Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що з 2017 року батько повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] , а саме не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує її харчуванням, одягом, іншими необхідними речами для нормального життя дитини, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, участі у матеріальному утриманні не приймає. Вказала, що батько з дочкою не спілкується та жодним чином не цікавиться її життям, востаннє надсилав повідомлення близько двох років тому із номера телефону, який належить оператору російської федерації. Тому мати вважає, що батько перебуває на території російської федерації. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач та її представник зміст позовних вимог підтримали з підстав та обґрунтувань, викладених у позові, та просили його задовольнити, не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, будучи повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак просив справу розглядати без участі їх представника за наявними матеріалами справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 18.04.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременецького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 84. Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.10.2017 у справі № 601/1199/17 шлюб між сторонами по справі було розірвано. Також рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 19.10.2017 у справі № 601/1200/17 вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу заробітку батька. 21.07.2018 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, внаслідок чого прізвище позивача було змінено на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 21.07.2018 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1250. Як вбачається із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів згідно з виконавчим листом № 601/1200/17, виданим 27.12.2017 Кременецьким районним судом Тернопільської області, станом на 01.01.2024 у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки у розмірі 237 671,93 грн. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 16.12.2024 № 01.1/04/1539, дитина [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , перебуває на обліку у лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 7. Із рапорту лікаря-педіатра відомо, що на прийом до лікаря з приводу захворювання дитина приходила у супроводі матері. Батько [PERSON] на профілактичні огляди та у разі хвороби дитину до лікаря не супроводжував та станом здоров`я дитини у лікаря-педіатра як усно так і письмово не цікавився. Вказане також підтверджується листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 19.03.2025 № 01.1/04/307. Згідно з характеристикою від 29.01.2024, [PERSON] , [INFO] , навчається у 5-Б класі ТНВК «Загальноосвітня школа - економічний ліцей І-ІИ ступенів № 9 імені Іванни Блажкевич». Мати учениці [PERSON] приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько [PERSON] не цікавиться навчанням доньки, у школу не приходив, не відвідував батьківських зборів та не телефонував класному керівнику. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що 2017 року відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо дочки [PERSON] , а саме не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує її харчуванням, одягом, іншими необхідними речами для нормального життя дитини, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, участі у матеріальному утриманні не приймає, батько з дочкою не спілкується та жодним чином не цікавиться її життям, востаннє надсилав повідомлення близько двох років тому із номера телефону, який належить оператору російської федерації, оскільки перебуває на даній території, а тому, є усі підстави для позбавлення її батьківських прав. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України Про охорону дитинства встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 265 Сімейного кодексу України встановлено, що баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Судом з`ясовано, що відповідач не цікавиться життям своєї дочки, не піклується про їх моральний та матеріальний стан, її виховання та навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 530 від 15.04.2025, захищаючи інтереси дитини, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду надана показання, що відповідач з 2017 року не приймає участь у вихованні щодо дочки [PERSON] та не цікавиться її життям, натомість, вказала, що позивач разом з своїм чоловіком займається вихованням дочки, яка знаходиться на їх утриманні. Зазначені факти як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що відповідач [PERSON] не виконує свої обов`язки щодо виховання та утримання стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved