Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

25.03.2025 року за підсудністю з Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка обґрунтована наступним. 07.02.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів марки ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ГАЗ 3110, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 24.04.2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. На час скоєння даної ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8528703. Потерпілий [PERSON] звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку. На підставі заяви, [PERSON] була виплачена страхова виплата в розмірі 7\~008, 47 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № ЗР036348 від 07 квітня 2020 року. Оскільки відповідач [PERSON] , самовільно залишив місце пригоди, то страхова компанія має право в порядку регресу на відшкодування виплаченого страхового відшкодування. З огляду на зазначене, позивач просив стягнути з [PERSON] в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 008, 47 грн., та суму сплаченого судового збору у сумі 3 028, 00 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2025 року у вказаній справі було відкрито провадження і її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 14 год. 00 хв. 22.04.2025 року, який в подальшому неодноразово відкладався, останній раз на 09 год. 00 хв. 20.06.2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, повідомивши, зокрема про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності учасників справи, на підставі наявних матеріалів, та за письмової згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні в них докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81\~ЦПК\~України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Постановою Василівського районного суду Запорізької області від 24.04.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП і останньому призначено адміністративне стягнення, з урахуванням ст. 36 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. При цьому, судом згідно до змісту вказаної постанови встановлено, що 07 лютого 2020 року о 00.40 годині, у місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області на вулиці Ентузіастів, 22, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2109 державний реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки на слизькій ділянці дороги, не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з припаркованим авто ГАЗ 3110 державний реєстраційний номер [NUMBER] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Крім того, 07 лютого 2020 року о 00.40 годині, у місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області на вулиці Ентузіастів, 22, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2109 державний реєстраційний номер [NUMBER] , залишив місце ДТП, до якої був причетний. Постанова набрала законної сили 05.05.2020 року (а.с. 17). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, яка набрали законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ВАЗ державний номерний знак [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8528703 (а.с. 18). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування на підставі калькуляції № 20-0283856 від 17.02.2022 року та страхового акту № 200000283856 від 01.04.2020 року, сума страхового відшкодування склала 7\~008,47 грн. (а.с. 25, 27). На підставі заяви потерпілого [PERSON] , останньому ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачене страхове відшкодування в розмірі 7\~008, 47 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № ЗР036348 від 07 квітня 2020 року (а.с. 5, 28). Згідно зі ст. 38.1.1. ст.\~38\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187\~ЦК\~України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст.\~1191\~ЦК\~України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.\~993\~ЦК\~України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Отже, оскільки водій [PERSON] , після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди, то у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) на отримання з останнього відшкодованої шкоди, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити. Питання про стягнення судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved