Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

В грудні 2023 року адвокат Юрченко Кирило Ігорович в інтересах [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частку квартири в порядку поділу спільного сумісного майна, спадкування за законом, витребування квартири з незаконного володіння та виключення відомостей з реєстру. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . 21.10.2015 була заведена спадкова справа №773/2015, згідно з якою спадкоємцями майна померлого є його дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] та [PERSON] . До складу спадкового майна увійшла квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 18.03.2016 власником цієї квартири став [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19.11.2019 у справі №752/8820/17 визнано недійсними прилюдні торги, на яких була реалізована зазначена квартира, та свідоцтво про право власності, видане на цю квартиру [INFO] [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу та є спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого. При цьому до складу спадщини увійшла 1/2 частка спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Просив: визнати за [PERSON] право власності на 5/8 часток квартири загальною площею 139,5 кв.м (житлова площа 76,3 кв.м), розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , право власності на 1/8 частку квартири загальною площею 139,5 кв.м (житлова площа 76,3 кв.м), розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та спадкування за законом після смерті [PERSON] ; витребувати на користь [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , з незаконного володіння [PERSON] квартиру загальною площею 139,5 кв.м (житлова площа 76,3 кв.м), розташована за адресою: [ADDRESS] , та виключити його з реєстру власників нерухомого майна. 19.12.2023 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 02.02.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, витребувано докази. 03.06.2024 постановлено ухвалу про залучення співвідповідачів. 04.03.2024 [PERSON] подав до суду пояснення третьої особи, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] . Зазначив, що спірна квартира була придбана до реєстрації шлюбу з позивачем. В лютому 2024 року адвокат Усенко Микола Миколайович в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , який є рідним батьком [PERSON] . 21.10.2015 було відкрито спадкову справу №773/2015. Заяву на прийняття спадщини подали син померлого [PERSON] , матір померлого [PERSON] , дружина померлого [PERSON] , дочка померлого від третього шлюбу [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. За заповітом від 03.10.2015 спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , який у визначений законом строк звернувся до нотаріуса про відкриття спадщини. До складу спадщини увійшов житловий будинок по [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] , яка була придбана померлим шляхом інвестування коштів у будівництво, а зареєстровано за ним право власності на квартиру згідно рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2007 року. В квітні 2016 року стало відомо, що власником спірної квартири став [PERSON] . Новим власником спірної квартири став [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.2016, укладеним з громадянкою Російської Федерації [PERSON] . 19.11.2019 Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення, згідно з яким визнано недійсними прилюдні торги, проведені Приватним підприємством «НИВА - В.Ш.» 12.04.2010 з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належало на праві власності [PERSON] ; визнано недійсними протоколи №12/10 від 12.04.2010 Приватного підприємства «НИВА - В.Ш.» про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири [ADDRESS] ; визнано недійними акти державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Петренко Л.І. про проведені прилюдні торги від 13.04.2010 з продажу спірної квартири, визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 24.12.2015, видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, яке зареєстроване за № 2934. Позивачі вживали заходів для захисту своїх прав в судовому порядку, проте змушені знову звернутись до суду, щоб відновити порушене право спадкування на спірну квартиру. Позивачі позбавлені можливості скористатись будь-яким іншим способом захисту своїх прав, крім витребування із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь спадкоємців [PERSON] квартири [ADDRESS] , оскільки цей спосіб захисту прав не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та є єдиним можливим способом відновлення їх порушеного права. Просив: витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , спадкоємцями якого є [PERSON] та [PERSON] , квартиру [ADDRESS] по ? частині на кожного; покласти на відповідача судові витрати. 14.03.2024 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 20.03.2024 представник позивачів надав позовну заяву з виправленими недоліками, в якій просив: витребувати квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] , по 1/2 частці на кожного; покласти на відповідачів судові витрати. 10.04.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, витребувано докази. 09.09.2024 постановлено ухвалу про об`єднання в одне провадження цивільної справи №752/26007/23 та цивільної справи №752/2916/24. 03.12.2024 адвокат Кійко Є.А., який діє в інтересах [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , подав позовну заяву, в якій просив: витребувати на користь [PERSON] із чужого незаконного володіння [PERSON] 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м, в порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; витребувати на користь [PERSON] із чужого незаконного володіння [PERSON] 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; витребувати на користь [PERSON] 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,5 кв.м, житловою площею 76,3 кв.м, в порядку поділу спільного сумісного майна, набутого під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 139,5 кв.м., житловою площею 76,3 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Також в цьому позові частково погодився з позовними вимогами відповідачів в частині визнання за кожним з них права власності на 1/8 частку спірної квартири. 20.01.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. 16.04.2025 адвокат Кійко Є.А., який діє в інтересах [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , подав заяву про часткове визнання позовних вимог про визнання по 1/8 частці спірної квартири за кожним відповідачем в порядку спадкування. Суд не приймає визнання позову представником відповідача, оскільки воно суперечить закону. Суд дійшов такого висновку, виходячи з того, що представник відповідача заявив про часткове визнання позовних вимог, які позивачами не заявлялись. Так, [PERSON] та [PERSON] просили витребувати на свою користь на кожного по 1/2 частці квартири [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , [INFO] . Жодних вимог про визнання за ними права на спірну квартиру не заявлялось. 16.04.2025 адвокат Кійко Є.А. подав заяву про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 130000 грн. та надання відповідних доказів впродовж п`яти днів з дня ухвалення рішення. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Представник позивача адвокат Кулачко Т.М. підтримав заявлений позов. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що договір купівлі - продажу квартири недійсним не визнавався. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14.08.2004 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини - [PERSON] . 24.05.2005 між ПП «Демос-90», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про передачу прав останньому на про інвестовану квартиру за адресою: [ADDRESS] . 09.12.2005 [PERSON] прийняв від ПП «Демос-90» квартиру за адресою: [ADDRESS] . Станом на 09.12.2005 [PERSON] сплатив 100% загальної вартості квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтвердило ПП «Демос-90». 12.03.2007 Святошинським районним судом м. Києва по справі №2-1176-1/07 ухвалено рішення, згідно з яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [PERSON] є дітьми [PERSON] , [INFO] . У вересні 2015 року [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулися до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . 21.10.2015 [PERSON] , [PERSON] звернулися до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . 18.03.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . 19.11.2019 Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/8820/17 ухвалено рішення, згідно з яким визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «НИВА - В.Ш.» 12.04.2010 з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належало на праві власності [PERSON] ; визнано недійсними протоколи №12/10 від 12.04.2010 Приватного підприємства «НИВА - В.Ш.» про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири [ADDRESS] ; визнано недійними акти державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Петренко Л.І. про проведені прилюдні торги від 13.04.2010 з продажу спірної квартири, визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 24.12.2015, видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, яке зареєстроване за № 2934. [INFO] померла [PERSON] . 02.09.2023 [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , він є єдиним спадкоємцем за її заповітом. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.06.2025 №431101923 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В червні 2025 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до Другої київської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив їм у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що виніс постанови від 19.06.2025. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1 ст.60 СК України). Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.63 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 68 СК України дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 12.03.2007 Святошинським районним судом міста Києва по справі №2-1176-1/07 ухвалено рішення, згідно з яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, спірна квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки була набута в період шлюбу. 19.11.2019 Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/8820/17 ухвалено рішення, згідно з яким визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «НИВА - В.Ш.» 12.04.2010 з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належало на праві власності [PERSON] ; визнано недійсними протоколи №12/10 від 12.04.2010 Приватного підприємства «НИВА - В.Ш.» про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири [ADDRESS] ; визнано недійними акти державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку Петренко Л.І. про проведені прилюдні торги від 13.04.2010 з продажу спірної квартири, визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 24.12.2015, видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем, яке зареєстроване за №2934. Разом з тим, [PERSON] вчинив дії щодо відчуження спірної квартири, до винесення вищезазначеного рішення, у результаті чого її власником став [PERSON] , що призвело до негативних наслідків для позивачів, оскільки квартира вибула із законного володіння померлого [PERSON] , спадкоємцями якого вони є. Після смерті [PERSON] до складу спадкової маси увійшла інша 1/2 частка спірної квартири, яка належала йому, і яка має бути поділена між спадкоємцями. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року в справі №752/13695/18, віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов не володіючого власника до володіючого не власника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 виснувала, що рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Таким чином, з урахуванням приписів приписи п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна само по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачами права власності на нерухоме майно у відповідних частках, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц виснувала, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Суд враховує, що станом на час розгляду справи право власності на спірну квартиру зареєстроване за [PERSON] , що є незаконним та створює позивачам перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження цим нерухомим майном. Доводи відповідача [PERSON] щодо того, що договір купівлі-продажу, на підставі якого він набув у власність спірну квартиру недійсним не визнавався, а тому він є її законним власником, суд вважає не змістовними. Судовим рішенням було визнано недійсними прилюдні торги, на яких відбулась реалізація арештованого нерухомого майна (спірної квартири), яке належало на праві власності [PERSON] ; протоколи про проведення цих прилюдних торгів, акти державного виконавця про проведені прилюдні торги та свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 24.12.2015, видане [PERSON] . Оскільки свідоцтво про право власності на спірну квартиру, яке підтверджувало набуття [PERSON] право власності на неї було визнано недійсним, то це виключало існування законних підстав для відчуження спірної квартири [PERSON] та правомірного набуття ним права власності на цю квартиру. Право власності на спірну квартиру на час розгляду справи зареєстроване за відповідачем, спірна квартира перебуває у його незаконному володінні, що порушує права позивачки [PERSON] як власника частки цієї квартири та спадкоємиці, а також інших позивачів як спадкоємців майна померлого [PERSON] . Вимога про витребування з незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів спірної квартири призводить до ефективного захисту їх прав на зазначений об`єкт нерухомого майна, оскільки є підставою для внесення відповідних записів про право часткової власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають вимоги витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що призведе до ефективного захисту прав позивачів на спірну нерухомість, оскільки є підставою для внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на частки спірної квартири є неефективним способом захисту порушеного права останніх, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Доводи сторін, які не узгоджуються із зазначеними вище висновками, суд відхиляє. Щодо визначення розміру часток, які слід витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів, суд зазначає наступне. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , під час якого останній набув у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , а тому зазначена квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки подружжя у вказаному майні є рівними. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що кожному з подружжя належить по 1/2 частки спірної квартири, а тому [PERSON] має право на витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на свою користь 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, до складу спадщини померлого [PERSON] увійшло право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , яка з урахуванням позовних вимог та вищезазначеного, розподіляється між його чотирма спадкоємцями - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/8 частці кожному. Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: partial