Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, відновити залишок коштів на рахунках позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» з 23.01.2020 року. Вона є споживачем фінансових послуг у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». 05.06.2024 року, на фінансовий номер позивача [NUMBER] зателефонував невідомий, який представився співробітником служби безпеки АТ КБ «Приватбанк». Вказана особа зазначила контактні данні позивача та повідомила, що з рахунку позивача намагаються оплатити товар в інтернет магазині, запропонувавши захист від шахрайства. При цьому особистих даних пін-кодів, кодів безпеки позивач цій особі не передавала. Однак не дивлячись на це позивач сама зазнала шахрайських дій, оскільки 05.06.2024 року в період часу з 12.45 до 13.46 з кредитної картки № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) відкритої на ім`я позивача було знято 41600 грн. а також було відкрито нову картку № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), з якої також було перераховано кредитні кошти в розмірі 25125 грн. З приводу вказаних подій, позивач одразу звернулась до банківської установи, однак відповіді на своє звернення не отримала. Того ж дня, вона звернулась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві з заявою про вчинення злочину. Наразі у провадженні Дарницького УП ГУНП у м. Києві, перебуває кримінальне провадження №12024100020002559 від 06.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України. У вказаному кримінальному провадженні, позивач визнана потерпілою. В наслідок ігнорування звернень позивача, останньою на адресу відповідача 09.08.2024 року, було направлено заяву-претензію, в якій позивач просила провести службову перевірку, щодо дій третіх осіб, в наслідок чого, з її рахунків були списані грошові кошти, припинити нарахування штрафних санкцій та відсотків, а також відновити залишок коштів на рахунках позивача до того стану, у якому вони були, перед вчиненням шахрайських дій. У відповідь відповідач направив позивачу листа від 03.09.2024 року, в якому відмовив у поверненні коштів та зазначив, що позивач несе відповідальність за всі фінансові операції, які супроводжуються авторизацією. В наслідок вказаної ситуації, оскільки банком не забезпечено надійне зберігання персональних даних позивача, як споживача фінансових послуг, у позивача перед відповідачем обраховується заборгованість, до якої вона не має відношення та на яку нараховуються відсотки за користування кредитом. Тому бажає скасування вказаної заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунках. Вказує що не вчинила жодних дій які сприяли би вчиненню спірних транзакцій. Зазначила, про існування позитивної практики Верховного Суду, щодо цього питання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2024 року, по справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач не погодившись з заявленими позовними вимогами надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами та заперечує проти їх задоволення у повному обсязі. Між сторонами наразі діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Анкет-заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 23.01.2020 року та 05.06.2024 року, які в цілому є Договором про надання банківських послуг. Зазначений договір за своєю правовою природою є змішаним договором та включає в себе в тому числі умови договору банківського рахунка з використанням електронного платіжного засобу та договору кредитування карткового рахунку, який є підставою для відкриття карткових/поточних рахунків клієнтам банку та видачі до них платіжних/кредитних карток, а також видачу кредитних коштів. У зв`язку з отриманням банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" позивач була і користувачем системи дистанційного обслуговування - платіжного застосунку Приват24. Зазначені обставини не заперечуються сторонами. Станом на 05.06.2024 року у позивача діяла кредитна картка "Універсальна" за № [NUMBER] . Однак, як стверджує позивач 05.06.2024 року, зловмисники відкрили їй ще одну кредитну картку за № [NUMBER] та в подальшому вже з обох кредитних карток, відкритих на її ім`я, вилучили кредитні кошти на загальну суму 66725,00 грн. На підтвердження своїх вимог, позивач надає лише довідки банку з інформацією по залишках на рахунках станом на червень 2024 року. При цьому, позивач наголошує, що вказані операції стали можливими шляхом шахрайства третіх осіб, оскільки вона не передавала стороннім особам реквізити карток та іншу інформацію, яка б сприяла проведенню оспорюваних транзакцій. Позивач також вважає, що саме банк не забезпечив надійне зберігання її персональних даних як споживача фінансових послуг та не скасував оспорювані операції, незважаючи на її звернення до Банку. Як на правові підстави для задоволення позовних посилається на судову практику Верховного Суду. Проте, такі твердження позивача не узгоджуються з фактичними обставинами справи та з доказами, які надаються Банком на підтвердження своїх доводів та заперечень проти заявлених вимог. На фінансовий номер телефону позивача [NUMBER] , за яким вона обслуговується в АТ КБ "ПриватБанк", 05.06.2024 року надійшов телефонний дзвінок від чоловіка під виглядом співробітника служби безпеки Банку, який запропонував їй захист від шахрайства. В подальшому, виконуючи саме вказівки цієї невідомої особи, надані по телефону, позивач самостійно вчинила всі платіжні операції, які їй пропонувались, перейшла за надісланим їй посиланням та передала реквізити своєї кредитної картки № [NUMBER] шахраям. За даними проведеної банком перевірки та за результатами аналізу оспорюваних позивачем транзакцій по її рахунках, було встановлено, що 05.06.2024 року, були здійснені шахрайські операції в наслідок яких з кредитної картки "Універсальна" № [NUMBER] було знято: - 8000 грн та комісія за зняття коштів у сумі 320 грн. о 13.22; - 8000 грн., та комісія за зняття коштів у сумі 320 грн о 13.23; - 4000 грн та комісія за зняття коштів у сумі 160 грн. о 13.26; - 8000 грн., та комісія за зняття коштів у сумі 320 грн о 13.44; Таким чином, загальна сума оспорюваних операцій, з урахуванням комісії, здійснених з кредитної картки [NUMBER] за 05.06.2024 року становить 41600,00 грн., з яких 40000,00 грн. знято готівкою через банкомати за фізичної наявності самої картки та 1600,00 грн. комісія за зняття готівкових коштів. Надалі, [PERSON] , після зняття готівки в банкоматах знову ж таки за вказівками невідомої особи, здійснила поповнення картки за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , через термінал самообслуговування двома сумами в розмірі 20000,00 грн. та 19800,00 грн. При цьому, авторизація в терміналі самообслуговування здійснена позивачем за номером телефону [NUMBER] , який їй було продиктовано невідомою особою, що підтверджується Витягом з Журналу операцій ТСО TS204205, та аудіозаписом розмови позивача з менеджером Банку за номером клієнтської підтримки 3700 від 2024-06-05 о 14:47:00. Після цього, з нової картки № [NUMBER] , на яку спочатку було зараховано кредит у сумі 116 800,00 грн., було здійснено 05.06.2024 року перерахування грошових коштів у сумі 25125 грн., з яких 25000 було перераховано на іншу картку вказану невідомими особами, а 125 грн., склала комісія банку. Випуск нової картки та перерахування на неї кредиту в сумі 116 800,00 грн. було здійснено через платіжний додаток - Приват24, що стало можливим внаслідок натискання кнопки "1" [PERSON] по IVR-телефонному дзвінку на її фінансовий номер телефону, чим підтверджено вхід до Приват24. Вказані обставини підтверджуються аудіо записом розмови позивача з менеджером Банку за номером клієнтської підтримки 3700 від 2024-06-05 о 14:24:32. Даний телефонний дзвінок було здійснено саме банком на фінансовий номер [PERSON] [NUMBER] з метою перевірки та підтвердження створених позивачем переказів на 4 (чотири) суми: два платежі по 16800,00 грн. та два платежі по 25000,00 грн. За наслідком розмови менеджера Банку з [PERSON] ці чотири платежі були скасовані як шахрайські. Однак, один платіж на суму 25000,00 грн. вже було проведено позивачем за вказівками невідомої особи та шляхом передачі реквізитів картки, що підтверджується аудіо записом розмови від 2024-06-05 о 14:47:00. Також, за результатами перевірки, проведеної Банком з приводу оспорюваних платіжних операцій встановлено, що паролі до Приват24 не змінювались, що підтверджується Витягом з Журналу паролів до Приват24, з якого вбачається блокування акаунту та зміна паролю до Приват24 позивача лише о 14.30, тобто після телефонної розмови менеджера Банку з [PERSON] , яка відбулась 2024-06-05 14:24:32 ID запису 794386630. Також встановлена і відсутність зміни фінансового номеру телефона [PERSON] . Враховуючи зазначені обставини здійснення оспорюваних платіжних операцій, можливо дійти до цілком логічного та об`єктивного висновку, що саме в результаті дій позивача доступ до його Приват24 був наданий невідомій особі. Тобто, факт обізнаності невідомою особою з обліковими даними позивача та підтвердження входу шляхом натискання "1" під час IVR-дзвінка з особистого фінансового номеру телефону позивача вказує на надання [PERSON] можливим третім особам контролю над її рахунками. Більш того, зняття готівки зі своєї кредитної картки, потім внесення цих коштів на картку іншій особі та здійснення переказу коштів з нової картки здійснені особисто позивачем. Вважають, що позивач [PERSON] своїми діями (бездіяльністю) сприяла незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і подальшому отриманню грошових коштів, у зв`язку з чим Банк не несе відповідальності за проведені операції. Посилання [PERSON] на необхідність застосування висновків Верховного Суду по до спірних правовідносин суперечить принципу "подібності правовідносин". Практика, на яку посилається позивач не є релевантною, адже в справі, що наразі є предметом розгляду, Банком надано до суду докази факту проведення самостійної авторизації позивачем в Приват24 та всіх платіжних операцій в тому числі, про які зазначено вище. Також представником відповідача надано письмові пояснення від 18.04.2025 року, в яких зазначено аналогічні обставини вчинення шахрайських дій, щодо позивача. Також зазначено, що працівниками банку вчинено дії завдяки яким було зупинено вже створені шахрайські транзакції та вдалось запобігти завданню ще більших збитків позивачу. Дії працівника колл-центру банка були професійними та інформативними. Позивач в судове засідання не з`явився надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні за обставинами зазначеними у позові. Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного. Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/010898324 від 10.09.2024 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до банківської виписки по кредитній картці № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] , за 05.06.2024 року, встановлено кредитний ліміт у розмірі 50000 грн. Баланс на початок періоду складає - 8280 грн., було здійснено зняття грошових коштів у банкоматі у розмірі 41600 грн. Баланс на кінець періоду складає - 49880 грн. Зі змісту банківської виписки по кредитній картці № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] , за період з 01.06.2024 року по 30.06.2024 року, отримано надходжень у валюті рахунку 116800 грн. Здійснено переказ грошових коштів на суму 25125 грн. Баланс на кінець періоду складає 91675 грн. Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №28304 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, ДО Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшла заява позивача [PERSON] щодо вчинення стосовно неї шахрайських дій невідомими особами 05.06.2024 року, в наслідок чого останні заволоділи грошовими коштами, які перебували на її кредитній картці. Відповідно до витягу з ЄРДР №12024100020002559 від 05.06.2024 року, було внесені відомості за заявою [PERSON] за ст. 190 ч.4 КК України, стосовно того, що 05.06.2024 року у період часу з 12.45 по 13.46 невстановлена особа представившись працівником «Приватбанку» шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами [PERSON] , [INFO] в розмірі 41600 грн та 25125 грн. Орган досудового розслідування Дарницьке УП ГУНП у м. Києві. Зі змісту відповіді на звернення позивача [PERSON] з АТ КБ «Приватбанк» від 03.09.2024 року, убачається, що банк повідомляє що переказ коштів з картки був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet banking (Приват 24). Вхід було здійснено під авторизацією позивача. При даній процедурі клієнт вводить своє ім`я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж. Договір «кредит готівкою» також був оформлений у Приват 24. Для того, щоб зняти грошові кошти у банкоматі був правильно введений пін-код картки позивача. Вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації позивача. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжувались авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки в стоп-лист платіжною системою. Згідно анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23.01.2020 року, позивач [PERSON] підписала вказану анкету-повідомлення для отримання банківських послуг та погодилась з відповідними умовами надання банківських послуг. Відповідно до виписки про рух грошових коштів кредитній картці № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] , за 05.06.2024 року, було здійснено зняття готівкою грошових коштів у банкоматі з вказаної картки о 13.22 у сумі 8000 грн, о 13.23 у сумі 8000 грн., о 13.26 у сумі 4000 грн., о 13.44 у сумі 8000 грн., о 13.45 у сумі 8000 грн. та 13.46 у сумі 4000 грн. Всього було здійснено 6 операцій на загальну суму 41600 грн.з якихз 40000 грн, було знято грошових коштів, а 1600 грн., склав розмір комісії банку. Зі змісту виписки про рух грошових коштів кредитній картці № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ) на ім`я [PERSON] , за період 05.06.2024 року, отримано надходжень у валюті рахунку 116800 грн. Здійснено переказ грошових коштів на суму 25125 грн. Баланс на кінець періоду складає 91675 грн. З долучених знімків з платіжних терміналів вбачаються фотокартки позивача при проведенні банківських операцій у різний час 05.06.2024 року. Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту ст. 1071 ЦК України, убачається, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Клієнт не має права без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не має права їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір, визначений згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному банківському рахунку. Після отримання банком письмового повідомлення обтяжувача про наявність підстав для звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, клієнт за відповідним договором банківського рахунка не вправі без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не вправі їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача. Банк не перевіряє наявність підстав, зазначених в отриманому ним від обтяжувача повідомленні. Якщо на момент отримання банком розпорядження клієнта банк був письмово повідомлений клієнтом про існування обтяження, банк, який порушив вимоги частин другої і третьої цієї статті, відповідає перед обтяжувачем у розмірі грошових коштів, списаних ним з рахунка на виконання розпорядження клієнта. Згода обтяжувача, передбачена частинами другою і третьою цієї статті, може бути виражена у загальній формі та/або містити умови, за яких така згода вважається наданою. Така згода може бути включена до умов договору, яким встановлюється обтяження майнових прав на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно до ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою. Під час виконання автентифікації надавачі платіжних послуг зобов`язані виконувати вимоги Національного банку України щодо захисту конфіденційності та цілісності індивідуальної облікової інформації користувачів. Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час: 1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації; 2) ініціювання дистанційної платіжної операції; 3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій). Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації. Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача. Надавачі платіжних послуг з обслуговування рахунку зобов`язані застосовувати вимоги частин третьої і п`ятої цієї статті у разі надходження запиту з ініціювання платіжної операції від надавача послуг з ініціювання платіжної операції або запиту від надавача послуг з надання інформації за рахунками. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» платник несе відповідальність перед надавачем платіжних послуг, що його обслуговує, відповідно до умов укладеного між ними договору про надання платіжних послуг. Платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку. Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Аналізуючи надані докази по справі, суд враховує, що позивачем не було доведено, в передбаченому законом порядку заявлені позовні вимоги належними та допустимим доказами. Суд зважає, що позивач самостійно на вимогу невідомих осіб зняла готівкові кошти з оформленої на її ім`я кредитної картки та поповнила іншу картку абсолютно невідомої їй людини, через термінал самообслуговування. Крім того, позивач через застосунок Приват 24 підтвердила зі свого фінансового номеру телефону, випуск нової картки та перерахування на неї кредитних коштів в сумі 116800 грн. Вказане стало можливим, через натискання кнопки «1» позивачем по IVR-телефонному дзвінку на її фінансовий номер телефону, чим було підтверджено вхід до Привіат24. З зазначеної нової кредитної картки було здійснено платіж на суму 25125 грн, з яких 25000 грн. склав розмір здійсненого платежу, а 125 грн. комісія банку. Суд враховує, що для проведення вказаних операцій необхідно було певне сприяння позивача. Зважаючи на зазначене, на час розгляду справи не надано стороною позивача належних та допустимих доказів, того, що відповідачем не було забезпечене надійне зберігання персональних фінансових даних позивача, в наслідок чого стався їх витік та стало можливим вчинення шахрайських дій. Враховуючи наведене в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed