Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС», у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Топчий Д.А., 07.04.2025 року, сформувавши документ у системі «Електронний суд», подав в Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 4813470724 від 29.07.2024 року у розмірі 32 342 грн. 40 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп., позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідачки [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.07.2024 року між сторонами у справі було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4813470724, відповідно до пункту 2.2. котрого позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму 9 000 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки вказаної позичальником, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами поговору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно пунктів 2.6.1., 2.6.2. та 2.6.3. цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: 1) пункт 2.4. тип кредиту - кредит; 2) пункт 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; 3) пункт 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; 4) дати надання кредиту: 29.07.2024 року або наступний за ним календарний день; 5) пункт 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5. цього договору. Відповідно до пункту 10.6.10.7. договору позики, позичальник, ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписано відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «підписати». В той же час відповідачка [PERSON] , всупереч умовам договору позики та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Отже, станом на дату підготовки позовної заяви (включно), заборгованість відповідачки [PERSON] перед позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» складає 29 920 грн. 00 коп.: 1) 9 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2) 20 920 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами (9000*1,5%*152), - підсумовує свої вимоги позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС». Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подала, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 08.04.2025 року їй вручена 03.05.2025 року. Відповідно, відповідачка [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС», у порядку представництва, котре за довіреністю здійснює Топчий Д.А., 20.05.2025 року, сформувавши документ у системі «Електронний суд», подав в Сколівський районний суд Львівської області заяву про закриття провадження у справі, яка вмотивована тим, що на теперішній час між відповідачкою [PERSON] та позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» відсутній предмет спору у зв`язку із досудовим врегулюванням заборгованості, відтак, вказаний позивач просить суд на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у цій справі закрити, оскільки на даний час вже відсутній предмет спору. Відповідачкою [PERSON] за допомогою засобів електронного зв`язку 10.06.2025 року і 11.06.2025 року надіслано у Сколівський районний суд Львівської області докази сплати нею заборгованості перед позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС», зокрема надано дві платіжні інструкції на суму 11 325 грн. і 11 632 грн. 02 коп., а також гарантійний лист позивача ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 07.04.2025 року і довідку позивача ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 19.05.2025 року про відсутність у відповідачки [PERSON] заборгованості. Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у позовній заяві вказаний фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 08.04.2025 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 08.04.2025 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розглянути дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22.05.2025 року відмовлено позивачеві ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» у задоволенні його заяви, поданої через представницю Топчий Д.А., про закриття провадження у цій справі на підставі пункту 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України , тобто у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки в суду відсутні докази, котрі б відповідали критеріям їх належності та допустимості, з приводу того, що спірна заборгованість погашена, якщо так, то коли саме, як і з приводу того, що між сторонами у цій справі не залишилося будь-яких неврегульованих питань. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що 29.07.2024 року між сторонами у справі було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4813470724, відповідно до пункту 2.2. котрого позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на суму 9 000 грн. шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки, вказаної позичальником, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами поговору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно пунктів 2.6.1., 2.6.2. та 2.6.3. цього договору, його додатків. Основні умови договору щодо надання коштів у позику: 1) пункт 2.4. тип кредиту - кредит; 2) пункт 2.7. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.; 3) пункт 2.5. строк кредиту (строк дії договору) 360 днів; 4) дати надання кредиту: 29.07.2024 року або наступний за ним календарний день; 5) пункт 2.6.1. стандартна процентна ставка становить 1.5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 2.5. цього договору. Відповідно до пункту 10.6.10.7. договору позики, позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами оферти, надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення товариству, яке підписано відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (копії містяться у справі, а. с. 10-21, 30-39). Позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» через ТзОВ «Фінансова компанія «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» надав відповідачці [PERSON] кредит у загальному розмірі 9 000 грн. на її банківський рахунок, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 19933-1354-127136631 від 29.07.2024 та договором про надання послуг з приймання та переказу платежів (копія міститься у справі, а. с. 22-28). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом № 4813470724 від 29.07.2024 року відповідачки [PERSON] , станом на 31.03.2025 року остання порушувала графік обов?язкових платежів, не здійснювавши вчасно обов`язкові платежі, як наслідок, її заборгованість складала 29 920 грн., з котрих: 1) 9 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2) 20 920 грн. - заборгованість за процентами (копія міститься у справі, а. с. 43). Відтак, позивач ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці [PERSON] кошти за договором позики на споживчі цілі у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку на відповідному етапі відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість до відкриття провадження у цій судовій справі. При цьому, опісля відкриття провадження у цій судовій справі, відповідачкою [PERSON] сплачено заборгованість перед позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС», після чого не залишилось між сторонами неврегульованих питань, на підтвердження цього матеріали справи містять, зокрема: довідку позивача ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 19.05.2025 року, за змістом 18.05.2025 року відповідачкою [PERSON] кредит № 4813470724 було повністю погашено; гарантійний лист позивача ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 07.04.2025 року; платіжну інструкцію АТ КБ «ПриватБанк» від 16.04.2025 року № 2.118858919.1 на суму 11 325 грн.; скріншот щодо оплати через електронну систему EasyPay від 18.05.2025 року на суму 11 632 грн. 02 коп. (копії містяться у справі, а. с. 63-67). Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за договорами позики/кредиту, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному у ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 404/251/17, від 26 січня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 910/15374/19, від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20). Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського Суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року). Зокрема, Європейський Суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 456/647/18, від 20 вересня 2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 638/3792/20. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення). Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов також у постановах від 13 травня 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 750/1658/20. Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору № 3985590524 від 16.05.2024 року, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим кредитний договір № 3985590524 від 16.05.2024 року є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мали б виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідачка [PERSON] не виконувала зобов`язань за цим договором до відкриття провадження у цій судовій справі. В той-же час, після відкриття провадження у справі, відповідачкою [PERSON] сплачена сума заборгованості перед позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС», у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачкою [PERSON] заявлених до неї вимог, що підтверджується двома платіжними інструкціями на суму 11 325 грн. і 11 632 грн. 02 коп., а також гарантійним листом позивача ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 07.04.2025 року і довідкою позивача ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» від 19.05.2025 року про відсутність у відповідачки [PERSON] заборгованості. Так, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України). Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Як встановлено з матеріалів справи, відповідачкою [PERSON] під час судового розгляду сплачено заборгованість, котру було заявлено у позовній заяві щодо погашення заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 4813470724 від 29.07.2024 року. Однак, враховуючи що таку сплату проведено після відкриття провадження у справі, провадження не може бути закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору. Отже, враховуючи викладене, а також те, що предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок виконання відповідачкою [PERSON] заявлених до неї вимог в частині сплати заборгованості, суд приходить до висновку, що провадження у справі не може бути закрите з підстав, передбачених пункт 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки з наведеної правової підстави вбачається, що вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, так як відповідачкою [PERSON] у зв`язку із виконанням заявлених до неї вимог, погашено наявну в неї заборгованість, а, відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення цієї суми заборгованості. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп., підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, однак в силу відмови у задоволенні позовних вимог, залишаються за позивачем ТзОВ «ІННОВА ФІНАНС». Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: dismissed