Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

08.06.2025 адвокат Даценко А.М. в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся з позовом до ТОВ «ФК» Онлайн Фінанс», який мотивує тим, що 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» заборгованості в розмірі 51160 грн. Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66013686 та 21.05.2025 накладено арешт на її кошти. Про існування виконавчого напису та виконавчого провадження [PERSON] дізналася лише в травні 2025 року через додаток «Дія». Будь-яких договорів з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» [PERSON] не укладала та не визнає наявність заборгованості, виконавчий напис приватним нотаріусом було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а відкриття виконавчого провадження є неправомірним. Посилаючись на викладені обставини, просить визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Головкіної Я.В. від 12.03.2021 №15791 таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 10.06.2025 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 06.06.2025 задоволено заяву представника [PERSON] адвоката Дааценка А.М. про забезпечення позову. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Даценко А.М. не з`явилися. Останній подав клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просить задовольнити (а. с. 28). Представник відповідача ТОВ «ФК» Онлайн Фінанс» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а. с. 22). Про причини неявки суд не повідомив. Подав клопотання, в якому просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу (а. с. 30-31). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості за кредитним договором №753864023 від 16.03.2020, укладеного між [PERSON] і ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», право вимоги за яким на підставі договору №85 перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та за договором про відступлення права вимоги №05/0820-01 від 05.08.2020 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», за період з 29.01.2021 по 27.02.2021 у сумі 49960 грн, з яких: 20000 грн загальна заборгованість за тілом кредиту, 29960 грн загальна заборгованість за відсотками за користування кредитом, сума за вчинення виконавчого напису 1200 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню, 51160 грн (а. с. 8 зв.). Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №15791. 31.01.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. прийнято виконавче провадження №66013686 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса. Постановою від 21.05.2025 приватним виконавцем накладено арешт на кошти/електронні гроші боржника [PERSON] (а. с. 9 - 10). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 87, 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:\~ відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;\~ дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків\~у банках,\~кредитних установах,\~код за\~ЄДРПОУ для\~юридичної особи; строк,\~за який\~має провадитися\~стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.п. 2.2 п. 2 гл. 16 р. ІІ вказаного Порядку в разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. На сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. А зазначеним Порядком вчинення нотаріальних дій передбачено надсилання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання боржнику та майновому поручителю для одержання виконавчого напису лише по іпотечним договорам. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати в позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику в порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Саме такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №554/6777/17, від 30.09.2019 у справі 357/12818/17, від 10.01.2023 у справі №619/4933/20. Звертаючись з позовом до суду представник позиваки зазначив, що жодних документів від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» позивачка не отримувала, жодні договори з банками чи фінансовими установами про кредитні кошти не укладала і про існування виконавчих документів дізналась у застосунку «Дія» у травні 2025 року, доказів зворотного відповідачем надано не було, тому суд дійшов висновку, що [PERSON] не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Пунктами 3.1, 3.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 були внесені зміни до вказаного Переліку, зокрема, його було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», пунктами якого було встановлено, що кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, належать до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а для одержання такого напису надаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, зокрема, п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 12.03.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) до документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належать нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно». Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Доказів того, що кредитний договір був посвідчений нотаріально, суду надано не було, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі №172/1652/18. З огляду на викладене, оскільки встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що 22.05.2025 між позивачкою та адвокатом Даценком А.М. було укладено договір про надання професійної правової допомоги щодо захисту та представництва інтересів [PERSON] (а. с. 13 зв. - 14 зв.). Відповідно до п. 1.2, 4.1 договору за послуги щодо надання правової допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі 9500 грн. Отримання коштів адвокатом підтверджується розпискою від 05.06.2025 (а. с. 15). Згідно з договором адвокатом надано наступні послуги: складання та подання заяви про забезпечення позову 3000 грн, складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 3000 грн, складання та подання адвокатського запиту 1000 грн, складання та подання клопотання до приватного виконавця 1500 грн, участь у судовому засіданні (за кожне засідання) 1000 грн. Але матеріали справи не містять доказів того, що адвокат складав і подавав адвокатські запити та клопотаннями. Крім того, у судовому засіданні останній участі також не брав. Таким чином, суд вважає, що документально підтверджуються лише витрати в сумі 6000 грн (складання та подання заяви про забезпечення позову 3000 грн, складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 3000 грн). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000 грн понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути 968 грн 96 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved