Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.07.2023 розірвано. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання\~відносин між\~сторонами їхні\~стосунки погіршились,\~тому позивач\~змушена звернутися\~до суду\~з позовом\~про визначення\~місця проживання\~дитини з\~матір`ю у\~зв`язку з\~тим,\~що відповідач\~погрожує забрати\~в неї\~дитину.\~Позивач вказує,\~що вона,\~як мати,\~в повному\~обсязі може\~створити всі\~необхідні умови\~для проживання\~та нормального\~розвитку дитини,\~задовольнити гармонійний\~розвиток її\~особистості в\~атмосфері любові\~і моральної\~та матеріальної\~забезпеченості.\~Вважає,\~що в\~інтересах дитини\~проживати саме\~зі нею,\~а не\~з її\~батьком,\~у зв`язку\~з тим,\~що дитину\~не можна\~розлучати з\~матір`ю.\~В теперішній\~час дитина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає разом\~з матір`ю\~за адресою:\~ [ADDRESS] /середня\~мансарда.У квартирі, в якій вони проживають, є всі належні умови для того, щоб дитина могла мати здоровий сон, навчатися, гратися. Відповідач за вищевказаною адресою не проживає. Таким чином, проживання дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю відповідає її інтересам. Також позивач вказує, що дочка [PERSON] , з 01.10.2023 відвідує дитячий садок Архе Ноа, Бобінген. Позивач проходить курс професійної мови для медичних професій з 04.10.2023, отримує допомогу в Jobcenter та має стабільний дохід, що дає їй можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дочки, чого відповідач забезпечити не в змозі. Позивач вказує, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дочкою і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дочка через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька. Позивач зазначає, що спиртними напоями вона не зловживає, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, на обліку у психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, за місцем проживання характеризується позитивно, добре ставиться до дитини. Відповідач не може дати дитині належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Протокольною ухвалою суду від 19.09.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.03.2025 від представника позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення, у яких вказано, що під час візиту до України дитина зустрічалась та спілкувалась з батьком та бабусею (матір`ю відповідача). Також мати відповідача відвідувала їх у Німеччині. Відповідач звернувся до позивача з вимогою зняти дитину з реєстрації місця проживання у квартирі батька, на що позивач відмовила. Відповідач почав висловлювати погрози, що не надасть дозволу на виїзд дитини за кордон, також звернувся до органу опіки та піклування із неправдивими заявами про те, що позивач нібито незаконно вивезла дитину за кордон, про візит дитини поінформований не був та матір дитини не дає йому можливості спілкуватися з дочкою. Внаслідок таких дій відповідача позивач була змушена терміново, раніше запланованого, повертатись до Німеччини, оскільки боялась, що своїми діями відповідач перешкодить виїзду дитини з країни. Після повернення до Німеччини дитина захворіла, але відповідач не цікавився її станом, звертався до позивача виключно з питанням виписки дитини з квартири, при цьому жодного разу про життя та стан дитини не запитував. У подальшому, сторони дійшли згоди, що позивач зніме дитину з реєстрації місця проживання у квартирі батька, натомість відповідач не буде заперечувати проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позивач свою частину домовленості виконала, натомість відповідач став категорично заперечувати щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позивач вказує, що не чинить перешкод у спілкуванні дитини з батьком. За погодженням сторін, були визначені дні та години спілкування дитини з батьком, однак дочка ще зовсім маленького віку та не завжди у визначений час має бажання спілкуватися з батьком, про що позивач повідомляє відповідача, однак останній ігнорує цей факт та звинувачує позивача у перешкоджанні спілкуванні з дитиною. [PERSON] ніколи не виявляв інтересу до життя дитини, жодного разу не запитував про її здоров`я чи розвиток. Тому позивач хоче визначити місце проживання дитини разом з нею, щоб бути незалежною від дій колишнього чоловіка. Він постійно використовує свої службові повноваження та зв`язки для тиску та погроз, що створює небезпеку для позивача та їхньої дитини. 05.03.2025 у судовому засіданні [PERSON] просив долучити до матеріалів справи копію нотаріально посвідченої заяви від 05.03.2025, відповідно до змісту якої [PERSON] не заперечує та надає дозвіл на тимчасову поїздку до Єгипту, Туреччини, Німеччини, Республіки Польща, інших країн Європейського Союзу та країн Шенгенської угоди, а також на поїздки по території країн Європейського Союзу, в період з 05.03.2025 по [INFO] , його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , яка несе відповідальність за здоров`я та життя дитини та якій надаються повноваження вирішувати усі питання, що стосуються дитини під час перебування за кордоном і яка по закінченню терміну перебування за кордоном забезпечить повернення дитини до місця її постійного проживання. Протокольною ухвалою суду від 05.03.2025 клопотання [PERSON] про долучення доказів задоволено та долучено до матеріалів справи копію нотаріально посвідченої заяви від 05.03.2025. 10.04.2025 від органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради до суду надійшов висновок №287 від 05.03.2025 щодо визначення місця проживання [PERSON] та рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №287 від 05.03.2025 про затвердження висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] . У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Позивач додатково пояснила, що виїхала з країни у зв`язку з війною. Позивач вчиняє дії, які вказують на те, що він може чинити перешкоди у виїзді дитини за кордон, зокрема звернувся до органу опіки та піклування із заявою, у якій вказав неправдиві відомості щодо поводження позивача з дитиною. Відповідач заперечував проти виїзду дитини за кордон, під час спільного життя постійно прослуховував телефон дружини, погрожував. Визначення місця проживання дитини потрібне позивачу для того, щоб дитина могла піти до школи, та отримувати лікування, оскільки такі дії вимагають згоди батька. Відповідач життям дитини не цікавиться. Всупереч домовленості про те, що дитина буде виписана з квартири батька, при цьому він надасть дозвіл на проживання дитини з матір`ю, відповідач такого дозволу не надає. Під час засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради позивача підключили із запізненням, думку її не вислухали, звертались у грубій формі, після чого позивач звернулась зі скаргою на дії одного із членів комісії. Між сторонами існує спір, оскільки відповідач не надає дозволу на проживання дитини з матір`ю та, внаслідок конфлікту між сторонами, неможливо спільно вирішувати питання, пов`язані із донькою, її перебуванням за кордоном, навчанням, лікуванням, тощо. Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, при цьому, визначення місця проживання дочки з матір`ю жодним чином не обмежує батьківських прав відповідача; наголошує також, що визначення місця проживання дитини відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідач у судовому засіданні вказав, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини відсутній, позивач зазначила, що дитина тільки її, що порушує права відповідача, відповідач також бажає спілкуватися з дитиною та бути присутнім у її житті, дозволи на виїзд дитини за кордон буде надавати, наміру забирати дитину не має. Проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що підтримує позицію, викладену у висновку органу опіки та піклування. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі,\~який рішенням Богунського районного суду м. Житомир від 03.07.2023 розірвано (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до акту №29 від 30.05.2023, який складений уповноваженими особами ПП «КВЖРЕП №15», [PERSON] та її малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Наразі, [PERSON] та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] /середня мансарда, що підтверджується копією довідки з місця проживання для пред`явлення до органу реєстрації з нотаріально завіреним перекладом від 21.07.2022, копією офіційного підтвердження реєстрації місця проживання з нотаріально завіреним перекладом від 22.08.2022, копією договору оренди квартири з нотаріально завіреним з перекладом від 31.07.2023, копіями посвідок на проживання [PERSON] та [PERSON] з нотаріально завіреними перекладами (а.с. 13-23). [PERSON] з 01.10.2023 відвідує дитячий садок Архе Ноа, Бобінген, що підтверджується копією згоди про бронювання з нотаріально завіреним перекладом від 20.09.2023 (а.с. 24-26). [PERSON] проходить курс професійної мови для медичних професій з 04.10.2023, що вбачається з копії підтвердження з Центру зайнятості Аугсбург про попередню реєстрацію: курс професійної мови для медичних професій, з нотаріально завіреним перекладом, а також отримує допомогу в Jobcenter, що підтверджується копією повідомлення з нотаріально завіреним перекладом від 16.12.2023 (а.с. 28-30). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У частині першій статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частин першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна людина, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, §78). У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява №2091/13 у справі «М. С. проти України» йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини у разі існування спору щодо опіки на нею, а вже тільки потім - права її батьків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Судом встановлено, що дитина після розлучення сторін залишилася проживати разом з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку. Наразі мати з дитиною проживають у Німеччині, позивач орендує житло, яке обладнане усім необхідним для комфортного проживання (а.с.17-19), дитина відвідує дошкільний навчальний заклад (а.с.24-25), а мати має постійний дохід (а.с.28-30) та здатна забезпечити дитину усім необхідним. Заперечуючи проти вимог позову, відповідач посилається на те, що спір між сторонами щодо визначення місця проживання дитини відсутній. Надання органом опіки та піклування допомоги особам у здійсненні ними своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків передбачено статтею 17 СК України, відповідно до якої орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Участь органу\~опіки та\~піклування у\~захисті сімейних\~прав та\~інтересів передбачена\~статтею 19\~СК України.\~Так,\~відповідно до\~частин п`ятої\~та шостої\~статті 19\~СК України\~орган опіки\~та піклування\~подає суду\~письмовий висновок\~щодо розв`язання\~спору на\~підставі відомостей,\~одержаних у\~результаті обстеження\~умов проживання\~дитини,\~батьків,\~інших осіб,\~які бажають\~проживати з\~дитиною,\~брати участь\~у її\~вихованні,\~а також\~на підставі\~інших документів,\~які стосуються\~справи.Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №287 від 05.03.2025, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає недоцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , у зв`язку з відсутністю ознак спірних правовідносин щодо питання проживання дитини (а.с. 92, 93). Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями відповідача та з висновком органу опіки та піклування про те, що в цій справі відсутній спір між батьками з приводу визначення місця проживання дитини, оскільки відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним і таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою. Натомість у цій справі, саме по собі пред`явлення [PERSON] позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та висловлені відповідачем у судовому засіданні заперечення проти задоволення цього позову дають підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. Позивач зазначає, що відповідач погрожував відібрати дитину, у зв`язку з чим вона й звернулася до суду з цим позовом. У справі наявна заява відповідача від 05.03.2025 про надання ним дозволу на тимчасову поїздку до Єгипту, Туреччини, Німеччини, Республіки Польща, інших країн Європейського Союзу та країн Шенгенської угоди, а також на поїздки по території країн Європейського Союзу, в період з 05.03.2025 по 31.12.2025, його малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері - [PERSON] , яка несе відповідальність за здоров`я та життя дитини та якій надаються повноваження вирішувати усі питання, що стосуються дитини під час перебування за кордоном і яка по закінченню терміну перебування за кордоном забезпечить повернення дитини до місця її постійного проживання. Як вбачається, дана заява/дозвіл надана відповідачем під час розгляду судом даної справи та у день вирішення питання доцільності визначення місця проживання доньки сторін рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради відповідним №287 від 05.03.2025, при тому, що її наявність безпосередньо могла вплинути на затвердження відповідного висновку органом опіки. Водночас, суд бере до уваги, що сам факт наявності такої заяви не означає відсутність перешкод для вирішення між сторонами у добровільному порядку питань місця проживання, навчання, лікування дитини, тощо, зокрема, з огляду на строк дії даної заяви та її зміст в частині зобов`язання матері дитини по закінченню терміну перебування за кордоном забезпечити повернення дитини до місця її постійного проживання. Також, коментуючи наявність даної заяви як ознаки відсутності спору між сторонами, відповідач вказав про готовність в подальшому продовжити дію дозволу за заявою, у разі, якщо його права не порушуватимуться, при цьому, наразі вважає, що його права порушуються (протокол судового засідання від 05.03.2025, а.с.83-87). Тобто, за твердженням відповідача, спір між сторонами відсутній, але добровільне вирішення питання у т.ч. місця проживання дитини можливе лише за певних умов, та у випадку, якщо відповідач не вважатиме свої права порушеними. Крім того, суд зауважує, що сам зміст висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №287 від 05.03.2025, свідчить про наявність спору між сторонами, оскільки у висновку зазначено: « [PERSON] вказав, що з боку [PERSON] йому вчиняються перешкоди у спілкуванні з дитиною, натомість [PERSON] твердження [PERSON] щодо вчинення йому перешкод у спілкування з дочкою категорично заперечила...», «В обґрунтування необхідності визначення місця проживання дочки [PERSON] з нею зазначила, що у неї відсутня можливість домовлятися з [PERSON] щодо спільного вирішення питань, які стосуються дитини, і що з грудня 2023 року не приїжджає разом з дочкою до України, оскільки не впевнена, що [PERSON] дасть можливість повернутись їм назад за кордон». Вищевикладені обставини, в сукупності, на переконання суду, жодним чином не можуть свідчити про відсутність між сторонами спору. Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову та розгляду справи про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі. Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20). Варто зазначити, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, оскільки батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а виїзд дитини за кордон на час воєнного стану у супроводі того з батьків, з ким дитина проживає та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. Якщо дитина виїхала за кордон з одним із батьків, то, вирішуючи в умовах воєнного стану спір про місце проживання дитини, суд має враховувати пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, невід`ємність і пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі. На підставі вищевикладеного, виходячи із найкращих інтересів дитини, враховуючи пріоритет права дитини на життя, перебування її в безпечному середовищі, приймаючи до уваги, що дитина і наразі проживає з матір`ю, яка належно дбає про неї, а порушення позитивних взаємовідносин дитини з матір`ю та звичних умов проживання дитини може мати негативний вплив на її психологічний стан та подальший розвиток, при цьому, визначенням місця проживання дочки з матір`ю, яка і до цього проживала з нею, обсяг прав батька на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною жодним чином не обмежуються, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що батько дитини, який безумовно відіграє важливу роль у її житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я та розвиток дочки незалежно від того, з ким вона буде проживати. Визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Судові витрати, згідно зі ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням задоволення заявленого позову.

Outcome: approved