Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.05.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491026015, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надало позичальнику кредит у сумі 26957,99 грн, строком кредиту 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа-Банк» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 26957,99 грн. Своєю чергою позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Зазначає, що згідно з детальним розрахунком заборгованості станом на 20.09.2021 загальний розмір заборгованості становив 41084,39 грн, яка складалася з тіла кредиту в розмірі 26957,99 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 14126,40 грн. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, як зауважує представник позивача, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491026015 від 26.05.2020. Згідно з розрахунком заборгованості за [PERSON] станом на 20.09.2021 обліковується заборгованість в розмірі 41084,39 грн. На підставі наведеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41084,39 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про об`єднання цивільних справ №308/2031/25 та №308/3309/25. 23.05.2025 від відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов. Відповідач у відзиві зазначає, що категорично заперечує проти позовних вимог ТОВ «Еліт Фінанс» у повному обсязі з об`єктивних підстав, по-перше, таких, як правові, а саме: сплив строк позовної давності остання платіжна дія за кредитом здійснена до 2021 року, про що свідчать матеріали справи. Згідно зі ст. 267 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Позов подано у 2024 році (або пізніше), що свідчить про спливання цього строку; у справі відсутні докази належної цесії (переходу прав). Згідно з ч. 2 ст. 512 ЦК України, боржник має бути письмово повідомлений про перехід прав вимоги до третьої особи. У матеріалах справи відсутні: документи з підписом відповідача про отримання повідомлення про цесію; листи, SMS, електронні повідомлення або інші докази сповіщення. А відтак, цесія не набула чинності для відповідача, оскільки процедура порушена; відсутність доказів укладення кредитного договору. Позивач не навів оригіналу або належно засвідченої копії кредитного договору з підписом відповідача, доказів акцепту оферти (наприклад, електронного підпису або запису дій у системі) згідно із Законом України «Про електронну комерцію» (стаття 11); у матеріалах справи відсутні достатні докази перерахування відповідачу та отримання ним коштів. Представлений меморіальний ордер не містить реквізитів рахунку відповідача та підтвердження зачислення коштів саме на рахунок відповідача; необґрунтованою є вимога щодо витрат на правову допомогу, оскільки договір про правову допомогу та акт наданих послуг датовані після подання позову (липень 2024 року / позов подано у січні 2025 року). Відсутні докази фактичної оплати цих послуг (платіжна інструкція без дати). Відповідач вказує, що існують ще додаткові обставини, що унеможливили сплату, а саме: аліменти у провадженні №24014080 від 31.01.2011, за яким відповідачу по сьогодні заарештовано карткові рахунки. Відповідач стикався з обставинами, що перешкоджали виконанню зобов`язань перед АТ «Альф-Банк». Про це офіційно повідомлено АТ «Альфа-Банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») у 2021 році електронною поштою та телефоном, але надати копії в інтересах відповідача не погоджуються. Своєю чергою відповідач не може без допомоги з боку компанії «Гугл» знайти свою автоматично заархівовану пошту, де ті надіслані листи; відбулося порушення процедури електронного договору. Позивач не навів посилання на веб-сторінку з умовами договору, доказів технічної можливості зміни умов до акцепту (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відсутні належні докази акцепту оферти, оформлені належним чином. Як зауважує відповідач, позивач стверджує, що договір кредитної лінії укладено в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Однак, до позовної заяви не додано жодного документу, який би підтверджував, що ним було здійснено акцепт (прийняття) оферти у спосіб, передбачений статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відсутні докази надсилання електронного повідомлення з електронним підписом, заповнення електронної форми з електронним підписом або вчинення дій, які б чітко свідчили про прийняття пропозиції та були роз`яснені в інформаційній системі. Копія акцепту пропозиції, оригінал якої, за твердженням позивача, наявний у нього, без належного підтвердження електронного підпису або іншого передбаченого законом способу акцепту, тому не є належним доказом укладення договору в електронній формі. Також наголошує, що має місце неконкретність посилання на умови договору. Відповідач вказує, що у позовній заяві зазначено, що договір кредитної лінії укладено в електронній формі, але не наведено конкретного посилання на веб-сторінку чи інше місце розміщення повних умов договору, з якими він мав можливість ознайомитися до моменту нібито акцепту. Відповідно до частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Позивач не довів наявність такої технічної можливості у відповідача для ознайомлення з повним текстом договору. Крім того, на думку відповідача, має місце відсутність належних доказів перерахування коштів саме на рахунок відповідача. Було додана копія меморіального ордеру, але ордер не містить достатньої інформації для однозначного підтвердження, що кошти в розмірі 29473,03 грн були перераховані саме на банківський рахунок та отримані саме відповідачем. У позові містяться необґрунтовані вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. Договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі наданих послуг укладені та підписані адвокатом і представником позивача вже після подання позовної заяви (03.07.2024 та 15.07.2024 відповідно, а позов