Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» звернувся до суду позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 103406041 від 22 грудня 2023 року. Свої вимоги мотивує тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 103406041 від 22 грудня 2023 р., згідно якого ТОВ «Мілоан» надав йому споживчий кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 26 квітня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 року, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 103406041 від 22 грудня 2023 року. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. При цьому відповідач [PERSON] в порушення умов кредитного договору № 103406041 від 22 грудня 2023 року своє зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та повернення суми основного боргу у строки, визначені вищевказаним договором, не виконав належним чином, через що в нього утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 10 228, 50 грн. та яка складається з заборгованості за сумою кредиту 3 000,00 гривень, заборгованості за відсотками 6 871, 50 гривень, простроченої заборгованості за комісією 357 грн., яку просив стягнути з [PERSON] на користь позивача, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового зборув розмірі 2 422, 40 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.04.2025 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», в якому він позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» не визнав через наступне. Так, вважає, що оскільки кредитний договір, на який посилається позивач, не містить його підпису, вказаний кредитний договір є нікчемним у зв`язку в порушенням обов`язкової письмової форми при його укладенні. Також вважає, що позивач не надав доказів укладення вказаного кредитного договору в електронній формі. При цьому відповідач заперечував свою реєстрацію в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора ТОВ «Милоан», створення в такій системі особистого кабінету, отримання та прийняття пропозиції (оферти) на укладення кредитного договору. Також зазначив, що позивачем не надано доказів передання йому кредитних коштів за вказаним кредитним договором. Крім того, зазначив, що позивачем не надано доказів передачі його ймовірної заборгованості за кредитним договором від ТОВ «Мілоан», а також повідомлення відповідача первісним кредитором про відступлення права вимоги за кредитним договором. Просив в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» відмовити. Представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» було надіслано до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] , за змістом якого представник позивача вважав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними через наступне. Так, зазначив, що кредитний договір між ТОВ «Милоан» та [PERSON] був укладений в електронній формі, волевиявлення на підписання вказаного кредитного договору відповідач здійснив шляхом направлення ТОВ «Милоан» підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 103406041 від 22 грудня 2023 р. Також зазначив, що за договором № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 року про відступлення прав вимоги, укладеним між ТОВ «Милоан» та позивачем, до останнього перейшло право вимоги за великою кількістю кредитних договорів, укладених ТОВ «Милоан», відомості про які разом з персональними даними боржників містяться в реєстрі боржників, який є додатком до вказаного договору. При цьому з метою нерозголошення персональних даних інших боржників на підтвердження отримання права вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Милоан» та [PERSON] , позивачем надано витяг з зазначеного реєстру боржників, підписаний позивачем, що передбачено ч. 2 ст. 95 ЦПК України. Просив позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», за змістом яких відповідач зазначив, що згідно виписок з його банківських рахунків в АТ «КБ «Приватбанк» він кредитні кошти він ТОВ «Милоан» не отримував. Зазначив, що згідно правил, викладених на сайті для отримання кредиту, він мав пройти реєстрацію на сайті, пройти верифікацію особистості, картки, при цьому жодних цих фактів позивачем доведено не було. Також вважає, що витяг з реєстру боржників на підтвердження отримання права вимоги до нього за кредитним договором підписаний одноособово позивачем, що, на думку відповідача, ставить під сумнів набуття права вимоги позивачем до нього. Просив в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» відмовити. Також за клопотанням представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» зі згоди відповідача [PERSON] ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.05.2025 року було витребувано у ПАТ «ТаскомБанк» інформацію,\~чи видавалась\~наім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) банківська картка № [NUMBER] ,\~та інформацію про рух коштів (виписку) по банківській картці № [NUMBER] за період з 22.12.2023 року. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит Капітал» не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал`не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 103406041 від 22 грудня 2023 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] споживчий кредит в розмірі 3 000 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача на строк 105 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 7-12). Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 118585, 22.12.2023 01:04. У пункті 1.5.2 вказаного договору сторони погодили процентну ставку 1, 47% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, визначеного у п. 1.3.1 договору; у п. 1.5.3 договору визначили стандартну процентну ставку 2, 30 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Також п. 1.5.1 передбачена сплата позичальником комісії за надання кредиту, яка становить 357 грн. та нараховується за ставкою 11, 90 % від суми кредиту одноразово на момент видачі кредиту. Додатком № 1 до вказаного договору погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит № 103406041 від 22 грудня 2023 року (а.с. 13). Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора, отриманого від позивача, підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». 22.12.2023 року [PERSON] також підписав заяву на отримання кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі про надання споживчого кредиту № 103406041 від 22 грудня 2023 року. (а.с. 13 зворот) Відповідно до відповіді АТ «Таскомбанк» від 05.06.2025 № 3277/47.7-БТ підтверджено зарахування на картковий рахунок відповідача 3 000 грн. 22.12.2023 р. (а.с. 160-161). Відповідно до виписки з особового рахунку за договором № 103406041 від 22 грудня 2023 року станом на 11.02.2025 року за кредитним договором № 103406041 від 22 грудня 2023 року існує заборгованість у загальному розмірі 10 228, 50 грн., з яких заборгованості за тілом кредиту 3 000,00 грн., заборгованості за відсотками 6 871, 50 грн., заборгованості за комісією - 357 грн. (а.с. 17 зворот). Також судом встановлено, що 26.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 107-МЛ/Т, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» перейшло право грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі й до [PERSON] за кредитним договором № 103406041 від 22.12.2023 року (а.с. 18-23). Згідно витягу з реєстру боржників від 04.02.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 10 228, 50 грн., з яких 3\~000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 6 871, 50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 357 грн. сума заборгованості за комісією (а.с. 25 зворот). Відповідно до ст.ст. 512, 514\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 11.02.2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надсилало на адресу відповідача [PERSON] досудову вимогу, в якій повідомило останнього про стан заборгованості за кредитним договором та необхідність її сплати (а.с. 26 зворот). Втім, заборгованість за кредитним договором № 101370253 від 22 грудня 2023 року [PERSON] сплачена не була. Пунктом 1 частини другої статті 11\~ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що він кредитний договір № 103406041 від 22 грудня 2023 року не укладав та не підписував, оскільки вказаний договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. При цьому одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору № 103406041 від 22 грудня 2023 року, як то передбачено п. 6.2 вказаного кредитного договору, було направлено відповідачу [PERSON] на номер телефону, зазначений в преамбулі до кредитного договору, який співпадає з номером телефону, вказаним відповідачем у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та інших надісланих відповідачем на адресу суду заявах. Крім того, в преамбулі договору зазначено особисті дані відповідача [PERSON] - реквізити паспортного документу, адреса місця реєстрації, РНОКПП. Доказів на спростування відповідності анкетних даних [PERSON] в зазначеному договорі матеріали справи не містять. Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були використані ТОВ «Милоан» для укладення кредитного договору від його імені, [PERSON] до суду не надав. Також відповідач не надав суду доказів його звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання споживчого кредиту. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини, навіть у випадку їх існування, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає, що договір № 101370253 від 22 грудня 2023 рокупро надання споживчого кредиту між відповідачем та ТОВ «Милоан» є укладеним. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.\~526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За положеннями ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд не погоджується з міркуваннями відповідача [PERSON] щодо відсутності доказів надання йому кредитних коштів ТОВ «Милоан», оскільки перерахування коштів в розмірі, визначеному в кредитному договорі № 103406041 від 22 грудня 2023 року, підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача, наданою АТ «Таскомбанк». Суд зауважує, що виписка з банківському рахунку є належним доказом, оскільки відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачем кредитними коштами та неналежне виконання ним своїх обов`язків з погашення кредиту. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20. При цьому встановлено, що відповідач в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.\~1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо ненадання позивачем доказів набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором № 103406041 від 22 грудня 2023 року, оскільки це спростовується наявною в матеріалах справи копією договору відступлення прав вимог № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 року, укладеного між ТОВ «Милоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 107-МЛ/Т від 26.04.2024 року. При цьому ч. 2 ст. 95 ЦПК України передбачено надання засвідченого витягу з документу, якщо для вирішення спору має значення лише його частина, що має місце в даному випадку. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, висновків суду не спростовують. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, оскільки відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та досудової вимоги від позивача заборгованість за кредитним договором № 103406041 від 22 грудня 2023 року у загальному розмірі 10\~228 грн. 50 коп. не сплатив, тому сума боргу в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В силу ст.\~141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп., яка сплачена позивачем за подання до суду даної позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 530, 610, 611, 612, 625-629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, та

Outcome: approved