Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

До Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~звернувся із\~заявою [PERSON] \~про встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення. Заява мотивована тим, що засуджений до довічного позбавлення волі [PERSON] , [INFO] , народився в селищі міського типу Талове м.Краснодона Краснодонського району Луганської області, про що був зроблений відповідний актовий запис виконавчим комітетом Таловської селищної ради м. Краснодона. У подальшому первинне свідоцтво про його народження ним втрачено. [PERSON] видано паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, який у подальшому ним також втрачено. У Вінницькій установі виконання покарань (№l) в особовій справі [PERSON] наявний дублікат свідоцтва про народження, в якому в графі «місце народження» зазначено: держава - Україна, область - Луганська область, район - Краснодонський район, місто, селище (село) - відомості відсутні. У зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження [PERSON] відсутні відомості про населений пункт, в якому він народився, йому відмовлено у прийнятті документів для отримання ним паспорту громадянина України. Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці своїм листом від 04.07.2023 повідомив [PERSON] , що доповнення графи «місце народження» у актовому записі проводиться з урахуванням даних паспорта особи, відносно якої складено запис. Так як паперовий носій актового запису про народження [PERSON] знаходиться на тимчасово окупованій території України, внесення змін до актового запису (а саме доповнення відомостей про місце народження) можливе лише після його попереднього поновлення та при наявності паспорта громадянина України заявника. Вказане стало підставою звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту його народження у селище Талове Краснодонського району Луганської області [INFO] , оскільки документи на підтвердження даного факту, а саме паперовий носій актового запису про його народження знаходиться на тимчасово окупованій території. Вінницьким міським судом Вінницької області 10.06.2025 постановлено ухвалу про прийняття зазначеної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести в порядку окремого провадження. Також цим судовим рішенням залучено до участі в справі як заінтересовану особу Відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заявник у судовому засіданні в режимі відеоконференції просив задовольнити заяву з мотивів викладених у ній.. Представник заявника також просила задовольнити заяву та встановити факт народження [PERSON] в с. Таловому. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за відсутності представника Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Не заперечували проти вирішення спору на розсуд суду. Суд вирішив провести судове засідання за відсутності заінтересованої особи. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] від 27.05.2021 місцем народження [PERSON] вказано Луганська область, Краснодонський район. У графі «місто, селище (село)» - дані відсутні. Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області відділення №3 у м.Вінниці листом №0512-1664/0512.1-22 від 14.10.2022 відмовило [PERSON] у прийнятті документів для оформлення паспорта громадянина України через невідповідність документів, а саме у зв`язку із відсутністю відомостей у свідоцтві про народження у графі «місто, селище (село)». Також роз`яснено доцільність звернення до органів ДРАЦС. Відповідно до листа Відділу ДРАЦС у м. Вінниці №997-28.28-24 від 04.07.2023 вказано, що, оскільки, паперовий носій актового запису про народження знаходиться на тимчасово окупованій території України, внесення змін до актового запису можливе лише після його попереднього поновлення та при наявності паспорта громадянина України заявника. Відповідно до листа ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №М-7959-23/8010.14/3303-23 від 14.09.2023 за даними картотек виявлено заяву про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я [PERSON] (рос.мова), [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 03.04.1987 відділом внутрішніх справ Луцького міськвиконкому Волинської області. ЦМУ ДМС у м. Києві, відповідно до цього листа, надіслав завірену належним чином копію заяви [PERSON] про видачу паспорта на адресу перебування заявника. Проте вказану заяву [PERSON] про видачу паспорта заявник не додав до позовної заяви. Позивач в судовому засіданні не заявив клопотання про витребування зазначеної заяви із поясненням неможливості надати її самостійно. Листом Вінницького міського відділу ДРАЦС №523-21.21-35 від 02.03.2020 представнику заявника повідомлено, що, відповідно до Державного реєстру, виявлено актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , складеного 29.10.1956 Таловською селищною радою м. Краснодона Луганської області №138. Роз`яснено, що для отримання свідоцтва (витягу) про народження потрібно звернутись особисто [PERSON] до відділу ДРАЦС за місцем проживання. Однак [PERSON] надав суду копію свідоцтва про народження (виданого повторно) серії [NUMBER] від 27.05.2021, де місцем народження [PERSON] вказано Луганська область, Краснодонський район, у графі «місто, селище (село)» - дані відсутні. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки. У пунктах 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частинами 1, 2 ст. 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заявником [PERSON] не надано жодного документу на підтвердження того, що місцем його народження є селище Талове Краснодонського району Луганської області. Також на підтвердження вказано факту заявник не заявляв клопотання про витребування судом доказів, із поясненням неможливості надати їх самостійно. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених доказів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів на доведення заявленої заявником вимоги, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: dismissed