подано 29.01.2025). Відсутні докази фактичної оплати цих послуг позивачем до моменту подання позову. Додана платіжна інструкція не містить дати оплати. Розмір витрат на правову допомогу у сумі 9200 грн є значним і не підтверджений належними та детальними доказами обсягу наданих послуг, їх складності та часу, витраченого адвокатом саме на підготовку цієї позовної заяви. Посилання на погодинну оплату в договорі без акту наданих послуг з конкретним переліком виконаних робіт є недостатнім. Відповідач вважає, що зазначені обставини є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору в електронній формі, належного повідомлення про відступлення права вимоги, обґрунтованості розрахунку заборгованості та правомірності стягнення витрат на правову допомогу, у той час, коли і сплив давно строк позовної давності. На підставі наведеного, відповідач просить: відхилити документи позивача як такі, що не відповідають критеріям допустимості (стаття 79 ЦПК України); взяти до уваги, що у справі відсутні обов`язкові докази належної цесії (переходу прав), доказів перерахування коштів, доказів правомірності і законності вимог щодо витрат на правову допомогу, укладення кредитного договору, доказів перерахування коштів, що сплив строк позовної давності, та те, що у 2021 році, коли ковід епідемія була, відповідач повідомляв АТ «Альфа-Банк» про свою неплатоспроможність, а цих людей відповідач не знає. 09.06.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив. Представник позивача у відповіді на відзив зауважує, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Не погоджуючись із позовом, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позов не визнає. Свої заперечення відповідач мотивує тим, що: відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості представленим ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»: відповідач ставить під сумнів факт укладення кредитного договору: відповідач просить застосувати строки позовної давності. У зв`язку з грубим порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором щодо вчасної сплати платежів по кредиту та по відсоткам за користування кредитом, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» з метою захисту свого майнового права прийняло рішення про стягнення суми боргу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» обрало передбачений положеннями чинного законодавства спосіб захисту стягнення суми боргу в судовому порядку. Вказує, що до позовної заяви було долучено виписку по рахунку відповідача, що є належним доказом факту видачі коштів та заборгованості відповідача. Про можливість прийняття відповідних доказів та встановлення вищевказаних обставин на їх підставі свідчить і чисельна судова практика, де факт наявності заборгованості підтверджувався саме розрахунком заборгованості, що також підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 вересня 2022 року у справі №359/4409/16 та від 22 квітня 2024 року у справі №559/1622/19. На думку представника позивача, доводи щодо відсутності детального розрахунку заборгованості є формальними та декларативними, відповідачем не зазначено про те, які саме додаткові відомості та на якій правовій підставі мав би зазначити позивач. Звертає увагу, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, а тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. Щодо строків позовної давності представник позивача повідомляє, що 15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм па період дії воєнного стану» (№2120-1Х), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного стану позовна давність, визначена у статях 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. А продовження строків, своєю чергою, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. У зв`язку з вищенаведеним, представник позивача у відповіді на відзив просить позовні вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задовольнити у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило. За приписами статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.05.2020 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №491026015, за умовами якого сторони погодили: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту 26957,99 грн; процентна ставка: фіксована 39,90%; строк кредиту: 60 місяців. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронний формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. Так, підпис позичальника, а в даному випадку відповідача, в оферті на укладання угоди про надання кредиту №491026015, в паспорті споживчого кредиту, а також в додатку №1 до Угоди про надання кредиту №491026015 від 26.05.2020 (Графік платежів та розрахунок сукупності вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), свідчить про те, що останній отримав усю інформацію про умови кредитування та погодився на зазначені умови (а.с. 5, 6). Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується копією виписки по рахунку з кредитною карткою за період з 26.05.2020 по 20.09.2021 (а.с. 17, 18). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №491026015 від 26.05.2020 заборгованість [PERSON] станом на 20.09.2021 складає 41084,39 грн, з яких: 26957,99 грн заборгованість за кредитом; 14126,40 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 21). 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №3, відповідно до пункту 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку до договору (а.с. 9-13). Згідно з пунктом 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно з даним договором, включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. У відповідності до виписки з додатку до договору факторингу №3 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №491026015 від 26.05.2020 до боржника [PERSON] на загальну суму заборгованості 41084,39 грн (а.с. 14). Такі ж відомості стосовно розміру заборгованості за кредитним договором №491026015 від 26.05.2020 містяться у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором. Відповідно до пункту 4.2 договору фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12844800 грн. Згідно з копією платіжного доручення №559 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перерахувало АТ «Альфа-Банк» 12844800,00 грн за право вимоги згідно з договором факторингу №3 від 20.09.2021 (а.с. 15). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частини перша статті 11 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Тобто, з вищенаведеного слідує, що оферта і не повинна містити номер банківського рахунку відповідача, оскільки така пропозиція містить тільки істотні умови договору і повинна виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Отже, виписка по особовим рахункам [PERSON] в період з 26.05.2020 по 20.09.2021, додана до позовної заяви, в розумінні вимог цивільного процесуального законодавства є належним та допустимим доказом в цих правовідносинах. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 та Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, де зазначено, що виписка має статус первинного бухгалтерського документу. Розрахунок заборгованості відповідача, який підтверджується випискою по особовим рахункам за кредитним договором, свідчить про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів. Суд зазначає, що акцептуванням в даному випадку є користування кредитними коштами, що слідує з виписки з банківського рахунку відповідача за період з 26.05.2020 по 20.09.2021. Згідно з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі №753/16762/15-ц, факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявками на переказ готівки, тощо. Крім того, у вищезгаданій постанові колегія суддів касаційного суду виснувала, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. З вищезазначеного слідує, що саме з виписки про рух коштів чітко видно, що відповідач користувався кредитними коштами, вносив кошти, здійснював поповнення картки та знімав готівку в банкоматі, а тому погодився з усіма істотними умовами договору, який укладений між ним та банком. Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2024 року у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували відсутність обов`язку перед банком сплачувати заборгованість, а тому суду дійшов висновку щодо доведеності позовних вимог в частині наявності кредитної заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». За обставинами справи [PERSON] не оскаржував договір факторингу №3 від 20.09.2021 в частині відступлення права вимоги за його кредитним зобов`язанням, а тому, з урахуванням презумпції правомірності правочину, суд вважає, що відступлення (продаж) прав вимоги та майнових прав за цим договором не суперечить статті 514 ЦК України, а права позивача - порушеними, з огляду на що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості. Щодо договору оферти та права вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» до [PERSON] , то суд зазначає, що договір №491026015 від 26.05.2020 та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Саме відповідач повинен був спростувати наданий позивачем розрахунок заборгованості у зв`язку з його неправильністю або невідповідністю умовам укладеного між сторонами договору. Однак відповідач цієї обставини не спростував, як і не спростував інших наданих позивачем доказів отримання кредитних коштів. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Однак, судом встановлено, що позивачем не пропущено строк загальної позовної давності, зокрема в силу частини 12 Перехідних положень ЦК України, якою встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Позивач звернувся до суду із позовом 25.02.2025 шляхом направлення засобами\~поштового зв`язку та заявив вимоги про стягнення заборгованості за період з 26.05.2020 по 20.09.2021 (а.с. 27). Строк позовної давності у зв`язку із внесеними змінами до ЦК України у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 не обчислювався, а тому, суд вважає, що позивачем не пропущено строк загальної позовної давності. Відповідно до частини першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною третьою статті 12, частини першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, заборгованість за договором, підлягає примусовому стягненню. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за договором. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у розумінні статей 77, 78 ЦПК України не спростований. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором №491026015 від 26.05.2020, суд приходить до переконання щодо наявності підстав до задоволення позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», заява №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження здійснення витрат пов`язаних з розглядом справи позивачем надано: копію договору №03/07-24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024, укладений між позивачем та адвокатом Литвиненко О.І., копію акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, копію платіжної інструкції №4926 від 01.10.2024 на суму 9200 грн (а.с. 22-24, 26). Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. Одночасно судом враховується, що відповідачем у відзиві на позов зазначено, що розмір витрат на правову допомогу у сумі 9200 грн є значним і не підтверджений належними та детальними доказами обсягу наданих послуг, їх складності та часу, витраченого адвокатом саме на підготовку цієї позовної заяви. З акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 вбачається, що вартість послуг у загальній сумі 9200 грн включає: надання первинної консультації змовнику у справі (0,5 год.) 1000 грн.; правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (2 год.) 4000 грн; підготовка та подання позовної заяви (2,1 год.) 4200 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved