Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

03.12.2024 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №L7004761 від 24.01.2019 року у сумі 39690,49 грн. Позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» обґрунтовані наступним. 24.01.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № L7004761 у електронній формі. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 26006,29 грн, з яких: 13300,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1623,00 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11083,29 грн. - заборгованість за комісією та пенею. 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро»» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно відповідача на загальну суму 26006,29 грн. 25 липня 2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». Всупереч умовам зазначеного кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів та комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором TOB «Він Фінанс». Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №L7004761 від 24.01.2019 року у розмірі 39690,49 грн., яка складається із суми заборгованості 26006,29 грн. інфляційні втрати 11345,08 грн., три відсотки річних 2339,12 грн., а також судові витрати. Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. 26.03.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що паспорти споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частиною кредитного договору від 24.01.2019 року № Ь7004761. Позивач надав розрахунок заборгованості за договором AG4835550 за період з 24.01.2019 року по 30.10.2019 року та виписку з рахунку, станом на 30.10.2019 року, згідно яким заборгованість складає: тіло кредиту 13300 грн., проценти 1623 грн., нараховані штраф/пеня 4433,29 грн., комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з прострочкою заборгованості 6650 грн., всього - 26006,00 грн. Вказані розрахунки складені та підписані представником ТОВ «ДІНЕРО». При цьому зазначила, що 01.07.2019 року був укладений Договір відступлення прав вимоги № 01072019 між ТОВ «ДІНЕРО» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», згідно якого відбулося відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» і на дату укладення вказаного договору, як вказано в позовній заяві заборгованість відповідача складала 26006,29 грн., але згідно з розрахунку заборгованості, нарахування штрафів/пені, комісії було здійснене ТОВ «ДІНЕРО» вже було здійснене після 01.07.2019 року. Тобто вказані нарахування (штраф/пеня, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з прострочкою заборгованості) не є прострочена заборгованість, як це передбачено ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування». Крім того, вказала, що їх ніхто не роз`ясняв за які конкретні розрахунково-касові дії з неї буде взята комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Таким чином кредитодавець не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження з відповідачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч.ч. 1-2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відповідач вважає, що умови кредитного договору від 24.01.2019 року про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту станом на 30.10.2019 за кредитним договором № L7004761 від 24.01.2019 року у розмірі 6650 грн., є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, вказала, що на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України. Таким чином вимоги про стягнення заборгованості за інфляційними витратами, 3% річних та штрафу/пені є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Просила відмовити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» у задоволені позовних вимог до [PERSON] про стягнення на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором L7004761 від 24,01.2019 року у загальному розмірі 39690,49 грн., яка складається з: суми заборгованості 26006,29 грн., суми інфляційних витрат 11345,08 грн., суми 3% річних 2339,12 грн. у цивільній справі № 191/5590/24. Також 02.05.2025 року до суду від представника позивача Завадської О.В. надійшли додаткові письмові пояснення по справі, відповідно до яких кредитний договір № L7004761 від 24.01.2019 укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № L7004761, паралельно з номером договору №AG4835550, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Це та інші дані щодо кредитного договору зазначено у «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка передана разом з іншими документами до ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підстав договору про відступлення прав вимоги. На веб-сайті Первісного кредитора розміщено публічний договір кредитної лінії, до якого приєднався відповідач, уклавши Спеціальні умови договору кредитної лінії в порядку, передбаченому законом України «Про електронну комерцію». Таким чином, відповідачем було укладено договір в порядку, передбаченому чинним законодавством, а саме законом України «Про електронну комерцію». За наведених обставин, договір укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. На офіційному сайті ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» в мережі інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. За умовами договору фінансова установа надала короткостроковий кредит (кредитна лінія) на платіжну картку. Кредитний договір № L7004761 від 24.01.2019 укладено терміном дії до 23.02.2019. У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, просили проводити розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст.526,530\~ЦК\~України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~611\~ЦК\~України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Як вбачається із позовної заяви, що 24.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № L7004761. Однак, до матеріалів справи вказаний договір кредитної лінії не долучено, а тому суд не може перевірити, які істотні умови договору були погоджені сторонами. Суд критично відноситься до пояснень представника позивача, що кредитний договір №L7004761, заборгованість за яким просять стягнути у позові та який ніби-то присвоєно в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Дінеро», і договір AG48355550, який також не долучено до позову в якості доказу, є одним і тим же договором, адже на підтвердження цього додано лише довідку про ідентифікацію, що сформована самим же представником ТОВ «ФК «Дінеро». Також суд бере до уваги, що до позову долучено лише додаткові угоди до договору AG48355550. Крім того, 01.07.2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» (кредитор) та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено договір відступлення прав вимоги № 01072019, згідно з яким кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» № 1706 від 25 липня 2024 року змінено назву товариства з ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Пункт 7.2 Договору відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 року визначає, що новий кредитор здійснює оплату кредиторові шляхом перерахування суми, що вказана в п.7.1 Договору, на вказаний у реквізитах до цього Договору рахунок за графіком. Однак, підтвердження оплати ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» ТОВ «ФК «Дінеро» до позову не долучено, хоча Договір відступлення прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019 року є оплатним. Також матеріали\~справи не\~містять Реєстру\~боржників до\~Договору відступлення\~прав вимоги № 01072019 від 01.07.2019, укладеного між ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Тому суд приходить до висновку, що позивачем також не доведено належними та допустимими доказами те, що до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (після перейменування ТОВ «Він Фінанс») перейшло право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі договору кредитної лінії № L7004761 від 24.01.2019 року. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed