Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05.10.2020 року [PERSON] звикористанням\~одноразового ідентифікатора\~в якості\~підпису, подала та підписала в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ "ЗАЙМЕР" договір про надання фінансового кредиту №156324 від 05.10.2020р. Таким чином, відповідачка уклала договір про надання фінансового кредиту №156324 від 05.10.2020р. в розмірі 2 000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. ТОВ "ЗАЙМЕР" зобов`язання за вищевказаним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідачки в розмірі 2 000 грн. В подальшому, 28.10.2021 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ "ЗАЙМЕР" відступило на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" право грошової вимоги за кредитним договором до [PERSON] в розмірі 10 440 грн., яка складається з : 2 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8 440 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до [PERSON] , остання не виконала зобов`язання з повернення кредиту, відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора (ТОВ "ЗАЙМЕР"), внаслідок чого допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 10440 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом у розмірі 10 440 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою суду від 12.05.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 02.06.2025р. позивачем подано заяву про розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з розглядом справи, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500 грн. 02.06.2025р. представник відповідачки подала до суду відзив на позовну заяву в якому позов визнала частково. Не заперечила факт укладення 05.10.2020 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та відповідачкою договору про надання фінансового кредиту №156324. Водночас, посилаються на те, що згідно умов кредитного договору кредит було надано строком на 30 днів, до 05.11.2020 р., тому починаючи із зазначеної дати позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом. Натомість, всупереч вищевикладеному, заборгованість нарахована відповідачу за період, який перевищує період, встановлений договором. Таким чином, не заперечує щодо стягнення з відповідачки на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" 3 200 грн. заборгованості за кредитним договором № 156324 від 05.10.2020 року, з яких 2 000 грн. - тіло кредиту, 1 200 грн. - проценти за користування кредитом. Окрім того, просить здійснити розподіл судових витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог. Одночасно вказує, що відповідачка змушена була звернутись за правничою допомогою до адвоката, уклавши 27.05.2025 року договір про надання правничої допомоги та понесла витрат на оплату гонорару адвоката в розмірі 4 000 гривень, які просить стягнути з позивача та підтверджує їх договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт та квитанцією. Окрім того, 02.06.2025р. представником відповідачки подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги понесених позивачем, мотивуючи його тим, що вартість правничої допомоги є завищеною і явно не співмірною з ціною позову та складністю справи та просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн. 05.06.2025р. представник позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідно до п.1.3 кредитного договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п.2.3 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, вказує що, згідно постанови Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника ("за користування кредитом"). Посилається на те, що у відповідності до умов укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України. Позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Одночасно вважає, що заявлена вартість виконаних робіт з надання правничої допомоги відповідачці з огляду на малозначність справи та складність справи є неспівмірною, оскільки термін виконання робіт щодо усних консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, оформлення і складання відзиву на позовну заяву не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості та заперечує проти їх стягнення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. В поданій до суду заяві представник відповідачки просить здійснювати розгляд справи в їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, із застосуванням аналізу вимог чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що 05.10.2020\~року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] в електронному вигляді укладено кредитний договір №156324 від 05.10.2020 року, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачці у користування кредитні кошти в розмірі 2 000 грн., строком на 30 днів - з 05.10.2020 р. по 03.11.2020 р. (а.с.15-16). Розмір процентної ставки за кредитним договором становить 730 % річних від суми кредиту, з розрахунку 2 % на добу, тип процентної ставки - фіксована (п.1.1-1.3 договору). Згідно п.1.4 кредитного договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] позивачем також надано підписаний відповідачкою Додаток 1 до договору - Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, умови якого відповідають умовам кредитного договору та згідно якого строк на який надано кредит становить 30 днів, сума кредиту - 2 000 грн., фіксована процентна ставка за день користування кредитом - 2 %, сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1200 грн. та довідку про ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с.11, 17). Приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору, позичальник погодився з усіма умовами договору вцілому та підтвердив, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись його умов. Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора та отримала кредит в сумі 2 000 грн. на свою банківську платіжну картку, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн" №1509/02 від 25.02.2025 р. (а.с.24). Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію"). Вищенаведене узгоджується з правовими позиціями, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 07.10.2020 р. у справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19. Відповідно до ч.13 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно ЦПК України. Згідно ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні заявки-анкети для отримання кредиту, зробленої під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту позивача) вказується особа, яка створила таку заявку-анкету. Отже, підписання договору (електронного правочину) за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є належним та допустимим доказом на підтвердження укладення сторонами такого договору. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, в якій суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Одноразовий ідентифікатор, яким підписаний договір, складається з комбінації цифр і літер, що відповідає нормам Закону України "Про електронну комерцію", а тому належними й допустимими доказами підтверджено факт укладення договору між сторонами. Укладення між сторонами вищевказаного правочину відповідачкою не оспорюється та підтверджується належними та допустимими доказами. З доводів позивача встановлено, що ТОВ "ЗАЙМЕР" виконало свої зобов`язання та надало відповідачці кредитні кошти у розмірі, вказаному у кредитному договорі, шляхом перерахування коштів на банківську карту відповідачки, що також не заперечується відповідачкою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачкою кредиту у ТОВ "ЗАЙМЕР". Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк та інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи судом встановлено, що 28.10.2021 року між ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" та ТОВ "ЗАЙМЕР" було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 від 17.02.2022 року, згідно якого останнє відступило на користь позивача право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, що виникло на підставі кредитних договорів, згідно реєстру прав вимог, в тому числі відносно відповідачки [PERSON] в розмірі 10 440 грн., з яких: 2 000 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту, 8 440 грн. - сума заборгованості за відсотками, що підтверджується договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року та витягом з реєстру прав вимог до вищевказаного договору факторингу від 28.10.2021 року (а.