Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 26.07.2023 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] протягом декількох років вели спільний бізнес та були прямо і опосередковано учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-СОЮЗ-ОХТИРКА». [PERSON] був безпосереднім учасником товариства, а [PERSON] брав участь у товаристві через свою матір [PERSON] , яка не брала участі в діяльності товариства, а лише була номінальним учасником. Протягом декількох років між сторонами були довірливі відносини, [PERSON] неодноразово звертався до позивача з проханням надання йому грошових коштів у борг на особисті цілі. Неодноразово позивачем надавалися відповідачу грошові кошти в різних сумах, які останнім поверталися. 01.05.2019 року позивачем знову надано грошові кошти в борг відповідачу за двома розписками в один день на загальну суму 400\~000 доларів США, що складає на день звернення до суду з позовом у гривневому еквіваленті 14\~627 440 грн. У розписках було вказано різний термін повернення грошових коштів, а саме в першій було вказано термін повернення до 01.09.2020 року, в другій було вказано термін повернення до 25.12.2020 року. Після спливу вказаних строків відповідач не зміг повернути кошти відповідачу, в усній формі повідомляв, що у зв`язку з погіршенням майнового стану поверне кошти пізніше, однак, кошти не повернуті. В травні 2021 року [PERSON] було висунуто підозру у вчиненні злочину та на початку червня 2021 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Згідно ухвали Лебединського районного суду Сумської області від 14.07.2023 року позивачу змінено запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. 24.07.2023 року в приміщенні Охтирського РВП ГУНП в Сумській області позивачу пред`явлено підозру за заявою відповідача про замах на вбивство відповідача в січні 2021 року. Позивач оцінює такі дії відповідача з надуманого кримінального правопорушення як спробу ухилитися від виконання своїх боргових зобов`язань на велику суму перед позивачем. На підставі вищевикладеного просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договорами позики від 01.05.2019 року в загальному розмірі 14\~627 440 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ільченко В.М. від 27.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ільченко В.М. від 27.07.2023 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та заборонено відчуження нерухомого та рухомого майна [PERSON] для забезпечення позовних вимог в розмірі 14627440 грн. 22.08.2023 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач в категоричній формі заперечує факт отримання 01.05.2019 року грошових коштів від позивача в сумі 400\~000 доларів США. Відповідач зазначає, що у період з 2018 по 2020, точної дати не пам`ятає дійсно брав у [PERSON] у борг біля 100\~000 доларів США для придбання посадкового матеріалу в с/г діяльності та обладнання для переробного заводу, що знаходиться в с.Куземин. Кошти бралися на рік, зі сплатою відсотків. У встановлений строк відповідач не зміг повернути кошти, оскільки був неврожай зернових. Тому відповідач звернувся до позивача з проханням розтермінувати виплату залишку заборгованості. В 2019 році, точної дати відповідач не пам`ятає, [PERSON] зі своїми друзями приїхали до нього додому та повідомив, що до нього перейшли всі права вимагати сплати боргу від іншої особи, як повідомив [PERSON] , це право надали його друзі. Відповідач в категоричній формі відмовився повертати борг, який повинен був повернути іншій особі. Після цієї розмови зі сторони позивача та його друзів почався тривалий психологічний тиск та погрози фізичної розправи, в тому числі погрожували вбити [PERSON] та його рідні. Відповідач зазначає, що такі погрози були сприйняті ним як реальні. Після довготривалого тиску відповідач погодився сплатити саме [PERSON] суму боргу, яку повинен був повернути іншій особі. Після цього, [PERSON] повідомив, що відповідач винен йому 400\~000 доларів США. Відповідач не визнав вказаного боргу, оскільки він є занадто великим та необґрунтованим. Згодом після постійного психологічного тиску та погроз фізичної розправи, погодився написати розписку, на яку суму не пам`ятає, але скоріш за все розписки, які маються в матеріалах справи. Приблизно через 4-5 місяців [PERSON] почав [PERSON] телефонувати, призначати зустрічі щодо повернення коштів, на що відповідач просив повернутися до суми боргу та сплати відсотків, на умовах, які були погоджені на початку, коли відповідач брав у борг 100\~000 доларів США. 15.01.2021 року [PERSON] здійснив замах на життя відповідача, по даному випадку йому була пред`явлена підозра. Після замаху на вбивство, відповідач з метою збереження свого життя, безоплатно передав у власність ТОВ «Агро-союз-Охтирка», яке належало [PERSON] станом на початок 2021 року, а саме мати відповідача [PERSON] , на яку був оформлений бізнес та майно відповідача, ввійшла до складу ТОВ «Агро-союз-Охтирка» та внесла до статутного капіталу вклад у вигляді нежитлової будівлі (ангар), загальною площею 1759,3 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] , внаслідок чого стала власником 9,09 % статутного капіталу ТОВ «Агро-союз-Охтирка». Через три дні після реєстрації нерухомості за товариством, а саме 05.02.2021 року на підставі протоколу загальних зборів №3, [PERSON] безоплатно передала корпоративні права [PERSON] , при цьому з останнім вона не була знайома. Згодом [PERSON] знову ввійшла до складу ТОВ «Агро-союз-Охтирка» та внесла до статутного капіталу вклад у вигляді нежитлових будівель та споруд, загальною площею 1006 кв.м., розташованих за адресою [ADDRESS] . Після реєстрації змін до ЄДРПУО та реєстрації нерухомості за товариством, а саме 13.04.2021 року на підставі протоколу загальних зборів №6, [PERSON] безоплатно передала корпоративні права [PERSON] , який був співзасновником із [PERSON] ТОВ «Агро-союз-Охтирка», з того часу масло-переробний завод, що був у власності родини [PERSON] в с. Куземин, перейшов до ТОВ «Агро-союз-Охтирка». В послідуючому [PERSON] передав безоплатно свою частку в статутному фонді [PERSON] , який став власником ТОВ «Агро-союз-Охтирка». Після цього, [PERSON] запевнив [PERSON] про те, що переданого нерухомого майна майже вистачило для покриття заборгованості перед ним в повному обсязі. Зазначив, що позов подано з метою ухилення від кримінальної відповідальності за замах на вбивство і створення штучної уяви про те, що кримінальне провадження відносно позивача є сфабрикованим з метою ухилення відповідача від виконання цивільної угоди. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову відмовити (а.с.48-52 т.с.1). В обґрунтування відзиву додав копії протоколів засідань загальних зборів учасників ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-СОЮЗ-ОХТИРКА», акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-СОЮЗ-ОХТИРКА» (а.с.53-68 т.1). 04.09.2023 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач у відзиві вказує на вигадані обставини січня 2021 року, які відомі лише йому та жодним доказами не підтверджені. У відзиві представник відповідача описує події господарських відносин матері [PERSON] , як учасника ТОВ «АГРО-СОЮЗ-ОХТИРКА», посилається на факти належності йому бізнесу та майна, яке було оформлено на його матір, але підтвердження даних фактів не навів, доказів не надав. Вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню (а.с.85-86 т.1). Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області Ільченко В.М. від 10.11.2023 року зупинено провадження у справі та призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.. Засл.проф. М.С. Бокаріуса». Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року справу передано в провадження судді Ярошенко Т.О., яка на час розподілу 11.01.2024 року перебувала на розгляді в Сумському апеляційному суді. Постановою Сумського апеляційного суду від 28.05.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 10.11.2023 року залишено без змін. 04.06.2024 року справа надійшла із апеляційної інстанції до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 19.06.2024 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 18.07.2024 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду спрямовано до виконання ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 10.11.2023 року, якою задоволено клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи та призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики судову почеркознавчу експертизу. Проведення судової почеркознавчої експертизи доручено експертам Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса». Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.09.2024 року зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики до залучення до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] , який помер [INFO] . 14.10.2024 року від Сумського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надійшло повідомлення про неможливість надання висновку, у зв`язку з ненаданням стороною відповідача зразків підпису та почерку особи, яка підлягає ідентифікації, оригіналів документів, відсутністю оплати робіт. 27.02.2025 року по закінченню шестимісячного строку ухвалою Охтирського міськрайсуду поновлено провадження по вказаній справі. 26.03.2025 року ухвалою Охтирського міськрайсуду залучено до участі в справі правонаступником позивача [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , також залучено [PERSON] , як законного представника неповнолітнього правонаступника позивача до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. 26.03.2025 року ухвалою Охтирського міськрайсуду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 19.05.2025 року правонаступник позивача подав до суду позовну заяву до відповідача, її зміст не змінений, заявлено ті ж самі вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договорами позики від 01.05.2019 року в загальному розмірі 14\~627 440 грн., орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 50\~000 грн. (т.с.2 а.с.88-90). 19.05.2025 року ухвалою Охтирського міськрайсуду прийнято позовну заяву правонаступника позивача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. Законний представник неповнолітнього позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в інтересах свого сина підтримала повністю та пояснила, що з [PERSON] проживала в зареєстрованому шлюбі, так і після розлучення, і їй відомо про наявність боргових розписок, що [PERSON] винен гроші чоловікові [PERSON] . Приблизно років чотири тому, [PERSON] телефонував [PERSON] та вимагав повернення коштів. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є його син [PERSON] , який позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що приблизно у 2019 році позичав грошові кошти у [PERSON] в сумі 100\~000 доларів США, також позичав гроші у Будка Олександра 100\~000 доларів США. Між ними була усна домовленість про повернення грошей, які бралися на рік. Позичав кошти для бізнесу, будував завод, для придбання будівельних матеріалів, для розвитку бізнесу, усе вклав у здійснення господарської діяльності.Помер [PERSON] і після цього [PERSON] його повідомив, що ті кошти, які позичав у [PERSON] , він повинен буде віддавати йому. Розписки він написав [PERSON] про отримання не 100\~000 доларів США , а 200 000 доларів США, він спочатку не знав про те, що такі великі відсотки, так він йому тоді сказав, що то буде така сума і за нього, і за позику [PERSON] . Так він написав дві розписки про борг по двісті тисяч доларів США.Через певний час йому телефонував [PERSON] і попереджав, що потрібно кошти повертати. На його день народження [INFO] до нього в приміщення кафе в с. Куземин зайшов [PERSON] зі зброєю, і пригрозив, що «завале» чи вистрелить, його товариші стримали і після цього він зрозумів, що то не жарти. Тоді він через місяць-два переговорив із своєю матір`ю і вона зайшла як засновник у фірму [PERSON] з майном, а потім вийшла із засновників без майна, тобто перевела майно на фірму [PERSON] . Через деякий час він до нього знову звертався і сказав, що не вистачає майна для погашення коштів, і тоді його мати ще раз зайшла у засновники його фірми і переписала все майно на фірму [PERSON] .Кошти, які позичав у [PERSON] , всі були вкладені у розвиток бізнесу, який знаходиться в с.Куземин (нерухоме майно, приміщення), яке потім було повернуто [PERSON] , тобто цей бізнес було переведено на [PERSON] , відповідач стверджує, що все повернув. Друга розписка була ним складена на вимогу [PERSON] , так як той говорив, що не вистачає коштів на повернення. Спільного бізнесу із [PERSON] не було, його мати не була знайома із [PERSON] , а так як відповідач був винен борг, то його мати у такий спосіб погасила борг свого сина. З [PERSON] момент знайомства не пам`ятає, це було давно, не пам`ятає, за яких обставин отримав у [PERSON] 100\~000 доларів США, розписки він писав особисто, [PERSON] приїжджав у с. Куземин, розписки писалися восени, а замах на його вбивство стався пізніше в січні 2021 року. [PERSON] йому телефонував, погрожував, він побоювався за своє життя, в поліцію спочатку не звертався. Гроші, які він позичав у [PERSON] і [PERSON] по 100\~000 доларів у 2019 році до 2020 року він не повернув, але вважає, що всі гроші повернув майном, як пояснив вище. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] у нього був спільний бізнес, довірливі відносини. В 2019 році до нього звернулася [PERSON] дружина [PERSON] , яка мешкає в сусідньому багатоквартирному будинку та попросила у борг велику суму грошей під проценти для придбання нерухомості в Туреччині. Однак, він їй порекомендував звернутися до свого компаньйона по бізнесу [PERSON] , якого вона знала. Через деякий час зустрів дружину [PERSON] , яка повідомила, що нерухомість вони не придбали, а вклали кошти у маслозавод в с.Куземин, Охтирського району. У нього з [PERSON] був спільний бізнес, а саме алмазна шахта в Північній Африці тривалий період часу, він має офіційні доходи у великих розмірах за кордоном. У травні 2019 року він надав [PERSON] 150 тисяч євро та 100 тисяч євро. В 2018 році надав 500 тисяч євро. Він часто їздив за кордон, завозив через м.Бориспіль велику суму зароблених грошей із Північної Африки, вони не оподатковувалися, так як він сплачував податки в Північній Африці. З приводу даних розписок [PERSON] та [PERSON] дізнався після того, як останнього звільнили з - під варти, потім [PERSON] написав заяву в поліцію, що [PERSON] хотів його вбити та останнього знову затримали на два місяці. Чи повернув кошти [PERSON] . [PERSON] , йому не відомо, вони про це не розмовляли. З приводу бізнесу [PERSON] та [PERSON] йому нічого не відомо. Особисто з [PERSON] він не знайомий. Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склалися договірні відносини, підтвердженням укладення договорів позики є розписки відповідача. Встановлено, що 01.05.2019 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 200 000 доларів США від [PERSON] в борг, та зобов`язався повернути борг до 01.09.2020 року (а.с.17, т.1), що підтверджується розпискою складеною [PERSON] від 01.05.2019 року. 01.05.2019 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 200 000 доларів США від [PERSON] в борг, та зобов`язався повернути борг до 25.12.2020 року (а.с.18, т.1), що підтверджується розпискою складеною [PERSON] від 01.05.2019 року. Отже, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини із договору позики грошових коштів. Дані правовідносини регулюються письмовими договорами (розписками), ЦК України. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.\~Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин першої, другої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530\~ЦПК України\~якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, а також Верховним Судом у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Вирішуючи позов, суд враховує, що вказані письмові розписки про отримання в борг грошових коштів відповідачем не оспорювалися в установленому законом порядку, є чинними. В судовому засіданні сторона відповідача заявляла клопотання та судом призначалася за їх клопотанням судово-почеркознавча експертиза ухвалою суду від 25.08.2023 року, однак не була виконана через ненадання відповідачем необхідних матеріалів для проведення експертизи та нездійснення оплати за виконання експертизи, тому судом ухвалено за згодою сторони відповідача про закінчення судового розгляду без виконання експертизи. При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, забезпечив сторонам рівні можливості у поданні доказів, однак відповідач у спростування доводів позивача не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів. Суд критичного оцінює доводи представника відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, та надані в судовому засіданні, а також пояснення відповідача в судовому засіданні, з огляду на наступне. Сторона відповідача стверджувала, що [PERSON] нібито не отримував грошові кошти в борг від [PERSON] в розмірі 400\~000 доларів США, заявляючи про призначення почеркознавчої експертизи для з`ясування справжності підпису [PERSON] у боргових розписках, однак в послідуючому зазначає, що розписки писав і підписував, однак, не пам`ятає суму боргу, яку отримував. У судовому засіданні 18.06.2025 року відповідач пояснив, що отримував грошові кошти в 2019 році у [PERSON] та у [PERSON] по 100\~000 доларів США, точно не пам`ятає коли саме. Представник відповідача зазначає, що [PERSON] підписував боргові розписки під психологічним тиском та фізичною розправою, однак належних, переконливих та достатніх доказів в підтвердження своїх доводів суду не надано. Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що така неоднозначна позиція сторони відповідача є непереконливою, не послідовною та ґрунтується на припущеннях, які не можуть бути прийняті судом до уваги. Суд не може прийняти до уваги надані стороною відповідача до матеріалів справи копії обвинувальних актів щодо [PERSON] та [PERSON] з кримінального провадження (а.с.37- 42 т.с.2) з доданими копіями ухвал про закриття провадження щодо [PERSON] у зв`язку зі смертю, критично їх оцінює, оскільки вони є неналежним доказом, не спростовують отримання [PERSON] грошових коштів за відповідними розписками. Твердження сторони відповідача про те, що [PERSON] не мав такої значної суми грошових коштів 400\~000 доларів США, суд не може прийняти до уваги, оскільки про отримання грошей складені [PERSON] розписки, які є належними доказами. Твердження сторони відповідача про те, що не було фактично передачі коштів, суд відхиляє, оскільки розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20, яка враховується судом по даній справі в силу вимог ч.4\~ст. 263 ЦПК України. Додані представником відповідача до відзиву копії протоколів засідань загальних зборів учасників ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-СОЮЗ-ОХТИРКА», акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-СОЮЗ-ОХТИРКА» (а.с.53-68, т.1) та покликання сторони відповідача на вказані документи, як доказ того, що нібито [PERSON] в такий спосіб розрахувався з [PERSON] , суд оцінює критично та не приймає їх до уваги, оскільки вказаними документами не спростовуються викладені в позові обставини та додані докази сторони позивача, про повернення боргу відповідачем у підтвердження своїх доводів не надано суду належних доказів. Фактично доводи представника відповідача про здійснення тиску на [PERSON] щодо підписання боргових розписок, ґрунтуються виключно на припущеннях, та не доведені в установленому законом порядку належними, допустимими, переконливими доказами, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Окремо суд зазначає, що за клопотанням представника відповідача була призначена судова почеркознавча експертиза для з`ясування питання чи виконано підпис від імені [PERSON] у спірних розписках. Однак, експертиза не була проведена у зв`язку з ненаданням стороною відповідача зразків підпису та почерку особи, яка підлягає ідентифікації, оригіналів документів, відсутністю оплати робіт. За таких обставин, суд вважає за можливе розгляд справи провести без проведення судової почеркознавчої експертизи, що в повній мірі відповідає практиці Європейського суду. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Вказане свідчить про те, що відповідачем в установленому законом порядку, не спростовано доводи позивача викладені в позовній заяві. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша\~статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга\~статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша\~статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша\~статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга\~статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга\~статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша\~статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». Судом встановлено, що відповідач не виконав умови укладених з позивачем договорів позики від 01.05.2019 року, факт власноручного підписання яких та отримання спірної суми коштів відповідачем не спростовано. Звертаючись до суду з даним позовом в частині стягнення заборгованості за договором позики від 01 червня 2018 року, позивач просив стягнути суму боргу за договором позики від 01.05.2019 року, зі строком повернення до 01.09.2020 року у розмірі 200\~000 доларів США у гривневому еквіваленті, що станом на день подачі позову було еквівалентно 7\~313 720 грн та суму боргу за договором позики від 01.05.2019 року, зі строком повернення до 25.12.2020 року у розмірі 200\~000 доларів США у гривневому еквіваленті, що станом на день подачі позову було еквівалентно 7\~313 720 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) формулюючи висновок щодо застосування частини другої\~статті 533 ЦК України\~констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Представник позивача, подав уточнений позов 19.05.2025 року та просив стягнути загальний розмір заборгованості у гривневому еквіваленті 14627440 грн., суд розглядає позов в межах заявлених вимог відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, а тому враховуючи, що позивач не заявляв стосовно стягнення заборгованості за договорами позики у гривневому еквіваленті до офіційного курсу долара станом на день ухвалення судового рішення, тому суд не виходить за межі позовних вимог. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведенною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепсія негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Такі положення викладені в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року за № 129/1033/13. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів змагальності, «балансу вірогідностей доказів», розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з вищевикладених підстав. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 13420 грн, сплачені за подання позову та 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову, в загальному розмірі 13956,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved