Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Короткий\~зміст та\~обґрунтування позовних\~вимог,\~позиція позивача 14.05.2025 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що з 05.10.2021 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, самостійно не може забезпечити належний рівень життя необхідний для їхнього фізичного та духовного розвитку, оскільки не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання синів, інтересами дітей не цікавиться. А тому, просить\~судстягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття та на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду. Просила вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат на правничу допомогу. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського\~міськрайонного суду\~Хмельницької області\~від 20.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження та розгляд справи призначено о 09 год 30 хв 18.06.2025. У зв`язку з неявкою учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 18.06.2025 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що сторони [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 05.10.2021 перебувають у зареєстрованому шлюбі, являються батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.10.2021, копій свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 13.01.2022 та серії [NUMBER] від 26.07.2023. Позивач з дітьми проживає по [ADDRESS] . З витягу з реєстру територіальної громади №2022/002023745 від 13.12.2022 та повідомлення Грицівської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області №02-24/985 від 16.05.2025 вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] . Застосовані норми права Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток і утримувати дитину до досягнення нею повноліття на рівні, який дозволяє забезпечити її повноцінне життя. Відповідно до\~статті 180Сімейного кодексу України\~\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного\~кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах: стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Положеннями ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною першою статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, відповідно до ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Виходячи з положень, які містяться в\~Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Мотиви та висновки суду Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов наступних висновків. Як слідує з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним дитини, на утримання якої стягуються аліменти. Сторони мають рівні права та обов`язки по утриманню та матеріальному забезпеченню дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем [PERSON] , знаходяться на її утриманні. Відповідач [PERSON] є батьком дітей, записаний таким в свідоцтвах про їх народження, проживає окремо, добровільно коштів на їх утримання не надає, фактично переклав обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати неповнолітніх синів винятково на позивача, що є грубим порушенням норм закону, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладається законом на кожного з батьків, матір і батька рівною мірою. Домовленості між сторонами щодо виконання обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідач є батьком дитини, не допомагає позивачу її утримувати, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з нього аліментів. Висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, з аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що стягуватиметься на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у\~ст. 182 СК України. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, їх вік; стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, не подав жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що він не спроможний сплачувати аліменти та відомостей про наявність інших утриманців, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду 14.05.2025 до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів дозволить позивачу утримувати неповнолітніх дітей та найбільш повно відповідає вимогам законодавства. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, суд зазначає наступне. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем, а також те, що дитина потребує догляду, суд погоджується з доводами позивача, що у неї виникло право на отримання аліментів від відповідача на її утримання, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд, при визначенні розміру аліментів на утримання дружини, що підлягає стягненню з відповідача, має встановити та врахувати обставини, що мають значення по справі, в тому числі й те, чи має можливість відповідач сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд дійшов до переконання, що відповідач є особою працездатного віку, а тому в змозі утримувати матеріально як дітей, так і дружину. Крім того відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Подавши свої докази, позивач реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач жодних доказів на спростування вимог позивача про стягнення з нього аліментів на її утримання суду не надав. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років. Розподіл судових витрат Відповідно до\~положень ч.\~1,\~п.п.\~1,\~2\~ч.\~3\~ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4\~Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлена ставка судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 1211,20 грн. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 14.05.2025 позивач [PERSON] разом із позовною заявою подала до суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір №28042502 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 28.04.2025 укладений з ФОП [PERSON] «Центр правової допомоги», акт приймання-передачі наданих послуг №28042502 до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №28042502 від 05.05.2025, платіжні інструкції від 28.04.2025 та від 05.05.2025 на суму 3000 грн та 7000 грн. З договору №28042502 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 28.04.2025 укладеного з ФОП [PERSON] «Центр правової допомоги» слідує, що останній зобов`язується за дорученням замовника ( [PERSON] ) надати юридичні послуги/правову допомогу, а саме: підготувати проект одного звернення та проект одного клопотання, а замовник зобов`язується сплатити кошти за надані послуги. Розмір оплати за виконання з юридичних послуг/правової допомоги становить 10000 грн та сплачується замовником в такі строки 3000 грн 28.04.2025, 7000 грн до 05.05.2025. З акту приймання-передачі наданих послуг №28042502 до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №28042502 від 05.05.2025 вбачається, що ФОП [PERSON] «Центр правової допомоги» надав, а [PERSON] прийняла юридичні послуги/правову допомогу щодо: проекту одного звернення та проекту одного клопотання. Вартість послуг за цим актом становить 10000 грн. Згідно платіжних інструкцій від 28.04.2025 та від 05.05.2025, [PERSON] перерахувала кошти в сумі 3000 грн та 7000 грн на рахунок ТМ «Центр правової допомоги». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. У частині четвертій статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, відповідно до статті 1 якого договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина третя статті 4зазначеного Закону). Відповідно до статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що до судових витрат на професійну правничу допомогу віднесено витрати на правничу допомогу адвоката, і така допомога надавалася саме тим адвокатом (адвокатами), з яким укладено договір про надання правової допомоги або з відповідним адвокатським бюро чи об`єднанням. В даному випадку позивач [PERSON] просить про компенсацію здійснених нею витрат, понесених на юридичні послуги наданих їй ФОП [PERSON] «Центр правової допомоги», та посилається на документи на підтвердження витрат на юридичні послуги (договір №28042502 про надання правової допомоги/юридичних послуг від 28.04.2025 та акт приймання-передачі наданих послуг №28042502 до договору про надання правової допомоги/юридичних послуг №28042502 від 05.05.2025). Суд зауважує, що витрати на юридичні послуги, надані позивачу [PERSON] у справі іншою, ніж адвокат особою, а саме ФОП [PERSON] «Центр правової допомоги» не належать до витрат на професійну правничу допомогу адвоката та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України. Вказана позиція, узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), а тому має бути врахована судом. Відтак, із врахування викладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. На підставі ст.ст.\~75, 79, 80, 84, 141,\~150,\~180-183,\~191\~СК України,

Outcome: partial