Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

представник [PERSON] \~адвокат Лазорко\~Р.М.\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ТОВ «УКР\~КРЕДИТ ФІНАНС»,\~треті особи:\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Бригіда Володимир\~Олександрович,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Черкаської області\~Матвійчук Юлія\~Володимирівна,\~про визнання\~виконавчого запису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~і стягнення\~грошових коштів.\~Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Бригіда\~Володимиром Олександровичем,\~був вчинений\~виконавчий напис\~за № 4769 від 01.06.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", заборгованості в сумі 30350,00 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В., було відкрито виконавче провадження №67215715 від 21.10.2021. У зв`язку з тим, що між позивачем та відповідачем, ніколи не укладалися нотаріально посвідчені кредитні договори, тому нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Позивач з сумою боргу в розмірі 30 350,00 грн., яка зазначена у виконавчому написі не погоджується, оскільки позивач від відповідача грошові кошти по кредитному договору не отримував. Про існування боргу в позивача перед відповідачем, [PERSON] дізнався з автоматизованої системи виконавчих проваджень, та взагалі не погоджується із розміром заборгованості, а отже вона не є безспірною. Відповідачем станом на день подання позовної заяви безпідставно стягнуто з позивача на користь відповідача суму грошових коштів в розмірі 3500,00 грн., по виконавчому провадженню № 67215715. Враховуючи викладене вище, представник позивача просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №4769, вчинений 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., стягнути в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі 3500,00 грн., стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., та сплачені судові збори за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605.60 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.10.2024 заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №67215715, яке здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлією Володимирівною, на підставі виконавчого напису № 4769 від 01.06.2021 до завершення судом розгляду справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.10.2024 провадження у справі відкрито та визначено справу розглянути в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича виконавчий напис та засвідчені копії всіх матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 01.06.2021 за № 4769 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованості в сумі 30 350,00 грн. 29 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" Тітової О.О. надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вказала, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію реальності та розумності таких витрат. Їх розмір є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання зазначених послуг. Вважає, що відшкодування відповідачем витрат на професійну правничу допомогу можливе в розмірі середньо ринкової вартості цієї послуги, що складає 2500,00 грн. 31 жовтня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором 0511-2728 від 16.10.2020. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь позивача коштів, що були стягнені в рамках виконавчого провадження ВП № 67215715 на погашення заборгованості, що виникла у позивача перед відповідачем, оскільки вважає, що позивач таким чином намагається уникнути повернення кредиту за кредитним договором № 0511 2728 від 16.10.2020, укладеного між позивачем та відповідачем, тому на підставі ст.193 ЦПК України ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звертається до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором. Оскільки первісний позов [PERSON] та зустрічний позов ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виникли з одних правовідносин, а саме: з кредитних правовідносин за зазначеним кредитним договором і стосуються стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, тому вони є взаємопов`язаними і їх спільний розгляд в рамках розгляду судової справи № 695/3882/24 є доцільним. 16 жовтня 2020 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір № 0511-2728. Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A335, для підписання кредитного договору №0511-2728 від 16.10.2020, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 10 000,00 грн.; строк кредитування 21 календарний день (з можливістю пролонгації строку кредитування); процентна ставка 2 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом; проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення визначеного договором строку. Станом на 29.10.2024 загальний розмір грошових вимог кредитодавця до позичальника, які виникли на підставі кредитного договору (без врахування коштів які надійшли в рамках виконавчого провадження), складають грошову суму в розмірі: 30 350 грн., що складається з: прострочена заборгованість за кредитом 10 000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 20 000,00 грн.. Враховуючи викладене вище, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості за кредитним договором № 0511-2728 від 16.10.2020, в розмірі 30 350,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10 000,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 20 000,00 грн. та стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 05 листопада 2025 року до суду від представника позивача адвоката Лазарко Р.Й. надійшли заперечення на клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якому вказав, що позивач не погоджується з наведеними відповідачем аргументами, викладеними в клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір та нотаріально посвідчений. Щодо зменшення позовних вимог на оплату професійної правничої допомоги, позивач категорично не погоджується з твердженнями відповідача, щодо неспівмірності з обсягом виконаних робіт, складності справи та ринковими цінами на адвокатські послуги. В клопотанні відповідачем не наведено жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності у порівнянні з обсягом виконаних робіт адвокатом, складності справи та ринковими цінам, а лише зазначено загальні фрази, що справа не є складною, а спірні правовідносини не новими в судовій практиці. Крім того, вартість наданих правових послуг адвокатом позивачу, також є невисокою у порівнянні з витраченим часом роботи адвоката, а також для спростування аргументів викладених у клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу, адвокату необхідно додатково витрачати час на складання заперечення, заяви про збільшення позовних вимог, що збільшує обсяг робіт та вартість правових послуг. Позивач вважає що суду надано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують, що позивачем понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4000,00 грн. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2024 у прийнятті заяви представника [PERSON] адвоката Лазорка Романа Йосифовича про збільшення розміру позовних вимог відмовлено. Повернуто заяву про збільшення розміру позовних вимог представнику позивача адвокату Лазорку Роману Йосифовичу. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.11.2024 вирішено прийняти зустрічний позов\~\~ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості та об`єднати первісний позов з зустрічним позовом в одне провадження та перейти від розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за первісним позовом представника [PERSON] адвоката Лазорка Романа Йосифовича до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна, про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню та зустрічним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 18 грудня 2024 року до суду від представника позивача адвоката Лазорко Р.Й. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач за зустрічним позовом будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме [PERSON] цього одноразового ідентифікатора, а також у справі відсутні докази реєстрації саме у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача за зустрічним позовом, відсутні докази отримання саме відповідачем за зустрічним позовом коштів згідно з оспорюваним кредитним договором, тому наявні достатні праві підстави для судового захисту прав та інтересів останнього. Крім того, після отримання копії зустрічної позовної заяви, відповідач за зустрічним позовом звернувся в органи Національного поліції по факту шахрайських дій відносно укладання кредитного договору №0511-2728 від 16.10.2020 невідомою особою використовувавши персональні дані [PERSON] .. Вказує, що підтвердження факту отримання [PERSON] , грошових коштів, перерахування на банківський картковий рахунок чи інший рахунок відповідача, позивачем суду не надано. Відповідач категорично заперечує, що він отримував від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» грошові кошти відповідно до умов неукладеного кредитного договору №0511-2728 від 16.10.2020. Вважає, що позивач за зустрічним позовом не підтвердив жодним належним доказом, що між [PERSON] та ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було укладено кредитний договір та згідно даного кредитного договору відповідач за зустрічним позовом отримав від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» грошові кошти, а тому позовні вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 19 грудня 2024 року до суду від представника позивача адвоката Лазорко Р.Й. надійшла заява про зміну предмету позову, в якій вказав, що у зв`язку з тим, що позивач за зустрічним позовом стверджує, що між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] було укладено кредитний договір №0511-2728 від 16.10.2020 в електронній формі, на підставі якого був вчинений виконавчий напис № 4769 від 01.06.2021, вважає, що для ефективного способу захисту порушеного права позивача за первісним позовом в даній справі, необхідно змінити предмет позову, а саме: визначити предмет позову шляхом визнання недійсним кредитного договору №05112728 від 16.10.2020. 02 січня 2025 року до суду від представника відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову. Просив відмовити у задоволенні заяви про зміну предмету позову, оскільки представником позивача висувається прохальна частина, яка сама по своїй суті є окремим новим цивільним позовом що має окрему підставу та предмет позову. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.02.2025 поновлено відповідачу за зустрічним позовом [PERSON] процесуальний строк для подання відзиву на зустрічний позов та приєднати відзив до матеріалів цивільної справи №695/3882/24. Відмовлено представнику [PERSON] адвокату Лазорку Роману Йосифовичу в прийнятті заяви про зміну предмету позову. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2025 закрито підготовче засідання у цивільній справі справу за позовом представника [PERSON] адвоката Лазорка Романа Йосифовича до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна, про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню та зустрічним позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лазорко Р.Й. у судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи є заява представника про розгляд справи без його участі та позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився. До зустрічної позовної заяви додав клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Треті особи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до положень ч. 2 ст.247ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступного висновку. За правилами ч. 1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4769, яким із [PERSON] стягнуто заборгованість на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у розмірі 30350,00 грн. Згідно зі ст.\~18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» (далі Закону), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Статтею 90\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Частиною 1ст.\~627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - небільше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172(п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є кредитний договір № 0511-2728 від 16.10.2020, укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] .. На підставу вчинення виконавчого напису нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 №622 Перелік документів доповнено розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" та до нього включений п. 2 в редакції: "Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені "Офіційний вісник України" від 21.03.2017 № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, не знайшовши підстав для такого перегляду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також у разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (пункт 2.2. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). При цьому нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.3 глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та положень ст. ст.15,16,18 ЦК України, ст. ст.87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованості взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана правова позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 27 березня 2019 року (справа № 137/1666/16-ц, провадження №14-84цс19),в постанові від 15 січня 2020 року (справа № 305/2082/14-ц, провадження №14-557цс19),в постанові від 02 липня 2019 року (справі № 916/3006/17, провадження №12-278гс18). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У частині третій статті 12 та частині першій\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що стягувач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав нотаріусу всі документи, які необхідні для вчинення виконавчого напису. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України\~у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду. Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що боржник [PERSON] був належним чином обізнаний про порушення ним грошового зобов`язання та можливі наслідки не усунення вказаних порушень. При цьому, право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, що повинно підтверджуватися документами про вручення, або про неможливість вручення такого повідомлення у зв`язку з відмовою отримувача, або самовільною зміною його місця проживання. Суду відповідачем, приватним нотаріусом та приватним виконавцем не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус, по-перше: не перевірив наявність права вимоги у стягувача до боржника; по-друге: не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги про безспірність заборгованості. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим у справі сторонами доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника є спірною із часу звернення відповідача ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» із заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі із зазначених вище підстав. Згідно ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту\~статті 1212 ЦК України\~вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі\~ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 та від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису нотаріуса № 4769 від 01.06.2021 приватним виконавцем у межах виконавчого провадження №67215715 стягнуто кошти у сумі 5141,58 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи відповіддю на запит приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В.. З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» грошових коштів, що стягнуті з [PERSON] , на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, суд вважає, що такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до\~ст. 1212 ЦК України. Щодо зустрічної позовної заяви суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 16.10.2020 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0511-2728, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 10000 грн. строком на 21 день (до 05.11.2020) зі сплатою відсотків 2,00 % від суми кредиту за кожен день. Даний кредитний договір укладено в електронному вигляді за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6.1 правил за користування кредитом позичальнику нараховуються та позичальник повинен сплатити кредитодавцю проценти у розмірі, який зазначено в кредитному договорі. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом відповідно до умов договору. Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника) до дня (включно), коли позичальник повністю погасив заборгованість. Як вбачається з п. 6.6 правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення кредиту та процентів, позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування чужими грошовими коштами за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України за кожен день користування кредитом (його частиною) по дату фактичного повернення всієї суми кредиту включно, розмір яких визначається у Кредитному договорі. Проценти за користування чужими грошовими коштами підлягають оплаті позичальником у день їх нарахування кредитодавцем. У кредитному договорі може бути визначено максимальний розмір нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами на суму кредиту (її частину) не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на суму кредиту (її частину) за фактичне користування грошовими коштами кредитодавця. Відповідно до п. 14 кредитного договору позичальник має право пролонгувати договір на строк, що встановлений у пункті 2 кредитного договору, на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені правилами, але не більше 4 пролонгацій. На строк пролонгації процентна ставка складає 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день користування. Кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій договору чи відмовити позичальнику у пролонгації, повідомивши позичальника про це не пізніше терміну платежу у спосіб, встановлений правилами. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Факт видачі кредиту підтверджується листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та довідкою про перерахування суми кредиту №0511-2728 від 16.10.2020. Позичальник всупереч умовам Кредитного договору,\~ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» \~та ст. ст.\~525, \~526, \~530, \~536, \~610, \~612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку встановленого в кредитному договорі. Станом на день подання позовної заяви, загальний розмір грошових вимог кредитодавця до дозичальника складають 30350,00 грн., які складаються з: прострочена заборгованість за кредитом - 10000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 20000 грн.. В силу ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положеньст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2ст.639 ЦК України). Абзац 2 частини 2статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. Уст.3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.5 ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://creditkasa.ua. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641,\~644 ЦК України\~на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із\~ст.599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Матеріали справи не містять доказів того, що позичальником було реалізовано право\~пролонгування договору на умовах, що визначені правилами та кредитним договором. Зокрема, відповідно до розділу 7 правил встановлено механізм часткового погашення заборгованості та пролонгації строку дії кредитного договору. Позичальник має право у будь-який момент до дня фактичного погашення Заборгованості пролонгувати договір на такий самий строк, на який договір було первинно укладено, але у будь-якому випадку не більше 5 Пролонгацій. Кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій чи відмовити позичальнику у пролонгації, повідомивши позичальника про це не пізніше терміну платежу через особистий кабінет та/або шляхом направлення електронного повідомлення на електронну пошту, зазначену у заявці, та/або шляхом надсилання на телефонний номер, зазначений у заявці, смс-повідомлення та/або іншого виду повідомлення із використанням сучасних сервісів передачі даних (Viber, WhatsApp, Telegram, Facebook, Facebook Messenger і т.д.). В такому випадку, позичальник зобов`язаний до настання терміну платежу, в тому числі у разі спливу строку останньої пролонгації, включно погасити заборгованості у повному обсязі у порядку, встановленому договором та цими правилами. Для використання права пролонгувати договір, позичальнику необхідно сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Після отримання кредитодавцем відповідних коштів (відкладальна обставина) договір вважається пролонгованим без вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Сторони підтверджують, що здійснення пролонгації є свідомим використанням відповідного права позичальника за договором. При сплаті заборгованості через особистий кабінет або визначені на сайті термінали самообслуговування, кредитодавець чітко інформує позичальника про необхідну суму грошових коштів, перерахування яких призведе до пролонгації (подовження користування кредитом) та про суму грошових коштів, перерахування якої призведе до повної сплати заборгованості (фактичного закриття заборгованості / припинення дії договору). Якщо сума, яка вноситься позичальником, менша ніж сума нарахованих процентів за кредитом, пролонгація не відбувається, а якщо відповідна сума рівна або більша (однак недостатня для повної сплати заборгованості) пролонгація відбувається, а надмірно сплачені кошти зараховуються на часткове погашення заборгованості у черговості, встановленій пунктом 6.5 цих правил. Пролонгація передбачає продовження кредиту на такий самий строк з наступного календарного дня після настання останньої з трьох можливих подій: (1) настання терміну платежу; (2) закінчення строку попередньо здійсненої пролонгації; (3) отримання кредитодавцем грошових коштів від позичальника у розмірах визначених у пункті 7.3. зазначених правил, сплата яких (зазначених грошових коштів) відповідно до згаданого пункту передбачає пролонгацію. З вказаного слідує, що нарахування процентів після 05.11.2020 в розмірі 2% в день є необґрунтованим, так як механізм часткового погашення заборгованості та пролонгації строку дії Кредитного договору відповідачем не був реалізований. Згідно із\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Водночас, суд зауважує, що Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладена правова позиція, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частини 2\~статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунку 3% річних відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~за прострочення грошового зобов`язання, стороною позивача не надано. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги за зустрічним позовом слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором №0511-2728 від 16.10.2020 в розмірі 14200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; проценти за користування кредитом 4200 грн., що відповідає умовам пункту 3.1.\~Кредитного договору №0511-2728 від 16.10.2020. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Представником позивача подано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., а саме: платіжну інструкцію №647898193.1 від 07.10.2024; договір про надання правничої допомоги №22 від 05.10.2024; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Лазорко Р.Й.. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності. Таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03.06.2020 (справа №211/1674/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З огляду на зазначене вище, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи фактичний обсяг наданих Хилаю О.М. юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), складність даної справи, враховуючи принцип розумності розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь [PERSON] слід присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816,80 грн. за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Крім того, з позивача [PERSON] на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1133,19 грн.. за подачу зустрічної позовної.

Outcome: partial