Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05.06.2025 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики №75376174 від 08.08.2021 та договором позики №3074623 від 31.08.2021 в сумі 8685,42 грн, 478,14 грн судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу. Від представника відповідача - адвоката Скочиляс І.М. 11.06.2025 через систему Електронний Суд надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у даній справі, в якій остання просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь [PERSON] 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування даної заяви покликається на те, що у відзиві на позовну заяву вона просила стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Також, у відзиві на позовну нею було повідомлено, що в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України, відповідач та її представник залишають за собою право надати суду докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Разом з тим, суд, при ухваленні рішення від 05.06.2025 не вирішив питання щодо витрат на професійну правничу допомогу понесених відповідачем, у зв`язку з чим просить заяву задоволити. 16.06.2025 представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» Ткаченко М.М. подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, в яких зазначила, що вважає заяву необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Так, сума витрат на правничу допомогу адвоката повинна бути деталізована представником відповідача, однак останньою такі витрати не деталізовані та нічим не підтверджені, жодних належних доказів представником відповідача долучено не було. Окрім цього, вважає, що зазначений розмір витрат не відповідає складності розглянутої справи, оскільки підготовка відзиву не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи. У мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних справ про стягнення заборгованості по кредитним договорам, та нормативно-правове регулювання аналогічних спірних правовідносин не змінювалося. Також зазначила, що Галицький районний суд м. Львова у своєму рішенні від 05.06.2025 вирішив питання стягнення судових витрат на сплату судового збору та на правову допомогу. Таким чином, будь-яка нова заява щодо стягнення витрат на правову допомогу є безпідставною, оскільки питання вже було вирішене судом і не підлягає повторному розгляду. В судове засідання представник відповідача - адвокат Скочиляс І.М. не з`явилася, в поданій заяві просить розглядати таку без її участі. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.ч.1-3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як зазначено вище, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Частиною 5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень частини 5 статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що правнича допомога відповідачу [PERSON] надавалась адвокатом Скочиляс І.М. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001906, видане на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 14.02.2020 №122), на підставі договору про надання правничої допомоги №77/23 від 27.11.2023. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача подано до суду: - відповідний договір про надання правовничої допомоги №77/23 від 27.11.2023, укладений між адвокатом Скочиляс І.М. та [PERSON] ; - ордер про надання правничої допомоги, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №77/23 від 27.11.2023; - детальний опис наданих послуг [PERSON] від 11.06.2025, відповідно до якого на виконання договору про надання правничої допомоги, було надано послуги: аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта та пошук судової практики; формування процесуальних документів (відзиву, додаткових пояснень) загальною вартістю 3000 грн; - квитанцію до прибуткового касового ордера №138 від 01.06.2025, згідно якого адвокатом Скочиляс І.М. прийнято від [PERSON] 3000 грн на підставі договору про надання правничої допомоги №77/23 від 27.11.2023. Згідно із вищевказаними доказами загальна вартість наданих послуг адвокатом Скочиляс І.М. відповідачу [PERSON] складає 3000 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником відповідача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн не є цілком співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п.6 ч.3 ст.2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 2000 грн. Суд вважає, що саме такий розмір витрат є необхідним і неминучим для відповідача [PERSON] , який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Outcome: partial