Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 Представник ТзОВ "ФК "Фінтраст Капітал" звернулася у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 14.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір №4386466 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Даний договір укладений у відповідності до вимог чинного законодавства у електронній формі. Сума кредиту - 4000 грн., строк кредиту - 360 днів, з 14.02.2024 по 08.02.2025. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит у сумі 4000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . У період з 14.02.2024 по 25.10.2024 первісним кредитором було нараховано проценти за користування кредитними коштами у розмірі 25 500 грн. У цей період відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,00 грн. та оплату процентів у сумі 520,00 грн. 25.10.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №25/10/2024 за виплату відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до відповідача. Таким чином, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача у розмірі 30 980,00 грн., з яких тіло кредиту - 4000 грн., проценти - 24 980 грн. та штрафні санкції - 2000 грн. Разом з тим, станом на дату укладення договору факторингу, строк дії кредитного договору не закінчився, тому в межах строку договору у період з 26.10.2024 по 27.01.2025 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у розмірі 9400 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 38380 грн., з яки: 4000 грн. - тіло кредиту, 24980 грн. - проценти, нараховані первісним кредитором та 9400 грн. - проценти, нараховані ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яку і просить стягнути з [PERSON] , а також судові витрати у справі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 06.02.2025 ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 24.03.2025 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач просить розгляд справи проводити без його участі, про що вказав у своїй позовній заяві. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній». У відповідності до ст.128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Крім того, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Заяв та клопотань не надала, відзиву не надіслала, про причини неявки не повідомила, тому суд визнає її неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 14.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір №4386466 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов вказано Договору сума кредиту складає 4000 грн., строк кредиту - 360 днів (п. 1.2 та п. 1.3 Договору). Згідно п. 1.4.1 стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору за стандартною процентною ставкою складає 40 000 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки - 37 012,00 грн. (п.1.6.1, 16.2 Договору). Кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем (п. 2.1) (а.с.21-31). У Додатку №1 до Договору сторонами погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів та встановлено, що орієнтовна загальна вартість кредиту складає 37012,00 грн., з яких 4000 грн. - сума кредиту за договором та 33012 грн. - проценти (а.с.31 зворот). Даний Договір підписаний порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Також до матеріалів справи надано Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] одно разом ідентифікатором та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.34-36). Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеруа Україна» укладено Договір на переказ коштів №21022022 від 21.02.2022. Відповідно до зазначеного договору відповідачці було перераховано кошти на платіжну картку клієнта№ [NUMBER] (а.с.70-72). Належність банківської картки № [NUMBER] [PERSON] та зарахування на вказану картку коштів у розмірі 4000 грн. через платіжного провайдера ТОВ «Пайтек Україна» підтверджується інформацією, наданою АТ «Універсал Банк (а.с.87). Відповідно до наданого первісним кредитором ТОВ «Лінеруа Україна» розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 25.10.2024 заборгованість відповідача за кредитом складає 30980 грн., з яких 4000 грн. - основний борг та 24980 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] здійснила часткову оплату за Договором №4386466 на рахунок кредитора у розмірі 520 грн., з яких в погашення тіла кредиту - 0,00 грн. та відсотків - 520 грн. Дана сума включена у розрахунок заборгованості (а.с.39-41). Також, судом встановлено, що 25.10.2024 між ТОВ «Лінеруа Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №25/10/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеруа Україна» передає ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за виплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» приймає належні права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників (а.с.75-77). Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому - передачі Реєстру боржників від 25.10.2024, підтверджує факт переходу від ТОВ ««Лінеруа Україна»» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною Договору факторингу (а.с.79 зворот). Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 25.10.2024 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 30980 грн., з яких: 4000 грн. - сума виданого кредиту; 24980 грн. - сума заборгованості за відсотками та 2000 грн. - пеня (а.с.44). Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомлялася представниками позивача шляхом розміщення інформації у особистому кабінеті боржника (а.с.37). Рішенням №251124/1 ТОВ "ФК «Фінтраст Україна» змінено назву товариства на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» (а.с.68). Згідно з наданим ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» розрахунком заборгованості, [PERSON] в межах строку дії Договору №4386466 в період з 26.10.2024 по 27.01.2025 (за 94 календарні дні) товариством було нараховано проценти за користування грошовими коштами у розмірі 940 грн. (а.с.42). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.627ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Суд робить висновок, що 14.02.2024 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням Договору №4386466 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем, що також підтверджується матеріалами справи. ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. 5.2 Наданий позивачем розрахунок повністю відповідає умовам Договору про надання кредиту, у ньому відображена фактична сума кредиту, нарахування процентів, які здійснювались за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до закінчення дії кредитного договору лише на залишок неповернутої суми. Також, у розрахунку відображуються всі факти виконання відповідачкою грошових зобов`язань із зазначенням дат та сум платежів. Крім того, відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. 5.3 Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. 5.4 Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що понесені ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., підтверджуються матеріалами справи: Договором про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024; Заявкою №6506 на виконання доручення від 31.12.2024; Актом прийому-передачі виконаних робіт від 27.01.2025 (а.с.17-18, 43, 73-74). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Від відповідача не надходило відповідних клопотань або заперечень щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, або інших заперечень. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. 5.5 Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved