Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить зменшити розмір стягнення аліментів з 1/4 до 1/8 частини його заробітку (доходу) щомісячно, що стягуються з позивача на користь відповідача [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , починаючи з 17.04.2014 до повноліття дитини, тобто до [INFO] , відповідно до рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2014 у справі № 505/1685/14-ц. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність обставини перебування на утриманні у нього ще двох дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких відповідно до наказу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.20223 у справі № 505/3478 стягується на користь [PERSON] , з якою перебуває у шлюбу, 1/3 частини заробітку, починаючи з 24.08.2023 та до досягнення сином [PERSON] повнолітті, тобто до [INFO] , а з 03.08.2036 у розмірі 1/4 від його заробітку, до досягнення донькою [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Зазначає, що впродовж січня-вересня 2023 року з нього на користь відповідача стягувались регулярно аліменти у розмірі, які у кілька разів перевищують прожитковий мінімум доходів громадян. Стверджує, про що продовжує сплату аліментів відповідно до наказу від 12.09.2023 на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 заробітку. Відповідачем по суті справи заяви не подано. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 18.02.2025 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження. У судове 24.03.2025 з`явився позивач, відповідач, належним чином повідомлена про дату час та місце, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви по суті справи не подала. Ухвалою суду від 17.04.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 18.06.2025. 25.04.2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів", відповідно до якого Котовський міськрайонний суд Одеської області перейменовано на Подільський міськрайонний суд Одеської області. У визначену дату та час судового засідання, 18.06.2025, сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 18.06.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. На підставі доказів, наданих позивачем, встановлені наступні фактичні обставини До позовної заяви позивачем долучено судовий наказ у справі № 505/3478/23 від 12.09.2023, довідку про доходи від військової частини [NUMBER] № 150 від 24.11.2023. Відповідно до наказу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2023 у справі № 505/3478/23, провадження № 2-н/505/119/2023, ухвалено рішення про стягнення з позивача [PERSON] на користь стягувача [PERSON] , з якою позивач перебуває у шлюбі, аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24.08.2023 та до досягнення повноліття сином [PERSON] , [INFO] , а з 03.08.2036 про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття донькою [PERSON] , тобто до [INFO] . Відповідно до довідки про доходи наданої військовою частиною [NUMBER] (другий прикордонний загін) Державної прикордонної служби № 150 від 24.11.2023, за період з січня до жовтня 2023 року позивачу нараховано 701 914,66 грн, утримано військовий збір в розмірі 4 936,99 грн, утримано та компенсовано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 126 344,64 грн, сплачено аліменти у розмірі 143 889,82 грн, отримано відповідачем 553 087, 85 грн. Відтак, на підставі наданих стороною позивача доказів, судом встановлено факт стягнення у період з січня до жовтня 2023 року з відповідача аліментів у розмірі 1/4 від отриманого доходу. Інших доказів позивачем у справі суду не надано. Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є відносини, які пов`язані зі стягненням аліментів на утримання спільної дитини із батька на користь матері та зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини (сімейні правовідносини). Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зважаючи на викладене розмір аліментів суд визначає з урахуванням, що батьки спільно зобов`язанні утримувати дітей до їх повноліття та інших обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, суд звертає увагу, що стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. При цьому, відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Варто зазначити, що сам по собі факт створення нової родини і народження іншої дитини (дітей) у платника аліментів не є обов`язковою підставою для зменшення аліментів, що сплачуються на дитину від попереднього шлюбу. Тобто, окрім факту народження іншої дитини (дітей), платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. У постанові від 28.05.2021 року по справі №715/2073/20 Верховний Суд вказав: Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до судового наказу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2020 року у справі № 715/1188/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. В даному рішенні було відмовлено в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позовна вимога про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/8 частки доходу є необґрунтованою та наявність обставин справи, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свої позовних вимог, не доведені належними, допустимими та достатніми доказами (ст. 76, 77, 78, 80 ЦПК Укарїни). Позивачем в обґрунтування позову надано копію судового наказу у справі №?505/3478/23 від 12.09.2023 про стягнення аліментів на користь його дружини на утримання двох дітей, довідку про доходи з військової частини №?150 від 24.11.2023. Разом з тим, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.05.2014 у справі №?505/1685/14-ц, на яке позивач посилається як на підставу для зміни розміру аліментів, до матеріалів справи не додано. Таким чином, факт наявності цього рішення, його зміст, а також дійсний обсяг зобов`язання за цим рішенням залишаються недоведеними. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, що аліменти, які стягуються за існуючим рішенням, фактично виплачуються на користь саме відповідача [PERSON] . Відповідно, суд не має підтвердження факту виникнення, існування або обсягу зобов`язання на користь відповідача, що унеможливлює перегляд розміру стягуваних аліментів. Відповідно до довідки про доходи за період з січня по жовтень 2023 року позивачу нараховано 701?914,66 грн, з яких було утримано 143?889,82 грн на аліменти. Втім, немає доказів, що саме ця сума сплачена у виконання рішення 2014 року та перерахована на користь відповідача - ці обставини є юридично значущими, але позивачем не доведені належним чином. Таким чином, єдиними допустимими доказами у справі є судовий наказ, що підтверджує зобов`язання з утримання двох дітей у шлюбі з іншою особою, довідка про доходи. До матеріалів справи не додано інших доказів, які підтверджували б наявність попереднього рішення суду, факт його виконання, факт отримання аліментів відповідачем, істотне погіршення матеріального стану позивача,. Суд також звертає увагу, що сам по собі наказ суду про стягнення аліментів на користь нинішньої дружини позивача не є беззаперечним доказом того, що такі аліменти фактично сплачуються. Позивачем не подано жодних платіжних доручень, банківських виписок, довідок органів ДВС, що підтверджують виконання цього судового наказу, відомостей про рух коштів у виконавчому провадженні, якщо стягнення здійснюється примусово, будь-яких офіційних підтверджень факту надходження грошових коштів стягувачу. Отже, відсутні докази реального виконання зобов`язання, встановленого наказом Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2023. Така процесуальна поведінка в позивача не дозволяє суду визнати факт сплати аліментів доведеним, що унеможливлює врахування цих зобов`язань як підстави для зміни розміру аліментів у цій справі. За усталеною практикою Верховного Суду, лише належне підтвердження реальності фінансового навантаження, зокрема у вигляді регулярних платежів за судовим рішенням, може вважатися обставиною, що має істотне значення при вирішенні спору щодо перегляду розміру аліментів. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами факту виконання зобов`язання зі сплати аліментів за іншим рішенням суду, а отже, ці обставини не можуть бути враховані судом як підстава для зменшення розміру аліментів. З урахуванням принципу змагальності сторін (ст.?12 ЦПК України) саме на позивача покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається. Відсутність достатньої доказової бази не дає суду підстав для визнання таких обставин встановленими. Таким чином, суд доходить висновку, що позовна заява є необґрунтованою, і не містить достатніх правових та фактичних доведених обставин для зменшення розміру аліментів, які позивач зобов`язаний сплачувати на утримання дитини на корить відповідача. Розподіл судових витрат у справі За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, у разі відмови у задоволенні позовних вимог повністю, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed