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди закрите, призначено справу №521/5879/23 до судового розгляду по суті. Представники учасників справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача скерувала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, яка розглянута судом та задоволена. Також у вказаній заяві представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань не надали. У зв`язку із неявкою учасників справи, згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши думку учасників справи, які з`явилися до судового засідання, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з відмовою у задоволенні іншої частини позовних вимог, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. З матеріалів цивільної справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02.03.2017 року у справі №521/506/17, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 19.12.2018 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 25.12.2013 року за № б/н з урахуванням процентів та штрафних санкцій у загальному розмірі 57874,01 грн.; вирішено питання про стягнення судових витрат. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 року у справі №521/506/17, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково; заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02.03.2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 19.12.2018 року скасовані та ухвалено нове рішення; позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», (правонаступник Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 370 грн. 00 коп.; в іншій частині позову відмовлено. 02.02.2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем, на підставі Виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом міста Одеси у справі №521/506/17 від 05.07.2017 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55706101. В цей же день, 02.02.2018 року, Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем в рамках виконавчого провадження №55706101 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику. З інформації про виконавче провадження та копії виконавчого провадження, наявної у матеріалах цивільної справи вбачається, що 19.03.2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортні засоби марки ВАЗ 2103, д/н [NUMBER] , та MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] . У зв`язку із відкриттям апеляційного провадження у справі №521/506/17, 01.10.2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження. 11.04.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №55706101. В подальшому, 16.05.2019 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у зв`язку із розглядом справи у суді касаційної інстанції. Окрім цього, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року у справі №420/988/21 встановлено, що 17.05.2018 року інспектором патрульної служби МВС Симаченко І. В. (ПОСТ СП «Дачне») транспортний засіб Лужецького С.В. - MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] було тимчасово затримано на підставі ВП 55706101 від 02.02.2018 року та доставлено для зберігання на спецмайданчик №6 Одеської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси», про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Також, вказаним вище рішенням встановлено, що 10.01.2019 року Головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Залипаєвим Ю.В. складено вимогу державного виконавця №014172, в якій, зокрема, зазначено наступне: «… 26.12.2018 року приватним виконавцем Щербаковим О.С. було винесено постанову про доручення Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби міста Одеси про складання акту опису та арешту вищевказаного автомобіля. Вищезазначений транспортний засіб у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» необхідно передати на реалізацію. Враховуючи вищевикладене та встановлене вимагаю видати на відповідальне зберігання без права користування автотранспортний засіб, а саме: MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] , представнику стягувача [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , мешкає: [ADDRESS] . Згідно розписки від 10.01.2019 року, [PERSON] отримав транспортний засіб MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] , в комплектації і стану згідно акту від 17.05.2018 року №3088. За наслідками розгляду справи №420/988/21 Одеським окружним адміністративним судом 12.02.2021 року вирішено: адміністративний позов [PERSON] до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про визнання протиправними дій в частині складання вимоги державного виконавця №014172 від 10.01.2019 року, визнання протиправною та скасування вимоги №014172 від 10.01.2019 року задоволено; визнано дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаева Ю.В. в частині складання вимоги державного виконавця №014172 від 10.01.2019 року у виконавчому провадженні №55706101 протиправними; визнано протиправною та скасовано вимогу Державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаєва Ю.В. №014172 від 10.01.2019 року. Також, судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16.03.2021 року у справі №521/1077/21 скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено; визнано дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Залипаєва Ю.В. в частині складання вимоги державного виконавця від 10 січня 2019 року №014172 у виконавчому провадженні №55706101 протиправними; визнано неправомірною та скасувано вимогу Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Залипаєва Ю.В. від 10 січня 2019 року №014172 у виконавчому провадженні №55706101. 20.01.2021 року Центр забезпечення ГУНП в Одеській області \~надав відповідь на повторний адвокатський запит адвоката позивача, з якого вбачається, що транспортний засіб MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] було передано 10.01.2019 року представнику стягувача на підставі вимоги головного державного виконавця першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаева Ю.В. від 10.01.2019 року. З відповіді Головного сервісного центру МВС від 21.01.2021 року №31/15-13аз вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] 13.06.2008 року був зареєстрований в ВРЕР №1 м. Одеси за гр. [PERSON] , [INFO] на значиться на обліку за ним по теперішній час. З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2021 року №20.1.0.0.0/7 210312/13372 та від 10.02.2023 року №20.1.0.0.0/7-230207/27959 вбачається, що за результатами проведеної перевірки, транспортний засіб MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» не передавався. 21.06.2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про припинення розшуку майна боржника в рамках виконавчого провадження №55706101, відповідно до якої розшук майна боржника, оголошений 19.03.2018 року було припинено, зокрема, розшук автомобіля MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] у зв`язку із скасуванням судом касаційної інстанції заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/506/17. 21.06.2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55706101 з виконання виконавчого листа №521/506/17 виданого на виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси 05.07.2017 року, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Також у матеріалах справи наявний висновок експертного дослідження від 03.02.2023 року №ЕД-19/116-23/1459-АВ, відповідно до висновків якого середня ринкова ціна автомобіля MITSUBISHI COLT, ідентичного автомобілю MITSUBISHI COLT, який належить позивачу, станом на 01.02.2023 року складає 191619 грн. 46 коп. Окрім зазначеного, в матеріалах справи наявна копія виконавчого провадження №55706101, надана відповідно до ухвали суду Приватним виконавцем Щербаковим Ю.С., яка досліджена судом. Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для стягнення з Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача нарахованих останнім сум матеріальної та моральної шкоди, а також вирішення питання про відшкодування позивачу за рахунок Хаджибейського ВДВС судових витрат у справі. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог. Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 1 ст.\~11 ЦК України\~передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 15\~ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~ст. 16 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч.2 цієї статті способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до вимог ч.3 цієї статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. 2-5 ст. 13 цього Кодексу. За змістом ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З наведеного можливо виснувати, що шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Згідно із ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відтак, відшкодування збитків це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. В той же час, необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст.\~13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями\~10,\~81\~ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Так, судом у даній справі встановлено, що за заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 02.03.2017 року у справі №521/506/17, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 19.12.2018 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 25.12.2013 року за № б/н з урахуванням процентів та штрафних санкцій у загальному розмірі 57874,01 грн.; вирішено питання про стягнення судових витрат. Відповідно до виданого Малиновським районним судом міста Одеси виконавчого листа №521/506/17, 02.02.2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55706101; накладено арешт на все майно, що належить боржнику позивачу у даній справі, в тому числі і на автомобіль MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] . В подальшому, як встановлено судом у даній справі, 19.03.2018 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: транспортних засобів марки ВАЗ 2103, д/н [NUMBER] , та MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] . Водночас, Одеським окружним адміністративним судом в рамках справи №420/988/21 встановлено, що 17.05.2018 року інспектором патрульної служби МВС Симаченко І. В. (ПОСТ СП «Дачне») транспортний засіб Лужецького С.В. - MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] було тимчасово затримано на підставі ВП 55706101 від 02.02.2018 року та доставлено для зберігання на спецмайданчик №6 Одеської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси», про що складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Також, в рамках вказаної вище справи, адміністративним судом було встановлено, що 10.01.2019 року Головним державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Залипаєвим Ю.В. складено вимогу державного виконавця №014172, в якій, зокрема, зазначено наступне: «… 26.12.2018 року приватним виконавцем Щербаковим О.С. було винесено постанову про доручення Першому Малиновському відділу державної виконавчої служби міста Одеси про складання акту опису та арешту вищевказаного автомобіля. Вищезазначений транспортний засіб у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» необхідно передати на реалізацію. Враховуючи вищевикладене та встановлене вимагаю видати на відповідальне зберігання без права користування автотранспортний засіб, а саме: MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] , що належить боржнику [PERSON] , представнику стягувача [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , мешкає: [ADDRESS] . Згідно розписки від 10.01.2019 року, [PERSON] отримав транспортний засіб MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] , в комплектації і стану згідно акту від 17.05.2018 року №3088. За наслідками розгляду справи №420/988/21 Одеським окружним адміністративним судом 12.02.2021 року вирішено: адміністративний позов [PERSON] до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича про визнання протиправними дій в частині складання вимоги державного виконавця №014172 від 10.01.2019 року, визнання протиправною та скасування вимоги №014172 від 10.01.2019 року задоволено; визнано дії Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаева Ю.В. в частині складання вимоги державного виконавця №014172 від 10.01.2019 року у виконавчому провадженні №55706101 протиправними; визнано протиправною та скасовано вимогу Державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Залипаєва Ю.В. №014172 від 10.01.2019 року. Також, судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 16.03.2021 року у справі №521/1077/21 скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересовані особи Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович, Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено; визнано дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Залипаєва Ю.