Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою та просить суд визнати [PERSON] , [INFO] безвісно відсутнім, посилаючись на визнання його військовою частиною за місцем військової служби безвісно зниклим 05 вересня 2023 року при виконанні бойового завдання в районі проведення бойових дій та необхідність у зв`язку з цим оформлення пенсії. В обґрунтування вимог заявником зазначено про перебування її із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З березня 2023 року її чоловік проходив військову службу за мобілізацією, у вересні того ж року вона отримала сповіщення про зникнення безвісти її чоловіка 05 вересня 2023 року в районі населеного пункту Бахмут Донецької області. Мати [PERSON] звернулась до прокуратури із заявою про зникнення її сина [PERSON] , яку було направлено до відповідного відділення поліції. Зазначено про мету звернення до суду, а саме задля отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, яку здійснює Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду\~від 16\~квітня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованих осіб. У судовому засіданні заявник [PERSON] на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених у тексті заяви. На запитання представника заінтересованої особи повідомила, що визнання чоловіка безвісно відсутнім їй потрібно задля реєстрації їх спільної дитини за іншим місцем проживання без згоди батька, однак не заперечувала мету звернення, викладену в тексті заяви. Представник заінтересованої\~особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Лементарьова О.В. звернулась до суду з клопотанням про розгляду справи за відсутності представника заінтересованої особи. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Андрієнко К.О. у судовому засіданні проти вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні заяви. У наданих до суду письмових поясненнях представником Міноборони України зазначено про визначення законом іншого, позасудового порядку визнання особи безвісно відсутньою за особливих обставин , а тому провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України. У матеріалах справи відсутнє посилання на наявність рідних у безвісно відсутнього [PERSON] , що потребує з`ясуванню шляхом витребування відомостей про них в органах РАЦСУ, оскільки таким особам виплачуються грошове забезпечення на підставі п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] з 11 серпня 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 6 копія свідоцтва). Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 7 копія свідоцтва). Згідно довідки командира Військової частини [NUMBER] від 26 вересня 2023 року за № 10957, солдат [PERSON] з 27 березня 2023 року перебував на військовій службі у вказаній військовій частині (а.с. 9 копія довідки). У вересні 2023 року на адресу заявниці надійшло сповіщення сім`ї № К/9159/305, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] вірний Військовій присязі, захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, зник безвісти біля населеного пункту Бахмут Донецької області 05 вересня 2023 року (а.с. 12 копія сповіщення). Наказом командира Військової частини [NUMBER] за № 767 від 02.10.2023 за результатами службового розслідування наказано вважати солдата [PERSON] безвісти зниклим під час виконання бойового западання з бойовим розпорядженням, пов`язаним із захистом Батьківщини у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України в районі населеного пункту Андріївка Бахмутського району Донецької області з 05.09.2023 (а.с. 13 копія витягу). Таким чином, з 05 вересня 2023 року до цього часу [PERSON] , [INFO] , перебуває у статусі особи, зниклої безвісти за особливих обставин. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, серед інших, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до статей 305, 306 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Підстави для визнання особи безвісно відсутньою визначені ст. 43 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Частиною другою статті 46 ЦК України визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Законом України\~«Про правовий\~статус осіб,\~зниклих безвісти\~за особливих\~обставин» (Закон № 2505-VIII) урегульовано правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами\~вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. За визначенням частини першої статті 1 Закону України\~«Про правовий\~статус осіб,\~зниклих безвісти\~за особливих\~обставин» особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Єдиний реєстр осіб, зниклих безвісти за особливих обставин електронна база даних, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, їх невпізнані останки, наявність чи відсутність рішення суду про визнання осіб, зниклих безвісти, безвісно відсутніми або оголошення померлими, а також інших даних, що використовуються для забезпечення обліку осіб, зниклих безвісти, з метою їх розшуку. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи. Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Водночас, статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», є відмінним від визнання особи безвісно відсутньою відповідно до положень ст. 43 ЦК України. Так,\~у частині\~третій статті\~4Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», прямо передбачено, що надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє\~її родичів\~або інших\~осіб права\~звернення до\~суду із\~заявою про\~визнання такої\~особи безвісно\~відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. При цьому саме по собі зникнення особи під час проведення воєнних дій за наявності обставин, що загрожували йому смертю, або обставин, що дають підстави припустити його загибель, не виключає\~визнання її\~безвісно відсутньою відповідно до положень статті 43 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Суд також вважає необхідним роз`яснити, що згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином як не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Відповідно до частини першої статті 45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Outcome: approved