Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Представниця позивачки [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила: -визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] її матері [PERSON] , терміном три місяці з часу набранням рішенням суду законної сили; -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори по спадковій справі №70456644 на ім`я [PERSON] , [INFO] , а саме на квартиру [ADDRESS] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію речового права на квартиру [ADDRESS] за відповідачем. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з частини квартири [ADDRESS] , спадкоємцями якого мали бути її діти - позивачка [PERSON] і її брат - [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] заведена Двадцять першою Київською державною нотаріальною конторою 29.03.2023 за №226/2023 за заявою спадкоємця [PERSON] (брата позивачки). [INFO] [PERSON] помер. Його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] прийняв спадщину у порядку, визначеному ч.4 ст.1268 ЦК України. На його ім`я нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину від 02.05.2024 на квартиру [ADDRESS] . 17.05.2024 позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Листом від 22.06.2024 нотаріальна контора повідомила позивачку про пропуск нею строку для прийняття спадщини, визначеного законом. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строків позивачка посилається на те, що на момент смерті матері вона проживала за кордоном. Введені урядом Німеччини карантинні обмеження у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби не дозволили їй своєчасно подати заяву про прийняття спадщини за місцем свого фактичного проживання. Крім того, повномасштабне вторгнення РФ на територію України призвело до перевантаження консульських установ на території Німеччини. Перед смертю матері, а саме з 10.10.2022 по 13.10.2022 позивачка навідувала матір в Україні однак через обстріли та бомбардування позивачка виїхала за кордон з міркувань безпеки і з цих же причин не змогла отримати дублікат свідоцтва про смерть матері для належного звернення до нотаріальної контори. Позивачка вважає себе спадкоємцем матері, а тому зазначає, що свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я відповідача має бути визнано недійсним, оскільки порушує її права. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними, оскільки позивачка знала про смерть матері з [INFO], тобто з дня її смерті. Вважає, доводи щодо неможливості звернення до нотаріуса в Україні чи до Консульської установи за кордоном не заслуговують на увагу. У відповіді на відзив представником позивача висловлено ті ж аргументи, які викладені у позовній заяві. У судовому засіданні позивачка і її представник заявлені вимог підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка пояснила суду, що за життя її матір не складала заповіт, однак бажала, щоб квартира [ADDRESS] була розподілена між онуками (її сином і сином брата). Звертаючись до суду з цим позовом вона бажає виконати останню волю матері. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Законний представник відповідача повідомила суд, що їй нічого не було відомо про бажання [PERSON] здійснити розподіл квартири у зазначений позивачем спосіб. Представники третіх осіб до суду не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Суд ухвалив розглядати справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] . Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. На момент смерті вона мала двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . 29.03.2023 до Двадцять першої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся син померлої - [PERSON] . Спадкові права він не оформив, оскільки помер [INFO] . Квартира [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності, виданого КП «Управління житлового господарства Оболонського району м.Києва» 27.11.2003, розпорядження №2578. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Спадщину після його смерті, яка складалась з 1/3 частини зазначеної вище квартири прийняли його дружина - [PERSON] і син [PERSON] , про що їм видано відповідні свідоцтва. Отже, на момент смерті [PERSON] їй належала на праві власності частина квартири, а інша частина належала її сину [PERSON] 10.02.2024 до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся неповнолітній син [PERSON] - [PERSON] 02.05.2024 державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину [PERSON] , який є спадкоємцем померлого [INFO] [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . 20.06.2024 до нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері, посвідчена нотаріусом у Німеччині м.Дуйсбург. У відповідь на цю заяву, державний нотаріус повідомив позивачку про пропуск нею строку для прийняття спадщини. У статтях 1216, 1218 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] посилається на те, що постійно проживає за кордоном, де і знаходилась після смерті матері, карантинні обмеження та військовий стан унеможливили її своєчасне звернення до нотаріуса чи консульської установи, а прибуття до України внаслідок обстрілів і бомбардувань було небезпечним. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час вирішення питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі в складі Збройних Сил України тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий висновок висловив Верховний Суд України в постанові від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 15 травня 2024 року в справі № 953/18814/20 (провадження № 61-13599св23), від 26 квітня 2024 року в справі № 161/17389/23 (провадження № 61-3763св24), від 03 квітня 2024 року в справі № 639/8197/21 (провадження № 61-14773св23). Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Правозастосовча практика Верховного Суду в подібних правовідносинах є незмінною та усталеною, що підтверджується також постановами Верховного Суду від 14 лютого 2024 року в справі № 357/8183/22 (провадження № 61-11556св23) та від 08 квітня 2024 року в справі № 334/2358/23 (провадження № 61-434св24). Враховуючи обізнаність позивачки про смерть матері з моменту відкриття спадщини, невчинення нею будь-яких дій протягом строку, визначеного законом для прийняття спадщини, суд вважає, що віддаленість її місця проживання не є поважною причиною для не подання відповідної заяви. Карантинні обмеження і зайнятість у зв`язку з цим нотаріальних установ за місцем проживання позивачки, будь-якими доказами не підтверджено. З урахування зазначеного, суд вважає, що позивачкою не наведено непереборних обставин, які перешкоджали б їй як самостійно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за місцем її відкриття, так і надіслати заяву про прийняття спадщини поштою на адресу нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, посвідчивши її у нотаріальних установах країни-перебування позивачки. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] суд визнає неналежними доказами у справі у відповідності до вимог ст.77 ЦПК України, оскільки вони свідчать про відносини у родині спадкодавця [PERSON] , її волю щодо розподілу квартири, відношення [PERSON] щодо успадкованого майна, участь доньки [PERSON] у житті матері, брата і його сина, однак жодним чином не впливають на ті обставини, які входять до предмету доказування, а саме: наявність чи відсутність поважних причин для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, суд не вбачає підстав для змін у складі спадкоємців після смерті [PERSON] , вважає, що спадщина, оформлена [PERSON] у відповідності до вимог закону і підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відсутні. Отже, всі позовні вимоги [PERSON] мають бути залишені без задоволення.

Outcome: dismissed