В. в частині складання вимоги державного виконавця від 10 січня 2019 року №014172 у виконавчому провадженні №55706101 протиправними; визнано неправомірною та скасувано вимогу Головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Залипаєва Ю.В. від 10 січня 2019 року №014172 у виконавчому провадженні №55706101. Таким чином, рішеннями судів різних юрисдикцій у справах №№420/988/21, 521/1077/21 встановлено факти і вилучення у позивача транспортного засобу, і передачу такого транспортного засобу третій особі на підставі вимоги Державного виконавця Залипаєва Ю.В., яка в подальшому визнана рішеннями національних судів, які набрали законної сили, неправомірною, як і дії самого Державного виконавця. Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18.03.2021 року, справа № 902/608/19). Таким чином, обставини встановлені судами у справах №№420/988/21, 521/1077/21 під час вирішення питання про визнання дій та вимоги Державного виконавця Залипаєва Ю.В. неправомірними, у даній справі перегляду не потребують та є преюдиціальними. Втім, на час розгляду даної справи судом, автомобіль позивачу не повернуто, не зважаючи на те, що 21.06.2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про припинення розшуку майна боржника в рамках виконавчого провадження №55706101, відповідно до якої розшук майна боржника, оголошений 19.03.2018 року було припинено, зокрема, розшук автомобіля MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] у зв`язку із скасуванням судом касаційної інстанції заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/506/17 та в цей же день, 21.06.2023 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Юрієм Сергійовичем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №55706101 з виконання виконавчого листа №521/506/17 виданого на виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси 05.07.2017 року, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №910/6355/20, з метою єдності судової практики та усунення невірного тлумачення відповідних висновків Верховного Суду вказала, що законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, які можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця. Зокрема, Закон не передбачає попереднього ухвалення судового рішення про визнання протиправними відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження як єдиного допустимого доказу на підтвердження існування підстав для відшкодування завданих такими діяннями збитків. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Велика Палата звернула увагу у п. 7.10 постанови від 01.09.2020 року у справі №907/29/19 на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ухвалення попереднього судового рішення про визнання протиправними дій (бездіяльності) державного виконавця не є обов`язковим для вирішення іншої справи, у якій розглядаються позовні вимоги про відшкодування збитків (шкоди), завданих такими діяннями, оскільки законодавство не містить обмежень у засобах доказування обставин, що можуть свідчити про протиправність діянь державного виконавця, а суд може самостійно встановити наявність чи відсутність складу відповідного цивільного правопорушення, яке стало підставою для звернення до суду, шляхом оцінки наданих сторонами доказів. Втім, у даній справі, факт протиправних дій державного виконавця щодо винесення вимоги про передачі на зберігання майна позивача іншій особі (як представнику стягувача) підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили. Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 56 Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Якщо опису підлягає транспортний засіб у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо. Згідно ст. 58 Закону №1404-VIII майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна. Враховуючи наведене вище, можна констатувати, що зберігання майна боржника є процесуальною діяльністю державного (приватного) виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним зберігач здійснює відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (mutatis mutandis висновки, викладені у п. 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі №821/197/18/4440/16, а також від 12.06.2019 року у справі №308/12150/16-ц). Відтак, порушення зберігачем заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне передбачену законом відповідальність зберігача майна перед виконавцем, а за загальним правилом, державний виконавець може нести відповідальність за втрату такого майна у межах відповідного виконавчого провадження безпосередньо перед власником майна. У ЦК України питання зберігання майна регулюється главою 66 (§1. Загальні положення про зберігання), положення якої також застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом (стаття 955 цього Кодексу). Згідно із ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Частиною 1 ст. 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установлених ст. 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (ст. 942 ЦК України). Частиною 1 ст. 950 ЦК України встановлено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Згідно із ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. Вимоги наведених норм ЦК України дозволяють припустити, що ухвалення державним виконавцем вимоги (яка в подальшому була визнана судами неправомірною) про передачу автомобіля за розпискою представнику стягувача [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , мешкає: [ADDRESS] , який згідно розписки від 10.01.2019 року отримав транспортний засіб MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] , в комплектації і стану згідно акту від 17.05.2018 року №3088, свідчать про поширення на державного виконавця положень ст. 955 ЦК України щодо зберігання ним вилученого у власника (уповноваженого органу) майна та його відповідальності перед власником за збереження такого майна, оскільки, фактично вилучивши у власника майно та передавши його, наприклад, представнику стягувача, Державний виконавець тим самим прийняв на себе зобов`язання перед власником (уповноваженим органом) щодо його належного зберігання. При цьому, складення з боку [PERSON] розписки суд розцінює як укладення договору зберігання між державним виконавцем і зберігачем [PERSON] щодо зберігання переданого йому арештованого (описаного) майна та можливу відповідальність останнього за втрату ввіреного йому майна перед виконавцем. В той же час, з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 01.04.2021 року №20.1.0.0.0/7 210312/13372 та від 10.02.2023 року №20.1.0.0.0/7-230207/27959 вбачається, що за результатами проведеної перевірки, транспортний засіб MITSUBISHI COLT, д/н [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» не передавався. Таким чином, суд вважає, що у Державного виконавця, незалежно від того, правомірно ним ухвалено вимогу про передачу майна позивача [PERSON] або неправомірно (у даному разі неправомірно), виникло зобов`язання перед позивачем, як власником автомобіля щодо схоронності такого майна безумовно, а отже втрата такого майна, що у даному разі підтверджено позивачем та не спростовано ВДВС, є підставою для стягнення збитків із ВДВС на користь позивача, також і з тієї підстави, що лише за неправомірних дій Державного виконавця Залипаєва Ю.В., арештоване та вилучене майно було втрачене для його власника. Враховуючи наведене, суд виснує про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в частині стягнення на його користь збитків, спричинених внаслідок незаконного рішення, дії, бездіяльності Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у розмірі 191619 грн. 46 коп. При цьому, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 .06.2018 року в справі №910/23967/16 вказано, що кошти Державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів Державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі №201/4534/20. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, суд зазначає таке. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23,1167 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторони та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17 дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява №29979, пункти 86, 89, рішення у справі «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, заява №14183/02, пункт 71). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Водночас необхідно виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3,19 Конституції України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у п. 32 постанови від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17, застосовуючи положення ст. 1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам Закону чи іншого нормативного акта, що у даній справі встановлено судовими рішеннями; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі, що також встановлено судом за текстом даного рішення. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця може доводитись з посиланням, зокрема, на судове рішення, яке набрало законної сили, рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби, а також інші докази. Подібні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц. Отже, зважаючи на те, що судом встановлено, що органом державної виконавчої служби було спричинено матеріальні збитки позивачу, є наявними підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, яку суд з урахуванням встановлених обставин справи, принципів розумності та справедливості, з метою уникнення збагачення позивача за рахунок Держави,\~оцінює в 5 000 грн. Таким чином, з урахуванням наведених у рішенні мотивів, суд зазначає про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] майнової шкоди у розмірі 191619 грн. 46 коп., а також 5000 грн. компенсації моральної шкоди. В той же час, щодо залучення позивачем у даній справі в якості відповідача Державного казначейства України, суд зазначає таке. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року в справі № 523/9076/16-ц вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). У справі, що наразі розглядається Хаджибейським районним судом міста Одеси Лужецький С.В. звернувся з позовом в тому числі і до Державного казначейства України з предметом спору: про стягнення майнової та моральної шкоди. При цьому, Казначейством у даному разі жодним чином не порушено будь яких прав чи законних інтересів позивача, з огляду на що, спір, який розглядається судом є виключно спором між ВДВС (діями якого позивачу вчинено відповідну шкоду) та позивачем. Відтак, у даному разі суд зазначає, що належним відповідачем у даній справі є відповідач 1, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги позивача (хоча і частково). Водночас, орган Казначейства не може виступати належним відповідачем у такому спорі, оскільки покликаний лише виконати відповідне рішення суду незалежно від того, чи був він залучений до участі у справі як третя особа, чи ні та між ним та позивачем відсутній будь-який спір цивільно-правового характеру. Водночас, враховуючи те, що будь-яких позовних вимог до Казначейства позивачем заявлено не було, питання щодо задоволення/незадоволення позовних вимог відносно нього судом у резолютивній частині рішення не вирішується. Щодо заявлених позивачем судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, які визначають порядок відшкодування судових витрат у разі часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 3082 грн. та витрати на оплату послуг експерта у розмірі 607 грн. 16 коп. Окрім того, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката, представником позивача надано суду ордер на представництво інтересів [PERSON] адвокатом Назаренко Іриною Миколаївною від 07.03.2023 року ВН №1217756, а також договір про надання правничої допомоги від 19.01.2023 року, укладений між адвокатом Назаренко І.М. та [PERSON] , відповідно до умов п. 4.1. якого сторони погодили, що за правничу допомогу клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 20000 грн. При цьому, як встановлено судом, відповідач 1 у даній справі заперечував щодо стягнення з нього на корить позивача витрат на правничу допомогу адвоката у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог. Відтак, враховуючи те, що у даному разі суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката слід стягнути на користь [PERSON] частково пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у розмірі 13\~400 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial