Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Заявник [PERSON] \~звернулась \~із заявою\~про видачу\~обмежувального припису,\~у якій,\~просить видати\~обмежувальний припис\~відносно кривдника\~ [PERSON] \~шляхом встановлення\~заходу тимчасового\~обмеження його\~прав строком\~на шість\~місяців у\~вигляді:\~ заборони\~ [PERSON] перебувати\~в місці\~спільного проживання\~із заявником\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~заборони [PERSON] наближатись\~на відстань\~менше 70\~метрів до\~будинку місця\~проживання заявника\~за адресою: [ADDRESS] ;\~заборони [PERSON] \~вести телефонні\~переговори з\~заявником або\~контактувати з\~нею через\~інші засоби\~зв`язку особисто\~і через\~третіх осіб;\~заборони [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В обґрунтування\~заявлених вимог,\~ [PERSON] \~зазначає,\~що вона\~проживає за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~разом із\~ [PERSON] \~без реєстрації\~шлюбу.\~Співвласниками вказаної\~квартири є\~також два\~її сини:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~ [PERSON] \~зареєстрований за\~адресою: [ADDRESS] . Вказала, що [PERSON] вчиняє відносно заявника домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, яке виражається у словесних образах, приниженні, залякуванні та погрозах, які викликають у заявника побоювання за власну безпеку. Так, 11.03.2025 року близько 18:00 год. [PERSON] голосно висловлював відносно неї словесні образи, перехопив руками горло, внаслідок чого була заподіяна шкода її фізичному здоров`ю. Із приводу даної події, працівниками поліції винесено Терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №334353 від 11 березня 2025 року, яким вжито заходи, зокрема, у вигляді заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на три доби. Однак, [PERSON] вимог припису не виконував. Також вказала, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2025 року, у справі №607/5486/25 видано обмежувальний припис у вигляді заборони [PERSON] вести телефонні переговори із заявником або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і третіх осіб та заборону особисто і через третіх осіб розшукувати її, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з [PERSON] . Також, вказує на те, що в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження №12025216040000229 від 09.04.2025, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України. Вчинення [PERSON] відносно [PERSON] домашнього насильства, а також порушення заборонних заходів встановлених рішенням суду, негативно впливає на її здоров`я, вона постійно перебуває в стані стресу, не може спокійно спати вночі через відчуття страху, відчуває побоювання за своє життя як вдома, так і на роботі. Вважає, що [PERSON] не бажає змінити свою поведінку по відношенні до неї. Таким чином, заявник вважає, що вона є такою, що зазнала домашнього насильства, психологічного та фізичного насильства. Відтак, як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків, вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Ухвалою суду 18.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву про видачу обмежувального припису підтримали з підстав, викладених у ній та просять її задовольнити. Крім цього, [PERSON] суд пояснила, що [PERSON] продовжує вчиняти щодо неї домашнє насильство та погрожує її. Так, 11.03.2025 застосовував до неї фізичну силу. Крім цього, 21.03.2025 погрожував їй, відтак остання змушена була викликати працівників поліції охорони. Крім цього, вказала, що [PERSON] 28.04.2025 двічі приходив до неї на роботу, у магазин де вона працює та вчиняв погрози застосування насильства. Також вказала, що вона 05.06.2025 зверталась із заявою про вчинення насильства із боку [PERSON] до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, яку на даний час не розглянуто. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення, оскільки доказів вчинення насильства із боку [PERSON] суду не надано. Так, [PERSON] пояснив, що він 11.03.2025 року не вчиняв домашнього насильства стосовно [PERSON] , не погрожував її та не хапав її за горло. Крім цього, визнав, що він приходив за місцем роботи заявника, оскільки остання працює продавцем у магазині, а йому необхідно було купити продукти. Також вказав, що заявник зловживає алкогольними напоями, у зв`язку із чим проходить лікування від алкоголізму. Заявник постійно провокує його, влаштовує скандали, виганяє із квартири та викликає поліцію. Зазначив, що він отримує пенсію має незадовільний стан здоров`я, гіпертонічну хворобу. Суд, заслухавши пояснення заявника, зацікавленої особи та їх представників, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку [PERSON] та\~ [PERSON] на\~даний час\~проживають однією\~сім`єю без\~шлюбу у\~квартирі за\~адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 листопада 2002 року Міським бюро технічної інвентаризації, квартира за адресою: [ADDRESS] ., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] із\~20.07.2011\~року зареєстрований\~у квартирі\~за адресою: [ADDRESS] . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025 року, яка набрала законної сили, у справі №607/5396/25, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Як вбачається із змісту вказаної постанови, «… [PERSON] 11.03.2025 близько 18:00 год., перебуваючи за адресою [ADDRESS] вчинив відносно своєї співмешканки [PERSON] домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, а саме висловлював словесні образи, погрози, передавлював руками горло, чим завдав шкоди її фізичному та психічному здоров`ю…» Також із матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2025 року [PERSON] уклала договір із Управлінням поліції охорони в Тернопільській області про спостереження за рухомими об`єктами на підставі якого, останньою 20.03.2025 о 20 год. 32 хв. було здійснено виклик поліції за її зверненням за її місцем проживання. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2025 року, у справі №607/5486/25, яке набрало законної сили, видано обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] на строк 2 місяці, яким встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника, а саме заборону [PERSON] : - перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] ; - наближатися на відстань менше 50 м до будинку місця проживання [PERSON] ; - вести телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Як вбачається із постанови старшого дізнавача СД Тернопільського районного управління ГУНП в Тернопільській області [PERSON] про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото, кінозйомки та відеозапису, від 06.05.2025 року, «…09.04.2025 до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт начальника СПДН ВП ПП Тернопільського РУП Гуменюк Г., про те, що [PERSON] порушив вимоги обмежувального припису, виданого рішенням Тернопільського міськрайонного суду справа №607/5486/25. Зазначена подія мала місце 28.04.2025 року в період часу із 10:00 год. до 11:00 год. та у період часу із 14:00 год. до 15:00 год. у приміщенні магазину « [INFO] », що по [ADDRESS] ..». Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , систематично, протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї [PERSON] , яке виражається у систематичному, тривалому психологічному тиску щодо неї, її приниженні, нецензурній лайці, залякуванні, вчиненні фізичного насильство, що підтверджено вище наведеними судом доказами, у тому числі постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.03.2025, яка набрала законної сили, у справі №607/5396/25. При цьому, суд також ураховує, що останній у період дії обмежувального припису, виданого на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.03.2025 у справі №607/5486/25 щодо заборону останньому особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватись із нею, здійснював із нею спілкування, виясняв стосунки із постраждалою особою за місцем її роботи, подія чого мала місце 28.04.2025 року. Внаслідок чого, постраждала особа [PERSON] продовжувала потерпати від дій кривдника [PERSON] , нести психологічний стрес. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] на строк два місяці, частково задовольнивши заяву [PERSON] . При цьому, суд вважає, що такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. Також, суд вважає, що існують ризики продовження [PERSON] у майбутньому вчинення домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: partial