Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 05.08.2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 491008676, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 40118,94 грн., строком на 60 місяців, із процентною ставкою 39,90%. 22.02.2021 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» укладено договір факторингу, за якими до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. 23.02.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, за якими до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 23.02.2021 року, у нього перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 58692,01 грн., з яких 39202,19 грн. заборгованість за тілом кредиту та 18689,82 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просив суд стягнути з відповідача разом із сумою судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 05.08.2019 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання кредиту № 491008676, за умовами якої [PERSON] отримав кредит в розмірі 40118,94 грн.; строком на 60 місяців; з процентною ставкою 39,90% річних. Укладання відповідачем вказаної Угоди, а відтак і отримання кредитних коштів, підтверджується його особистим підписом у оферті на укладання угоди про надання кредиту, додатку № 1 до Угоди, що є графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту, анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту. 22.02.2021 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» укладено договір факторингу № 1, за якими до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. 23.02.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форт» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, за якими до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі, до [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 491008676. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Виходячи з вищенаведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так-як доказів сплати заборгованості або спростування долученого\~позивачем розрахункувідповідачем не надано, відсотки нараховані у визначений в договорі спосіб та строк, і за встановленою відсотковою ставкою. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved