Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що він перебував у шлюбі з [PERSON] , з 15.12.2006 року до 27.03.2024 року. Шлюб розірвано за рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2024р. по справі №344/3006/24. За час шлюбу він з відповідачкою придбали: земельну ділянку площею 0,0466 га, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, за адресою [ADDRESS] , вартістю 370099,00 грн.; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] , вартістю 255121,00 грн.; автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] , вартість якого складає 304344,00 грн.; автомобіль марки Hyndai модель Tucson рік випуску 2021, реєстраційний номер [NUMBER] вартість якого складає 1303640 грн. Загальна вартість спірного майна складає в сумі 2233194 гривень. Іншого спільного нажитого майна у сторін немає. Згоди щодо поділу майна між ними не досягнуто, тому позивач змушений звернутися до суду. При цьому вважає, що в порядку поділу спільного майна подружжя позивачу слід залишити автомобіль меншої вартості, а саме [PERSON] , яким він часто користується, а відповідачці слід залишити автомобіль Hyndai Tucson, який вона повсякденно використовує у власних потребах. Крім того, враховуючи технічні характеристики будинку та конфігурацію земельної ділянки, їх реальний розподіл облаштуванням двох окремих квартир та визначення меж двох окремих земельних ділянок (з облаштуванням окремого заїзду) є неможливим. Тому, за сторонами слід визнати право власності на ці об`єкти в розмірі по 1/2 кожному. Враховуючи наведене, просить суд постановити рішення про поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] а саме: - припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0466 гa, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, за адресою [ADDRESS] . - визнати право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0466 га, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою [ADDRESS] , за [PERSON] . - визнати право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0466 га, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою [ADDRESS] , за [PERSON] . - припинити право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] . - визнати право власності на 1/2 частку на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] за [PERSON] . - визнати право власності на 1/2 частку на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] за [PERSON] . - припинити право власності [PERSON] на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] . - визнати право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] за [PERSON] . - залишити у власності [PERSON] автомобіль марки Hyndai модель Tucson рік випуску 2021, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні 05.05.2025 року позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Крім того, повідомлення відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2024 року розірвано. 17.06.2014 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяком Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №973, відповідно до якого [PERSON] передав у власність Покупцеві - [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0466 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:08:003:0162. Цільове призначення земельної ділянки, яка відчужується за цим договором - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. П.3. Договору передбачено, що купівлю-продаж зазначеної земельної ділянки, сторони за договором, здійснили за 370099,00 гривень 00 коп., які сплачені Покупцем Продавцеві до моменту посвідчення даного договору через ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», що підтверджується квитанцією №1279 від 17.06.2014р. Як вбачається із п.6 Договору даний договір укладається за згодою дружини Продавця - [PERSON] , про що нотаріально посвідчено заяву 17.06.2014р. Павлісяком Т.Ю., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №969, а також за згодою чоловіка чоловіка покупця - [PERSON] , про що нотаріально посвідчено заяву 17.06.2014р. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2014 року встановлено, що 17.06.2014 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності, в розмірі частки 1/1, на земельну ділянку, площею 0,0466 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:08:003:0162. Цільове призначення земельної ділянки, яка відчужується за цим договором - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 385682126101. Зазначені обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.04.2025 року. 17.06.2014 року між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяком Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за №975, відповідно до якого [PERSON] передав у власність Покупцеві - [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, за номером [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який відчужується за даним договором складається з: житлового будинку зазначеного в плані літерою "А", загальною площею 173,1 (сто сімдесят три цілих один десятий) кв.м, житловою площею 101,2 (сто один цілий два. десятих) кв.м., огорожа, зазначена №1, площею 31,5 кв.м, ворота, зазначені №2, площею 11,0 кв.м. Згідно п.4 Договору купівлю-продаж зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, сторони за договором, здійснили за 255121,00 гривні 00 коп., які сплачені Покупцем Продавцеві до моменту посвідчення даного договору через ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», що підтверджується квитанцією №1221 від 17.06.2014р. Як вбачається з п.10 Договору даний договір укладається за згодою дружини Продавця - [PERSON] , про що посвідчено заяву 17.06.2014р. Павлісяком Т.Ю., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №969, а також за згодою чоловіка Покупця- [PERSON] , про що посвідчено заяву 17.06.2014р. Павлісяком Т.Ю., приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстровим №970, які зберігаються у справах нотаріуса, що посвідчив даний договір. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2014 року встановлено, що 17.06.2014 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності, в розмірі частки 1/1, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, за номером [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 378862726101. Зазначені обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.04.2025 року. 07.05.2019 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER] . Згідно довідки № 1/06/25 про середньо-ринкову вартість транспортного засобу вартість автомобіля VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] становить 834742,00 грн. Крім того, за [PERSON] \~ зареєстровано автомобіль марки Hyndai\~ Tucson, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується листом РСЦГСЦ МВС ТСЦ МВС № 2641 від 22.04.2025 року. Згідно довідки № 2/06/25 про середньо-ринкову вартість транспортного засобу вартість автомобіля Hyndai\~ Tucson, реєстраційний номер [NUMBER] становить 1250283,00 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна. За змістом статей 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Так, судом встановлено, що [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON] було придбано у власність: земельну ділянку площею 0,0466 га, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] ; автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки Hyndai модель Tucson рік випуску 2021, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивачем зазначається, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, а тому такий спір підлягає вирішенню судом. Суд вважає доведеним, що земельна ділянка площею 0,0466 га, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] ; автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель AMAROK, рік випуску 2014, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки Hyndai модель Tucson рік випуску 2021, реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя та кожному з них, згідно ч. 1 ст. 70 СК України на праві власності належить по 1/2 частині зазначеного спірного майна. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)). Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим, оскільки\~ сторонами в період шлюбу придбані земельна ділянка площею 0,0466 га, кадастровий номер 2610100000:08:003:0162, за адресою [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS] , які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, належних доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому поділ між сторонами набутого під час шлюбу нерухомого майна, слід провести виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. Крім того, позивач просив в порядку поділу спільного майна подружжя\~ залишити йому автомобіль меншої вартості, а саме [PERSON] , яким він часто користується, а відповідачці залишити автомобіль Hyndai Tucson, який вона повсякденно використовує у власних потребах. Враховуючи норми частини друга статті 183 ЦК України, встановлений порядок користування сторонами належним рухомим майном, суд вважає, що позов в цій частині також підлягає до задоволення. В той же час, вимоги позову про припинення права власності відповідача на спірні земельну ділянку, житловий будинок і автомобіль задоволенню не підлягають унаслідок вирішення судом виділення майна\~ у власність кожному із сторін. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved