Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також просить просить стягнути аліменти за минулий час, починаючи з 01 грудня 2022 року по 15 квітня 2025 року. Позов мотивовано тим, що в шлюбі із відповідачем народилася дочка, яка на даний час перебуває на її утриманні. Відповідач участі у виховані дочки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Крім цього, в позасудовому порядку між сторонами існувала домовленість про те, що [PERSON] добровільно надаватиме кошти на утримання дочки без звернення матері дитини до суду. До 01 грудня 2022 року відповідач періодично надавав кошти на утримання доньки [PERSON] . Проте, починаючи з 01 грудня 2022 року відповідач перестав виконувати встановлені між ними позасудові домовленості щодо сплати аліментів. Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подавав. Позивач [PERSON] та представник позивача\~адвокат Булава О.М. в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача в суд надійшла заява про розгляд справи їх відсутності, позовні вимоги щодо стягнення аліментів підтримують повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2010 року, який на даний час розірвано, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 липня 2013 року, у справі №601/1234/13-ц). У даному шлюбі народилася донька\~ [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження №1248 за 2011 рік, видане Бюром реєстрації актів цивільного стану м.Калдаш-де-Ранья. Згідно заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.12.2022 Свириденко М.В. повідомила, що як мати [PERSON] , 21 лютого 2011 року, отримувала аліменти на дитину за період 01 січня 2015 року по [INFO] від батька дитини [PERSON] . Згідно акту про фактичне місце проживання [PERSON] разом із донькою [PERSON] , 2011 року народження проживали за адресою [ADDRESS] в період з 05 травня 2014 року до літа 2024 року включно. На момент складання акту [PERSON] з донькою виїхала до Сполучених Штатів Америки на постійне місце проживання. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно\~ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд, на підставі ст.182 СК України, враховує стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років, який із 01 січня 2025 становить 3196 грн., суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі (однієї чверті) усіх видів його заробітку(доходу), але неменше 50 (п`ятдесяти)відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, які слід стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 17 квітня 2025 року. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених\~ст. 192 СК України, звернутись до суду про їх зміну. При цьому, суд зазначає, що необґрунтованою є вимога позивача про стягнення аліментів за минулий час, з 01.12.2022 року, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку з 17 квітня 2025 року й до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз\~статті 191 СК України, свідчить про те, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місце знаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Отже, за загальними правилами, регламентованими нормами\~Сімейного кодексу України, недоцільним є обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позову про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, позивачем не додано до позову належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів і що батько дитини ухилявся від їх сплати. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно пункту 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача\~в користь\~держави слід\~стягнути 1211 гривень 20 копійок судового збору. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд наголошує таке. Позивач просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, до матеріалів справи додано: ордер на надання правової допомоги серії ВО №1102876, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 15.04.2025, договір про надання правничої допомоги №256 від 01 квітня 2025 року. Згідно\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Новою редакцією\~ЦПК\~(частиною 2 статті 137) встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як зазначено вище, сторона позивача надала суду\~ордер на надання правової допомоги серії ВО №1102876, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 15.04.2025, договір про надання правничої допомоги №256 від 01 квітня 2025 року. Разом з тим, згідно ч.4\~ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зваживши ступінь складності справи та надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, час та зусилля, витрачені на надання правової допомоги поза судовим засіданням, враховуючи принцип співмірності суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути суму витрат на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1500 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial