Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

24 квітня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в обґрунтування якої позивач зазначив, що вона, [PERSON] та відповідач [PERSON] , 20 липня 2014 року зареєстрували законний шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Летичівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, зроблено відповідний актовий запис № 51 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач інших осіб на утримуванні немає, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, вона змушена звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача щомісячно аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гри. (п`ять тисяч гривень 00 коп.), починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 25 квітня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 02 та 18 червня 2025 року позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність та без звукозапису. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав заяву про готовність сплачувати аліменти у розмірі 3\~000 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1 і ч. 2 ст. 27). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1). Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 2). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч. 1). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ч. 2). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3). Як зазначено у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених положень Закону України «Про охорону дитинства» свідчить, що витрати на потреби дитини мають бути однаковими для кожного з батьків. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1). Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч. 2). Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч. 6). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10). В ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). Як зазначено у ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2). Одним із основних прав дитини є право на утримання. За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2). За приписами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (абз. 1). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3). Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Зміст ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» свідчить, що з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим, ніж 1598,00 грн. (3196,00 * 50%), а у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів - мінімальний рекомендований розмір аліментів становить 3196,00 грн. Згідно Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 20 липня 2014 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] і [PERSON] . Згідно Витягів з Реєстру територіальної громади №2025/004678097 від 09 квітня 2025 року, №2024/004273604 від 29 квітня 2024 року, дитина [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] [ADDRESS] . Згідно Довідок №405-406, виданих Летичівською селищною радою 15 квітня 2025 року, дитина [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] [ADDRESS] , проживають без реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 квітня 2025 року, проведеного з метою обстеження умов проживання малолітньої дитини, умови проживання добрі. В будинку чисто та охайно. Наявна уся необхідна техніка та меблі, проведено електропостачання, водопостачання та водовідведення. Опалення твердопаливне, продукти харчування в наявності. За адресою проживають: [PERSON] (мати), [PERSON] (дідусь), [PERSON] (бабуся), [PERSON] . Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Від шлюбу [PERSON] і [PERSON] мають малолітню дитину 2015 року народження, яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, дитина зростає та потребує матеріальної допомоги. Як з позовної заяви, так і з інших заяв позивача вбачається, що вона підтримує позовні вимоги, тому це свідчить про те, що позивач потребує матеріальної допомоги на утримання спільних з відповідачем малолітнього сина, яку відповідач їй не надає. Належні і допустимі докази того, що позивач отримує від відповідача необхідну і достатню матеріальну допомогу на утримання спільного малолітнього сина матеріали справи не містять. Батьки мають рівні права та обов`язки і в однаковій мірі повинні забезпечувати утримання своїх дітей до їх повноліття, тому є обґрунтованими доводи позивача про необхідність стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання дитини. [PERSON] доказів того, що не спроможний сплачувати аліменти в силу певних обставин (стан здоров`я, догляд за непрацездатним членом сім`ї, наявність на утриманні інших дітей, тощо) суду не надано. При цьому, позивачка не надала суду доказів того, що відповідач має можливість надавати кошти на її утримання в сумі 5000 грн. щомісячно. Позивачка взагалі не обґрунтувала розмір аліментів, які вона просить стягувати на її утримання з відповідача. Також суд враховує, що жодного документу, який свідчить про матеріальне становище позивачки, матеріали справи не містять. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини у зазначеному позивачем розмірі, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, дані про його працевлаштування відсутні, а також частково визнав позовні вимоги в розмірі 3 000 грн. Тому,

Outcome: partial