Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

08 травня 2024 року Служба у справах дітей та сім"ї Бориспільської міської ради Київської області звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом, уточнивши який 10 вересня 2024 року, просить суд : відібрати у громадянки [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбав-лення її батьківських прав. Відібрати у громадянина [PERSON] його малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , без позбавлення його батьківських прав. Стягнути аліменти з громадянки [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Стягнути аліменти з громадянки [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Стягнути аліменти з громадянина [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що громадянка [PERSON] , [INFO] проживала у цивільному шлюбі з громадянином [PERSON] , [INFO] , який є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Громадянка [PERSON] є одинокою матір?ю відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька хлопчика в свідоцтві про народження дитини записані, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На даний час громадянин [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року справа № 359/8629/20. Відповідно наказу служби у справах дітей та сім?ї Бориспіль-ської районної державної адміністрації малолітній [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах, від 21 червня 2018 року та у зв?язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, малолітній [PERSON] був вилучений у матері громадянки [PERSON] . На даний час родина [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку в службі у справах дітей та сім?ї, як така, що опинилась в складних життєвих обставинах, від 05 лютого 2021 року, де з батьками постійно проводиться роз?яснювальна - виховна бесіда, яка спрямована на оздоровлення всіх членів сім?ї та мінімізації негативних наслідків в подальшому. Відповідачка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, у порядку статті 184 КУпАП, за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, але батьки продовжували вести антигромадський спосіб життя зловживаючи алкогольними напоями, продовжуючи нехтувати належним відношенням та утриманням своїх мало-літніх дітей, практично не маючи запасів батьківського потенціалу. Відповідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2014 року (справа №359/6625/14ц, провадження №2/359/1897/2014) громадянка [PERSON] за позовом органу опіки та піклування Бориспільської міської ради вже позбавлялась батьківських прав, відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] мала малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який помер. [INFO] за адресою: [ADDRESS] , де проживала родина [PERSON] із двома малолітніми дітьми, сталася пожежа, у результаті чого були пошкоджені стіни та дах будинку. Зі слів, [PERSON] , стало відомо, що остання планує проживати за місцем реєстрації по [ADDRESS] , покращити матеріа-льне становище, але для цього потрібен час та грошові кошти на облаштування помешкання, так як на даний час будинок знаходиться в занедбаному стані. Наразі, малолітні діти на підставі заяви матері влаштовані до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг». За період перебування дітей в закладі [PERSON] відвідувала своїх малолітніх дітей лише два рази. Враховуючи викладене, представник позивача звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року позовну заяву Служби у справах дітей та сім"ї Бориспільської міської ради Київської області як органу опіки та піклування залишено без руху. Ухвалою суду від 10 липня 2024 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 21 січня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомленаналежним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений через офіційний вебпортал судової влади України. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши подані представником позивача та відповідачем заяви, матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 19 липня 2018 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Батьками дитини вказано : мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , записаний на підставі ст. 135 СК України (а.с. 10, 13). [INFO] народиласб [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 12 грудня 2019 року Бориспільським міськ-районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіаль-ного управління юстиції у Київській області. Батьками дитини зазначено: мати - [PERSON] , батько : [PERSON] (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №71 від 22 січня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність відібрання у [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав (а.с.10-11). 22 травня 2023 року сталась пожежа за адресою : [ADDRESS] , про що було складено акт про пожежу (а.с. 18). На підставі заяви [PERSON] малолітніх дітей поміщено до комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр соціально - психологічної реабіліта-ції дітей «Оберіг». Наведене підтверджується листом № 87/01-20 від 28 лютого 2024 року комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг», довідки № 239 від 17 липня 2023 року та довідки № 242 виданих комунальним закладом Київської обласної ради «Київський обласний соціально-психологічної реабілітації дітей «Оберіг» (а.с. 19, 20, 22-23). Згідно листа директора КОЦСПРД «Оберіг» Толочко С., за період перебування дітей в закладі, мати [PERSON] відвідувала дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , лише два рази, а саме : 27 липня 2023 року та 10 грудня 2023 року. Під час останнього відвідування дітей, а саме 10 грудня 2023 року, [PERSON] привезла продукти харчування та нагодувала ними дітей незважаючи на зауваження вихователів, після чого донька [PERSON] потрапила до лікарні. Крім того, старшим вихователям закладу відповідачка пропонувала придбати цигарки та викурити їх. Помітивши неадекватну поведінку [PERSON] та зрозумівши, що вона знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, адміністрація закладу змусила її покинути територію КОЦСПРД «Оберіг» (а.с. 21). На підставі Акту обстеження житлово-побутових умов громадянки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що відповідачка проживає за адресою: [ADDRESS] . На момент обстеження в будинку прибрано. З громадянкою [PERSON] проведено роз`яснювально - виховну бесіду (а.с. 39). [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання в державній установі «Коростенська виправна колонія № 71» з 30 липня 2022 року, що підтверджується довідкою № 9 від 11 січня 2023 року виданою начальником ВКВСР Смиковським П. та копією вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року (а.с. 15-17). Відповідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 1 ст.170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз зазначених норм права та вищевикладені обставини свідчать про те, що позивачем доведено факт існування виняткових обставин, які безпосередньо загрожують життю та здоров`ю дитини, що є підставою для її відібрання. Факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, виправдовує, в даному випадку, примусове відібрання дитини від батьків. На переконання суду, ненадійність зазначеної вище ситуації, не можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Крім того, суд приходить висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідачів буде відповідати інтересам дитини і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між батьками та дітьми, та не позбавить відповідачів права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. За вказаних обставин, аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані сторонами докази, норми права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про відібрання дітей у відповідачів. Окрім того, відповідно ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на утримання дітей. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непраце-здатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги викладене, враховуючи інтереси дітей, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів у зв`язку з обґрунтованістю та доведеністю. Зокрема, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх обов`язків стосовно виховання своїх дітей, не проявляють батьківської турботи, не бажають належно їх виховувати, що в свою чергу свідчить про самоусунення відповідачів від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Тому позовні вимоги Служби у справах дітей та сім"ї Бориспільської міської ради Київської області як органу опіки та піклуванняпро стягнення аліментів з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] також підлягають задоволеню. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE (Хант проти України), № 31111/04, § 54, Страсбург, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Отже, враховуючи наведене, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення із [PERSON] та [PERSON] аліментів на утримання дітей. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідачів, а саме те, що вони є здоровими, працездатними, а тому вважає доцільним сягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, слід сягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 травня 2024 року, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. На підставі ч. 1 ст. 133 та ч.1,2 ст.141 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір по 2422,40 грн. з кожного (за вимоги про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів). На підставі ст.ст. 150, 164, 170, 184, 191 СК України,

Outcome: approved