Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

у січні 2025 року ТОВ "Юніт Капітал" звернулося до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 15 грудня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір № 472797649, відповідно до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало [PERSON] кредитні кошти у розмірі 15 5500, 00 грн. У зв`язку із несплатою тіла кредиту та відсотків за його користування, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 55 450,19 грн, з яких: 15550,00 грн - заборгованість по кредиту, 39 900, 19 грн - заборгованість за відсотками. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу, відповідно до якого, з урахуванням укладених додаткових угод, до ТОВ "Таліон Плюс" надійшли належні первісному кредитору права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 472797649. 05 серпня 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" було укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до якого, та за урахуванням в подальшому укладених додаткових угод, ТОВ "Таліон Плюс" передало ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 472797649. 14 лютого 2022 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" передало позивачу право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 472797649. Таким чином у позивача виникло право на стягнення із відповідача суми кредитної заборгованості, яку він просить стягнути в судовому порядку. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2025 року позовну заяву було передано для розгляду судді Шаповаловій К.В. Згідно інформації, яка міститься у Єдиному державному демографічному реєстрі, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 19 лютого 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 27 лютого 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. По-перше, представник відповідача зазначила, що [PERSON] перебуває на військовій службі та є учасником бойових дій. Таким чином, на [PERSON] , поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом суперечить п 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому вказані проценти та комісія підлягають списанню. Стосовно переходу прав вимоги за кредитним договором, представник відповідача наголосила, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Представник відповідача зазначила, що звертаючись до суду із вказаним позовом та обґрунтовуючи своє право на стягнення заборгованості по договору № 472797649 від 15 грудня 2020 року позивач зазначав, що набув відповідне право вимоги 14 грудня 2022 року на підставі договору факторингу №14/02/2022-1 укладеним між ним та ТОВ "ФК Онлайн Фінанс", які набули право вимоги від ТОВ "Таліон Плюс" відповідно до договору факторингу 3 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, які в свою чергу набули право вимоги від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Представник відповідача зазначає, що кредитний договір № 472797649 було укладено між ТОВ"Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] 15 грудня 2020 року, а договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року був укладений до укладання кредитного договору із відповідачем. Витяг з Реєстру прав вимоги № 121, в якому зазначено відповідача, датується 16 лютого 2021 року, тобто більш ніж через три роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Представник відповідача зазначає, що майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 15 грудня 2020 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" буде укладено договір із [PERSON] . З урахуванням викладеного, ТОВ "Юніт Капітал" не довело порушення його прав з боку відповідача [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року. Також представник відповідача зазначає, що відповідно до платіжного доручення № d0a68302-f96a-4917-9f44-43f78ae84755 від 15 грудня 2020 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" переказало кошти у розмірі 15550 грн., на рахунок № [NUMBER]. Водночас в договорі про споживчий кредит № 472797649 від 15 грудня 2020 року вбачається, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на картковий рахунок. Проте, дані рахунку не було зазначено у Кредитному договорі. Враховуючи, що платіжне доручення № d0a68302-f96a-4917-9f44-43f78ae84755 від 15 грудня 2020 року містить зазначення номеру картки частково [NUMBER] без зазначення банківської установи, платіжне доручення, за яким здійснено переказ для зарахування на платіжну картку, само по собі не свідчить про отримання відповідачем кредиту в сумі 15550 грн., без інформації від банківської установи про рух коштів по картці відповідача. Матеріали справи не містять доказів від банківської установи про рух коштів (отримання коштів) по картці N [NUMBER]. У такому разі копія платіжного доручення N d0a68302-f96a-4917-9f44-43f78ae84755 від 15 грудня 2020 року не є достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів. Отже, позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року. Також представник відповідача зазначила, що розрахунок заборгованості не містить даних про осіб, повноважних на його видання із зазначенням прізвища та посади, відповідальних за здійснення бухгалтерської операції і правильність її оформлення. Такий розрахунок заборгованості є текстовою роздруківкою даних у виді таблиці, повинен бути оформлений у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник відповідача наголосив, що матеріали справи містять копію договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, графік платежів, який є додатком до вказаного договору, і паспорт споживчого кредиту, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору. Щодо розрахунку позовних вимог, то представник відповідача вказала наступне. У позовній заяві, позивач зазначає, що загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року, становить - 55450,19 грн., яка складається з наступного: 15550,00 грн. - заборгованість по кредиту; 39900,19 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 15550 грн строком на 30 днів зі сплатою 0,45 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачу були нараховані відсотки за користування кредитом за період з 15 грудня 2020 року по 16 лютого 2021 року на загальну суму 19784,43 грн. (нараховано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та з 16 лютого 2021 року до 28 жовтня 2021 року відсотки у розмірі 39900,19 грн. (нараховано ТОВ «Таліон Плюс»), тобто у строки, що не обумовлені умовами договору, а тому вимоги щодо стягнення заборгованості є необґрунтованими, і задоволенню не підлягають. Крім цього, представник відповідача наголошує, що ТОВ «Таліон Плюс» було нараховано заборгованість за кредитним договором після переходу права вимоги. Розмір суми позики складає 15550,00 грн, тоді як нарахованих відсотків (в межах заявлених вимог) 39900,19 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Окрім того, представник відповідача заперечувала щодо стягнення із відповідача коштів, понесених позивачем на отримання правової допомоги, оскільки сума є неспівмірною з обсягом наданих послуг та представником позивача не надано квитанції про сплату позивачем витрат на правову допомогу. 04 березня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача на спростування доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов, зазначив наступне. Щодо належного переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, представник позивача зазначив: 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 22 листопада 2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 29 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 29 грудня 2020 року між клієнтом та фактором було укладено додаткову угоду № 26 від 29 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Тобто, право вимоги за кредитним №472797649 від 15 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 16 лютого 2021, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №121. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №136427006 від 25 вересня 2019 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 06.07.2021 та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Вказані обставини підтверджуються відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28 жовтня 2021 року до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 55450,19 грн. 14 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №14/02/2022-01, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Щодо факту оплати договорів факторингу, то представник позивача наголосив, що предметом доказування у даній справі є не факт оплати договорів факторингу, а передача прав вимоги за даними договорами. Щодо підписання договору одноразовим ідентифікатором, то представник позивача зазначив, що одноразовий персональний ідентифікатор [NUMBER] направлено відповідачу 15 грудня 2020 року 14:44:34 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор № [NUMBER] введено відповідачем у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 15.12.2020 14:46:04. Також підтвердженням накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в якій вказані особисті дані позичальника, які він самостійно зазначив при поданні заявки на отримання грошових коштів в кредит від 15 грудня 2020 року, час: подання заявки на кредит, відправлення договору позичальнику, підписання договору та перерахування грошових коштів позичальнику. 15.12.2020 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] 15550,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] (який був зазначений особисто відповідачем при заповненні заявки на отримання грошових коштів на сайті первісного кредитора), призначення платежу: Переказ коштів згідно договору № 472797649 від 15.12.2020, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Також, платіж підтверджується листом-підтвердження операції щодо перерахунку коштів боржнику видану та підписану АТ «ТАСКОМБАНК», з якої вбачається, що операція по перерахуванню коштів була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок боржника. Оскільки банк є незацікавленою особою по справі, даний доказ є справедливим, неупередженим та не суперечить вимогам законодавства, отже є обґрунтованим, належним доказом виконання зобов`язань ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором № 472797649 від 15.12.2020. Загалом представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. 11 березня 2025 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача фактично підтримала свою позицію, зазначену у відзиві на позов. 13 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, яких він підтримав обгрунтування викладені у відповіді на відзив. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що 15 грудня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 472797649. Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 15550,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Згідно пункту 1.2. кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. Пунктом 1.3. передбачено, що сторони погодили, що встановлений у пункті 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Застосування позичальником зазначеного права продовження загального строку дисконтного періоду можливе до закінчення дисконтного періоду, а також під час пільгового періоду. Кількість продовжень пільгового періоду, на умовах описаних у цьому пункті, не обмежена. Згідно із пунктом 1.4.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 164,7 % річних, що становить 0,45 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до пункту 1.4.2. за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 551,23 % річних, що становить 1,51% в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 1.4.3. передбачено, якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 622,20 % річних, що становить 1,7 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Таким чином сторони домовились, що відкладальною обставиною за даним договором, щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.3. цього договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,7 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору. Згідно із пунктом 1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 % річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Згідно пункту1.7 договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною у розумінні статті 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на наступних умовах. Відповідно до пункту 1.7.1 договору, зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак пери ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладаються кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. Згідно пункту 1.7.2 договору, з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти в розрахунку 841,8 процентів річних, що становить 2,3 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 4.4 договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Згідно пункту 4.13 договору вбачається, що позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію, передбачену статтею 9 ЗУ "Про споживче кредитування" та статтею 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в паспорті споживчого кредиту та правилах. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та ЗУ "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Кредитний договір було підписано електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора [NUMBER]. Зокрема, відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», 15 грудня 2020 року о 14:46:04 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи, що є підтвердженням підписання договору. Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 15 грудня 2020 року [PERSON] особисто зазначив номер картки для зарахування кредитних коштів № [NUMBER] . Відповідно до копії платіжного доручення № d0a68302-f96a-4917-9f44-43f78ae84755 від 15 грудня 2020 року, вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] (який був зазначений особисто відповідачем при заповненні заявки на отримання грошових коштів на сайті первісного кредитора) кошти у розмірі 15550,00 грн, призначення платежу: Переказ коштів згідно договору № 472797649 від 15.12.2020, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer. Окрім того, матеріали справи містять електронне повідомлення АТ «ТАСКОМБАНК», з якого вбачається, що операція по перерахуванню 15 грудня 2020 року коштів у розмірі 15550,00 грн на рахунок № [NUMBER] була успішною та кошти зараховані на картковий рахунок позичальник. Вказане спростовує доводи представника відповідача щодо відсутності доказів отримання відповідачем кредитних коштів за договором. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №19 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 29 грудня 2020 року. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором було укладено додаткову угоду № 26 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 121 від 16 лютого 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод), ТОВ "Таліон Плюс" набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачів за кредитними договорами. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 06.07.2021 та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до копії реєстру прав вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" набуло право грошової вимоги, зокрема, і до відповідача кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року. 14 лютого 2022 року між ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" та ТОВ "Юніт Капітал" було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, відповідно до якого ТОВ "ФК "Онлайн Фінанс" відступає ТОВ "Юніт Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Юніт Капітал" приймає права вимоги до боржників. Відповідно до реєстру боржників № 1 за договором факторингу ТОВ "Юніт Капітал" набуло право грошової вимоги, зокрема, і до відповідача за договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року. Вказане спростовує доводи представника відповідача щодо неналежності передачі прав вимоги, оскільки матеріали справи містять копії договорів факторингу та додаткових угод до них, відповідно до яких вбачається, що право вимоги передавалося факторам в межах дії строку договорів факторингу. Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором перед ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" чи сплата такої позивачу після укладання договору факторингу. Таким чином, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Мінівео швидка фінансова допомога», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед позивачем який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до статті 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Як вбачається з розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року становить 55 450, 19 грн (15550,00 грн - заборгованість по кредиту, 39 900, 19 грн - заборгованість по відсотках). Із розрахунків заборгованості вбачається, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було нараховано заборгованість за процентами у період з 15 грудня 2020 року по 16 лютого 2021 року у сумі 19 784,43 грн. В той же час ТОВ «Таліон Плюс» після переходу до нього прав вимоги за договором було здійснено нарахування відсотків за період з 17 лютого 2021 року по 28 жовтня 2021 року. Таким чином загальна заборгованість по відсотках склала 39 900,19 грн. Суд відхиляє твердження представника про нарахування відсотків поза межами строку дії договору кредиту, оскільки вказане спростовуєтьс умовами такого договору, що наведені вище. Також суд відхиляє твердження представника відповідача щодо того, що на відповідача поширюють пільги, які передбачені ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а саме те, що йому не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом, зважаючи на наступне. Відповідно до документів, долучених до відзиву на позов посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] було видано [PERSON] 02 квітня 2024 року, разом з тим договір кредиту було укладено у 2020 році, проценти за його користування нараховані у 2021 року, тобто станом на день укладання договору кредиту та у період нарахування процентів у зв`язку із порушенням його виконання, на [PERSON] не поширювалися пільги передбачені вказаним Законом. Крім того, представником відповідача не надано суду документів, що відповідач мав статус УБД на час укладання кредитного договору та повідомляв цю інформацію кредитору. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Статті 527, 530 ЦК України зазначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені статей 624, 625 ЦК України, тобто, при порушенні зобов`язань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки від суми боргу та неустойку у вигляді пені та штрафу, що передбачена умовами договору. Згідно статті 599 Цивільного Кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ст. 615 Цивільного Кодексу України встановлює, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенню частини 1 статті 81 ЦПК України, не надано жодних доказів своєчасного та у повному обсязі виконання умов кредитного договору, у передбачені договором строки кредит ним не погашений. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] не виконав грошове зобов`язання за кредитним договором, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення боргу в загальному розмірі 55 450, 19 грн. Разом з тим позивач просить суд стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до умов договору про надання правничої допомоги від 26 серпня 2024 року, укладеному між ТОВ "Юніт Капітал" та АБ "Тараненко та партнери", клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі і на умовах, передбачених договором. Розділом 3 договору передбачено, що отримання винагороди адвокатським бюро за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, що потрібний для належного виконання доручення, ступінь складності правових питань, що стосуються доручення, вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю АБ інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання. Після належного виконання доручення АБ надає акт прийому-передачі наданих послуг. Згідно додаткової угоди № 1 від 03 квітня 2024 року до договору про надання правової допомоги, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 472797649 від 15 грудня 2020 року, боржник - [PERSON] . Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги, адвокатське об`єднання надало позивачу юридичні послуги, на загальну вартість 6 000,00 грн. Отже, адвокатом Тараненком А.І., який є керуючим партнером адвокатського бюро, подавав та підписував позовну заяву, надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц). Представник відповідача, заперечуючи проти стягнення витрат направову допомогу, вказав, що до позову не долучено доказів сплати позивачем коштів адвокату за отриману правову допомогу, а зазначена сума не є співмірною із виконаною роботою. Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на підставу та предмет позову, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, зміст відповіді на відзив, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, складність справи, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням заперечень представника відповідача, з урахуванням того, що витрати на правову допомогу підлягають розподілу не залежно від того чи вони вже фактично сплачені на час розгляду справи, суд визначає розмір адвокатських витрат у сумі 4000,00 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved