Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , через систему «Електронний суд» звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/8 частки земельної ділянки площею 0,1140 га., кадастровий номер 3220489500:02:021:2119; виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 1/8 частки вказаної земельної ділянки у розмірі 89176,50 грн., внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду; припинити право власності [PERSON] на 1/8 частки земельної ділянки площею 0,1140 га., кадастровий номер 3220489500:02:021:2119; виплатити [PERSON] грошову компенсацію за 1/8 частки вказаної земельної ділянки у розмірі 89176,50 грн. внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку земельної ділянки кадастровий номер 3220489500:02:021:2119, що належала [PERSON] та на 1/8 частку земельної ділянки кадастровий номер 3220489500:02:021:2119, що належала [PERSON] ; стягнути в відповідачів судові витрати. І. Позиція сторін у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1140 га., кадастровий номер 3220489500:02:021:2119 розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, відповідно до свідоцтва про право власності від 04.10.2024. Також [PERSON] видано свідоцтво\~ про право на спадкування за законом від 04.10.2024, зареєстрованому в реєстрі за №9-934,\~ на 1/4 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119. А тому [PERSON] належить на праві власності 3/4 частки вказаної земельної ділянки. На земельній ділянці розміщені належні одноособово [PERSON] на праві приватної власності об`єкти нерухомості - нежитлові приміщенні гаражі. Окрім позивача, співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119 є [PERSON] та [PERSON] , по 1/8 частці кожен. 23.01.2025 позивач отримала листа ПП «Землевпорядний центр АО» від 23.01.2025 №12 за змістом якого вбачається, що поділити або виділити частки із земельної ділянки без нанесення шкоди розташованим на ній нежитловим приміщенням - гаражам є неможливим. 23.01.2025 позивач направила відповідачам листи з пропозиціями сплатити їм грошову компенсацію у розмірі ринкової вартості їх часток земельної ділянки за право власності на належні їм частки земельної ділянки, які були залишені без задоволення. Оскільки позивач не має можливості у повній мірі володіти, розпоряджатись, користуватися її частиною земельної ділянки, обслуговувати належні їй нежитлові приміщення - гаражі, що розміщені на ній, тому на підставі ст. 365, 367 ЦК України, звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач провела незалежне оцінювання земельної ділянки, за підсумками якого була визначена її ринкова вартість - 713 412,00 грн., та позивач\~ внесла на депозитний рахунок суду вартість 1/8 частки земельної ділянки, що належить [PERSON] в розмірі 89 176,50 грн., та аналогічну вартість 1/8 частки земельної ділянки, що належить [PERSON] в розмірі 89 176,50 грн. Відповідачі позов визнали, про що подали суду\~ відповідні заяви. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 24.02.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 64). Ухвалою суду від 02.04.2025 було витребувано від Першої київської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи №1054/2010, щодо майна померлого, [INFO] \~ [PERSON] (а.с. 69). 28.04.2025 на адресу суду надійшли витребувані матеріали спадкової справи №1054/2010 (а.с. 80-146). 30.04.2025 на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про направлення матеріалів позовної заяви (а.с. 149). 30.04.2025 представник [PERSON] адвокат Гребченко Р.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (а.с. 151-154), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 155-158). 05.05.2025 на адресу суду від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 159), заява про направлення матеріалів позовної заяви (а.с. 161). 06.05.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Свистун Ю.Л. через систему «Електронний суд» сформувала клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а.с. 175-177). Ухвалою судді від 07.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Свистун Ю.Л. про участь у судовому засіданні, призначеному на 07.05.2025 об 09 год. 30 хв., в режимі відеоконференції, задоволено клопотання про проведення послідуючих судових засідань по справі № 357/2089/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС з представником відповідача [PERSON] адвокатом Свистун Ю.Л. (а.с. 178-179). 07.05.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Свистун Ю.Л. через систему «Електронний суд» сформувала заяву про направлення на електронну адресу копії договору про надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Гребченком Р.О. або копії ордеру, для вирішення питання про припинення дії доручення № 004-2304415 (а.с. 183-184). 26.05.2025 представник позивача Лісовенко Д.І. подав клопотання про закриття підготовчого провадження по справі та призначенням справи до розгляду (а.с. 186). Ухвалою суду від 26.05.2025 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті (а.с. 188-189). 06.06.2025 представник відповідачів Гребченко Р.О. направив на електронну адресу суду копію наказу про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги [PERSON] адвокатом Свистун Ю.Л. Позивач в судове засідання не з`явився, 06.06.2025 представник позивача Ільницька І.В. подала заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 06.05.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Гребченко Р.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про визнання позову, просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та його представника (а.с. 163-168). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 06.05.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Гребченко Р.О. через систему «Електронний суд» подав заяву про визнання позову, просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та її представника (а.с. 169-174). Третя особа Перша Київська державна нотаріальна контора\~ в судове засідання не направили свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1140 га., з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119, розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що стверджується свідоцтвом про право власності від 04.10.2024, зареєстрованому в реєстрі за №9-933, спадкова справа №1054/2010 (а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про право на спадкування за законом від 04.10.2024, зареєстрованому в реєстрі за №9-934, спадкова справа №1054/2010, [PERSON] є власником 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1140 га., з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Встановлено, що [PERSON] належать на праві власності нежитлові приміщення гаражі № [NUMBER] , розташовані за адресою : [ADDRESS] , що стверджується копією договору купівлі-продажу майна комунальної власності Білоцерківської районної ради від 25.11.2003, зареєстрованого в реєстрі за № 5770 (а.с. 15-18), копією свідоцтва про власність № 097, виданого 27 листопада 2003 року Представництвом Фонду державного майна України в Білоцерківському районі (а.с. 19). Матеріали справи містять копію спадкової справи № 1054/2010, з якої вбачається, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина, та спадкоємцями його майна є дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] . Встановлено, що завідувач Першої Київської державної нотаріальної контори направляла на адресу дітей спадкодавця листи, якими повідомляла, що дружині померлого [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119. Доля спадщини [PERSON] , та [PERSON] залишається відкритою, а тому закликала з`явитись до нотаріальної контори з метою видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с. 145). З довідки Приватного підприємства «Землевпорядний центр АО» № 12 від 23.01.2025 вбачається, що поділ або виділ часток в натурі із земельної ділянки, площею 0,1140 га, з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119 є неможливим без нанесення шкоди розташованим на ній нежитловим приміщенням гаражам (а.с. 32). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 3220489500:02:021:2119 ринкова вартість земельної ділянки становить - 713 412,00 грн (а.с.37). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з ч. 4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Зміст ст.316-319 ЦК України полягає в тому, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За нормою статті 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянки виникає, зокрема, при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Частиною 1 статті 88 Земельного Кодексу України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 88 Земельного Кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Положеннями ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до порядку, встановленого ст. 364 цього Кодексу, а також на поділ такого майна. Відповідно до ч. 1 ст.365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. 1-3 ч. 1 ст.365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Крім того, як передбачено ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку в спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Відповідно до ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Невиконання особою своїх обов`язків як співвласника майна призводить до порушення прав інших співвласників майна. Тому ст.365ЦК України є в тому числі й механізмом знаходження найефективнішого власника. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] \~ належить 3/4\~ частини\~ земельної ділянки площею 0,1140 га., кадастровий номер 3220489500:02:021:2119, а відповідачам [PERSON] та [PERSON] кожному по 1/8 частині вказаної земельної ділянки. Спір між сторонами виник з приводу об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,1140 га., кадастровий номер 3220489500:02:021:2119 та наміром позивача припинити право відповідачів на частку в спільному майні на підставі відповідного позову, шляхом виплати грошової компенсації вартості їх часток та відсутності згоди останніх на таке припинення і отримання компенсації в грошовому чи іншому вигляді. Позивач, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на наявність підстав, визначених ч. 1 ст. 365 ЦК України, серед яких: частка співвласника є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливе; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, та одночасну готовність виплатити грошову компенсацію відповідачу вартості його частки, що підтверджується внесенням відповідної суми на депозитний рахунок Держказначейської служби України.\~ Відповідачі не заперечили\~ даних доводів, позов визнали. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, так як вказане не суперечить вимогам законодавства та не порушує права та інтереси інших осіб. Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд вважає аргументи позивача [PERSON] належним чином обґрунтованими та мотивованими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17 зроблено висновок про те, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку в спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку в спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку в спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року в справі № 210/2236/15-ц). В контексті наведеного, суд враховує, що досліджені судом докази вказують на те, що припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть шкоди відповідачам, які позовні вимоги визнали. Відповідно до ст. 365 ЦК України отримання згоди особи, право якої на частку в спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації за її частку не передбачено, так як позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду. В той же час, слід зазначити, що вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку в спільному майні (рішення ЄСПЛ від 21.03.2011 у справі «Андрій Руденко проти України»). На виконання вищенаведеної норми, позивачем на депозитний рахунок Державної казначейської служби України в м. Київ\~ внесено 89 176,50\~ грн. - вартість 1/8 частки, яка підлягає виплаті [PERSON] та\~ 89 176,50\~ грн. - вартість 1/8 частки, яка підлягає виплаті [PERSON] (а.с.44-45).\~ За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Враховуючи наведене та зібрані по справі докази, оцінені судом на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими\~ і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач під час звернення до суду з вказаним позовом сплатила судовий збір у розмірі 1783,53 грн (а.с. 46), який підлягає стягненню з відповідачів. Оскільки відповідачами позовні вимоги визнано у повному обсязі, то\~ у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 891,77 грн, тобто по 445 грн 89 коп. з кожного.

Outcome: approved