с.10, 18-21). Згідно ч.1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений законом спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст.1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, божник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Позивачем ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" 13.01.2025р. на адресу відповідачки [PERSON] було направлено досудову вимогу, в якій останню повідомлено про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 156324 від 05.10.2020 року та необхідність сплати заборгованості в розмірі 10 440 грн. (а.с. 8). Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідачка в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснила погашення основної суми заборгованості та не повернула грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ "ЗАЙМЕР" договору взяла на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок нею був порушений, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за договором, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася за тілом кредиту в розмірі 2 000 грн. Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідачки, приймається судом як достовірний. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідачки по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом, та приходить до висновку про недоведеність розміру заявленої до стягнення суми заборгованості в частині нарахованих відсотків, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Суд враховує, що кредитним договором №156324 від 05.10.2020р. визначено, що кредит надано строком на 30 днів - з 05.10.2020 р. до 03.11.2020 р., розмір відсотків згідно п.1.3 договору та графіку розрахунків до цього договору встановлено в розмірі 1 200 грн., які нараховуються за ставкою 2 % в день, а відтак саме у вказаному розмірі підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Також згідно п.2.1 кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться у терміни, згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. При цьому п.4.3 кредитного договору передбачено відповідальність за порушення строку повернення кредиту, зазначеного в п.1.2 цього договору (30 днів) у виді пені, яка сплачується починаючи з першого дня прострочення. Також позивачем не надано розрахунку по кредиту із зазначенням періоду виникнення такої заборгованості та розміру відсоткової ставки. Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит №156324 від 05.10.2020р. Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12 згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Окрім того, з наданого позивачем розрахунку не можливо встановити за який період нараховані проценти поза межами строку кредитування та за якою процентною ставкою. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за 30 днів в розмірі 1 200 грн. (2 000 грн. х 2 % х 30 днів = 1 200 грн.). При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідачка належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надала. Окрім того загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Як встановлено судом, укладений між сторонами договір відповідачкою не оспорювався та не визнавався судом недійсним. У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі вищевказаного договору факторингу. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідачки становить 3 200 грн., з яких: 2 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1200 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідачки судових витрат суд виходить з наступного. За змістом ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати позивачем судового збору в розмірі 742,50 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3 200 грн. х 2 422,40 грн. / 10 440 грн. = 742,50 грн.). Частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 10 500 грн. Заявлені відповідачкою витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом вищезазначеної справи становлять 4 000 грн. \~ \~ \~ \~Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст.60, ч.4 ст.62 ЦПК України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), повноваження якого підтверджуються довіреністю або ордером. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ст.19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. \~ \~ \~ \~Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23.01.2014 року у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України", від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно п.п.1, 2 ч.2\~ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні на користь якої ухвалене рішення підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. До матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 29.12.2023р. з додаткової угодою №1 до нього від 27.12.2024р., довіреність від 29.12.2023р., акт про отримання правової допомоги від 26.05.2025р. З наданих суду доказів вбачається, що 29.12.2024 року між позивачем ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчуком С.В. було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно п.3.1 вищевказаного договору сторонами узгоджено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2 000 грн. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (а.с.12-14). Згідно акту про отримання правничої (правової) допомоги від 26.05.2025р. за позовом ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] адвокатом було здійснено зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, складання та подання до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, складання інших клопотань, заяв до суду, понесено канцелярські витрати на виготовлення копій документів, та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 10 500 грн. З наданих суду доказів вбачається, що 27.05.2025 року між відповідачкою [PERSON] та адвокатом Оліферук Ж.А. було укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно п.4.1 вищевказаного договору сторонами узгоджено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється у розмірі: 400 грн. консультація, 1 200 грн. ознайомлення з матеріалами справи та складення відзиву на позов, 800 грн. інші процесуальні документи, 1 200 грн. за 1 годину участь в судовому засіданні, транспортні витрати 400 грн. одна поїздка, 1 600 грн. заяви, звернення та ін. (а.с.55). Згідно акту виконаних робіт від 02.06.2025р. адвокатом було здійснено: консультацію 400 грн., складено заяву про ознайомлення зі справою в електронному вигляді 800 грн., ознайомлення з матеріалами справи, написання відзив та надсилання до суду і позивачу 1 200 грн., складено клопотання про зменшення судових витрат 800 грн. , складено заяву про проведення судового засідання у відсутності сторони 800 грн., та загальну вартість наданих послуг визначено в розмірі 4000 грн. Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, клопотання сторін щодо зменшення таких витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, дійшов до висновку, що розмір витрат позивача, пов`язаних з наданням правничої допомоги становить 3 218,25 грн. (10 500 грн. х 30,65% (відсоток задоволених позовних вимог) = 3 218,25 грн.) Суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, клопотання сторін щодо зменшення таких витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, дійшов до висновку, що розмір витрат відповідачки, пов`язаних з наданням правничої допомоги становить 2 774 грн. (4 000 грн. х 69,35% (відсоток позовних вимог в задоволенні яких відмовлено) = 2 774 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З врахуванням наведеного та на підставі ч.10 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача різницю суми понесених витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 444,25 грн. (3 218,25 грн. 2 774 грн. = 444,25 грн.), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial