Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання як повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог вказано, що на даний час позивач є здобувачем базової вищої освіти 1-го курсу денної форми Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету ім. Михайла Остроградського, навчається за рахунок коштів державного бюджету та отримує стипендію. Після досягнення позивачем повноліття [PERSON] ухиляється від фінансового забезпечення та свого обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися до досягнення ним 23 років. Просить суд, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання повнолітньго сина, який продовжує навчання у\~розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, 30 червня 2028 року. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав в провадження суду заяву, відповідно до якої просить суд провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст.\~12\~ЦПК\~України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст.\~77\~ЦПК\~України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст.\~81\~ЦПК\~України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст.\~81\~ЦПК\~України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Як вбачається матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 липня 2006 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету ім. Михайла Остроградського, форма навчання: за рахунок коштів державного бюджету. Термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року. З довідки про доходи №14, 15 Кременчуцького національного університету ім. М.Остроградського від 25.02.2025 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у даному закладі та отримує стипендію за період з вересня 2024 року по січень 2025 року. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого(перерахованого) податку та військового збору станом на 31.03.2025 року [PERSON] отримає доходи, зокрема, у виді стипендії. Відповідно до відповіді №1396188 від 20.05.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, [PERSON] є військовослужбовцем та отримає доходи, зокрема, у виді грошового забезпечення. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх сина, дочки регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200,201 СК України). Статтею 199\~СК\~України передбачено, якщо повнолітні дочка син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст.\~200\~СК\~України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності,володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав,у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів,виключних правна результати інтелектуальної діяльності,корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також, при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, канцелярського приладдя, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Відповідач в поданому суду клопотанні не заперечував щодо необхідності з його сторони сплачувати аліменти на утримання його сина у зв`язку з навчанням. Таким чином, встановивши, що [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , є студентом 1 курсу Інституту електричної інженерії та інформаційних технологій Кременчуцького національного університету ім. Михайла Остроградського, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років, за умови продовження навчання, зважаючи на те, що батько має можливість надати таку допомогу, та виходячи з рівності обов`язку матеріальних витрат обох батьків. Також, суд вважає необхідним при ухваленні рішення стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивач звільнений від його сплати при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved