Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання договору неукладеним. В обґрунтування поданого позову зазначає, що відповідно до Договору позики від 01.07.2008 року [PERSON] нібито отримала у борг від [PERSON] 180 000, 00 грн., які зобов`язалася повернути 01.07.2009 року. Як вбачається зі змісту Договору позики від 01.07.2008 року, додатком до договору позики є акт передачі позикодавцем позики (грошових коштів), який є невід`ємною частиною даного договору. В той же час, звертає увагу суду на те, що вказаний акт, незважаючи на те, що він є невід`ємною частиною договору позики та підтверджує отримання позивачем коштів, не існує, не підписувався, з огляду на що відсутні обґрунтовані підстави вважати, що [PERSON] отримала грошові кошти та наділилася обов`язком їх повернути. Наголошує на тому, що відповідно до умов Договору позики, саме акт передачі позикодавцем позики (грошових коштів), а не будь-який інший документ, є документом, що підтверджує отримання коштів. Факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Відтак, просить визнати Договір позики від 01.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] неукладеним. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 07.02.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 03.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 05.07.2023 року представником відповідача - адвокатом Посікірою Р.Р. подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що сторона відповідача вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. На підтвердження укладення договору позики долучає до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера. Звертає увагу, що представник позивача не вказує про наявність квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.07.2008 року, насамперед, про належність, допустимість цього доказу (у даному випадку представник заявника не пояснила, на якій саме законній підставі ФОП [PERSON] отримує від позивача гроші на умовах, ідентичних до договору позики). У квитанції вказано, що ФОП [PERSON] прийняла від [PERSON] вклад під 24% річних з місячною виплатою 2% у сумі 180 000,00 гривень. Таким чином, оскільки сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а представником заявника не оспорюється факт видачі ФОП [PERSON] квитанції до прибуткового касового ордеру, вважає, що такий договір позики між сторонами є укладеним. Більше того, у провадженні Пустомитівського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №2-770/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] основну суму боргу за договором позики в розмірі 180000 грн., 68400 грн. - процентів від суми позики за період з 01.07.2008 року по 01.02.2010 року, всього - 248 400 грн., а також в дохід держави 1700 грн. державного мита та 250 грн. судових витрат за інформаційно-технічне забезпечення. Постановою Львівського апеляційного суду від 12.07.2022 року за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів вирішено апеляційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року - без змін. Таким чином, враховуючи те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено той факт, що між сторонами було укладено договір позики, то, на переконання сторони відповідача, вимоги позивача про визнання такого договору неукладеним не підлягають до задоволення. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від \~28.01.2025 року\~ підготовче провадження\~в цивільній\~справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засадні просила позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, представником відповідача подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача. Суд, вивчивши матеріали позовної заяви, проаналізувавши подані докази у своїй сукупності, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що 01.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно умов вказаного договору, Позикодавець передає у власність, а позичальник приймає 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень 00 коп. на день укладання даного Договору, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Зазначену вище суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути позикодавцю "01" липня 2009 року. Повернення позики (грошових коштів) має здійснюватися за місцем проживання позикодавця. Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути суму позики, на вимогу позикодавця, а також, 24 процента річних з щомісячною виплатою відсотків (2% в місяць становить 3600 (три тисячі шістсот гривень) 00 коп. 20.12.2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2420. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (свідоцтво серії [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про зміну імені від 13.07.2021 року серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Представником відповідача долучено до відзиву на позовну заяву квитанцію до прибуткового касового ордера від 01.07.2008 року, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] вклад під 24 відсотки річних в загальному розмірі 180\~000 грн. Вказана квитанція особисто підписана відповідачем [PERSON] , також проставлена печатка ФОП [PERSON] . Окрім того, заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року у справі №2-770/10 позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] основну суму боргу за договором позики в розмірі 180 000 грн., 68400 грн. - процентів від суми позики за період з 01.07.2008 року по 01.02.2010 року, а всього 248400 грн. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави 1700 грн. державного мита та 250 грн. судових витрат за інформаційно-технічне забезпечення. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.12.2021 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення. Постановою Львівського апеляційного суду від 12.07.2022 року за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів вирішено апеляційну скаргу [PERSON] залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року - без змін. В рамках розгляду вказаної справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 01.07.2008 року відбувся факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, відповідно до якого позивач отримала від відповідача грошові кошти в розмірі 180\~000 грн., що також підтверджується квитанцією від 01.07.2008 року. За змістом ч.4 ст.82\~ЦПК\~України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року\~у справі\~№ 6-79\~цс 14\~зазначено,\~що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В силу ч.1\~ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.04.2010 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12.07.2022 року, зважаючи на наявність власноруч підписаної [PERSON] квитанції від 01.07.2008 року, суд вважає доведеним той факт, що між сторонами укладено договір позики та відповідач [PERSON] отримала від відповідача грошові кошти в розмірі 180\~000 грн. із зобов`язання такі кошти повернути на умовах, визначених в договорі. Як вбачається з позовної заяви, підставою для визнання договору позики неукладеним позивач зазначає той факт, що грошові кошти за цим договором позивач не отримувала. Статтею 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.\~12,\~13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно із\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, беручи до уваги наявність власноруч підписаної [PERSON] квитанції від 01.07.2008 року, яка підтверджує факт отримання позивачем грошових коштів, відсутні підстави для визнання договору позики від 01.07.2008 року між [PERSON] та [PERSON] неукладеним. Разом із тим, 05.03.2025 року представником відповідача - адвокатом Посікірою Р.Р. подано до суду заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн. Це обумовлено тим, що між відповідачем (клієнт) та Адвокатським бюро Романа Посікіри укладено договір про надання професійної правничої допомоги №19-6/1(23) від 19.06.2023 року, згідно з яким Бюро в особі адвоката Посікіри Романа Романовича надає відповідачу професійну правничу допомогу у даній справі. На підставі договору про надання професійної правничої допомоги ведення справи Клієнта та вчинення усіх необхідних для цього дій доручено адвокату Посікірі Р.Р., для чого Бюро видало ордер. Згідно з п. 6.1. Договору про надання професійної правничої допомоги та правового супроводу клієнта винагорода адвоката за надання послуг згідно цього Договору визначена сторонами згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з урахуванням складності справи, зайнятості адвоката, економічної вигоди для клієнта та його господарської діяльності, а саме шляхом встановлення фіксованої суми гонорару у розмірі 20 000, 00 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді першої інстанції та пов`язані із такими. Відповідно до п. 2.2. Договору адвокатська правова допомога (юридичні послуги) полягає у наданні клієнту послуг у цивільній справі №465/192/23 за позовною заявою [PERSON] до клієнта про визнання договору неукладеним. Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1\~ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України\~покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved