Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТ СЕК`ЮРИТІ» (далі - ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ»), зазначивши третьою особою: [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Позов мотивував тим, що 08 листопада 2023 року о 17.55 год на вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху України, а саме - водій, рухаючись на вул. Академіка Заболотного, 144, зайняв другу смугу на перехрещувальній дорозі, мав намір з`їхати на вул. Метрологічну, що знаходиться праворуч. У четвертій смузі не надав дорогу транспортному засобу BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який наближався до перехрещення нерівнозначних доріг, рухаючись на головній дорозі. Своїми діями [PERSON] спричинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Зазначив, що вина водія [PERSON] підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року у справі № 752/24076/23, яка набрала законної сили 30 січня 2024 року. Позивач вказує, що згідно з висновком експертизи від 06 грудня 2023 року № 484, проведеної судовим експертом Таракановим ІО. Ю., встановлено, що автомобіль BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , знаходиться в технічно несправному стані та має ушкодження, для усунення яких потрібен відновлювальний ремонт. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 08 листопада 2023 року, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, з вартістю відновлювального ремонту, складає 480 862,54 грн. Зазначає, що він звернувся із заявою до ПрАТ «СК «Перша» і страхова компанія виплатила йому страхову суму у розмірі 160 000,00 грн згідно з полісом ER/214482915. Оскільки фактична сума матеріальних збитків, завданих позивачу становить 480 862,54 грн, а страхова сума становить лише 160 000,00 грн, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 320 862,54 грн. Крім того, позивач стверджує, що під час цієї дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] своїми неправомірними діями також завдав йому моральної шкоди. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, як вказує позивач, він отримав фізичні травми, пошкодив ліву ногу та стопу, отримав забої та синці. Отримані травми не дозволяли вільно пересуватись, відвідувати роботу, навіть звичайна прогулянка для нього стала неможливою. Дорожньо-транспортна пригода викликає у нього болісні та страшні спогади, почуття беззахисності та безпомічності. Окрім фізичних ушкоджень, позивач стверджує, що зазнав душевних страждань. Через отриманий стрес у нього почалось безсоння, надокучливе відчуття тривоги, страх дороги, недовіра до учасників дорожнього руху. Також тривалий час він не міг сідати за кермо автомобіля, відвідувати робоче місце, що призвело до значних матеріальних витрат через простій. До того ж, позивач зазначає, що станом на дату дорожньо-транспортної пригоди його дружина перебувала на останньому місяці вагітності, і дізнавшись про дорожньо-транспортну пригоду, отримала сильну емоційну реакцію, що в її становищі було недопустимим. Перебуваючи на 30 тижні вагітності, розуміння становища, в яке вони потрапили, викликало пригнічений стан, депресію, страх, почуття беззахисності, втратилась будь-яка впевненість в безпеці. Позивач зазначає, що його дружина через його емоційно-пригнічений стан та власну непрацездатність і неспроможність сідати за кермо знаходилась у постійній тривозі через неможливість власним ходом доїхати до лікарні під час вірогідної, критичної ситуації, викликаної наближенням пологів. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складаються із суми судового збору у розмірі 3 528,63 грн. Оскільки винуватець дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] був за кермом службового інкасаторського автомобіля, вважався працевлаштованим водієм у ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ» та на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки, позивач вважає, що моральна шкода за завданий біль та страждання мають бути відшкодовані ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ». Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача 320 856,54 грн, 24 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, судові витрати: 8 000,00 грн витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи та судовий збір у розмірі 3528,63 грн. Процесуальні дії Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2024 року визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. та 19 липня 2024 року справу передано судді. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк п`ять днів для усунення недоліків. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. від 30 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю. О. від 02 жовтня 2024 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовими рішеннями у справі № 752/24076/23 щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 124 КУпАП. У грудні 2024 року ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ» направило до суду відзив та просило визначити ступінь вини кожного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, залучити до участі у справі третіх осіб: ПрАТ «СК «ПЕРША» та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та відмовити повністю у задоволенні позову. Відзив мотивувало тим, що постановою від 16 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у справі № 752/24076/23 постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року у справі № 752/24076/23 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 124 КУпАП скасував, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за статтею 124 КУпАП закрив на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, - за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зазначило, що згідно з висновком експерта за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи у справі про адміністративне правопорушення № 752/24076/23, зокрема, встановлено порушення [PERSON] як водієм автомобіля BMW 520 швидкості руху на момент зіткнення автомобілів, встановлено в діях [PERSON] невідповідності вимогам пунктів 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, на думку відповідача, проведеною експертизою у справі № 752/24076/23 встановлено обопільну винуватість у дорожньо-транспортній пригоді як третьої особи - [PERSON] , так і самого позивача [PERSON] . Тобто вважає, що майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортній пригоди було завдано як [PERSON] , так і ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ» як роботодавцю [PERSON] , володільцю транспортного засобу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2025 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЕРША» (далі - ПрАТ «СК «ПЕРША»), на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»). 21 березня 2025 року від ПрАТ «СК «ПЕРША» надійшли до суду пояснення, у яких страхова компанія зазначила, що про нові докази у справі, а саме - постанову Київського апеляційного суд від 16 грудня 2024 року у справі № 752/24076/23, дізналась від відповідача і наразі звернулась до позивача про повернення коштів у розмірі 16 582,51 грн - різниці між сплаченими коштами та належною сумою до виплати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (Том 2 а. с. 18). Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про рогляд без участі сторони позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Дмитрієв С.О. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи ПрАТ "Страхова компанія "ПЕРША" в судове засідання не з`явився, у пояснення, поадних до суду, просив здійснювати розгляд справи без участі їх прредставника. Суд, заслухавши представника відпвоідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 08 листопада 2023 року о 17.55 год по вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортний засіб BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року у справі № 752/24076/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 5-7). Згідно з висновком експертизи від 06 грудня 2023 року № 484, проведеної судовим експертом Таракановим ІО. Ю., автомобіль BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , знаходиться в технічно несправному стані та має ушкодження, для усунення яких потрібен відновлювальний ремонт. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 08 листопада 2023 року, станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, з вартістю відновлювального ремонту, складає 480 862,54 грн (а. с. 8-15). [PERSON] звернувся із заявою до ПрАТ «СК «Перша», яка виплатила йому страхову суму у розмірі 160 000,00 грн згідно з полісом ER/214482915 (а. с. 38). Постановою від 16 грудня 2024 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу захисника [PERSON] - Швець К. О. задовольнив, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року у справі № 752/24076/23 скасував, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП (а. с. 139-141). Згідно з висновком експерта за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи у справі про адміністративне правопорушення № 752/24076/23, зокрема, встановлено, що в діях водія автомобіля BMW 520 містяться невідповідності вимогам пунктів 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху. Вказані невідповідності, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У досліджуваних умовах дії водія автомобіля Volkswagen Transporter не відповідали вимогам пункту 10.4 Правил дорожнього руху. Вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху відносяться до проїзду перехресть і не мають відношення до обставин досліджуваної пригоди. Невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Transporter вимогам пункту 10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а. с.187-198). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц). Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Як було встановлено, 08 листопада 2023 року о 17.55 год по вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортний засіб BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року у справі № 752/24076/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а. с. 5-7). Постанова суду мотивована тим, що своїми діями [PERSON] порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху), що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої обидва транспортні засоби отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. [PERSON] оскаржив цю постанову в апеляційному порядку. Разом з апеляційною скаргою було подане клопотання про призначення експертизи. Постановою від 24 червня 2024 року Київський апеляційний суд призначив у справі судову інженерно-транспортну експертизу. Згідно з висновком експерта за результатами проведення цієї експертизи у справі про адміністративне правопорушення № 752/24076/23 зокрема встановлено, що в діях водія автомобіля BMW 520 містяться невідповідності вимогам пунктів 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху. Вказані невідповідності, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У досліджуваних умовах дії водія автомобіля Volkswagen Transporter не відповідали вимогам пункту 10.4 Правил дорожнього руху. Вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху відносяться до проїзду перехресть і не мають відношення до обставин досліджуваної пригоди. Невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Transporter вимогам пункту 10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (а. с.187-198). Постановою від 16 грудня 2024 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу захисника [PERSON] - Швець К. О. задовольнив, постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 18 січня 2024 року у справі № 752/24076/23 скасував, провадження у справі закрив на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП. Суд апеляційної інстанції ухвалюючи постанову, дійшов висновку про відсутність вини [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, взявши до уваги висновок експерта про те, що вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху відносяться до проїзду перехресть і не мають відношення до обставин досліджуваної пригоди. Разом з тим, постанова суду апеляційної інстанції не містить встановлених обставин та висновків щодопорушення [PERSON] пункту 10.4 Правил дорожнього руху. У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо». Не притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП не свідчить про відсутність їх вини у завданні шкоди. Згідно з висновком експерта за результатами проведення додаткової судової автотехнічної експертизи у справі про адміністративне правопорушення № 752/24076/23 від 29 листопада 2024 року № 15241 зокрема встановлено, що в діях водія автомобіля BMW 520 містяться невідповідності вимогам пунктів 12.3 і 12.4 Правил дорожнього руху. Вказані невідповідності, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. У досліджуваних умовах дії водія автомобіля Volkswagen Transporter не відповідали вимогам пункту 10.4 Правил дорожнього руху. Вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху відносяться до проїзду перехресть і не мають відношення до обставин досліджуваної пригоди. Невідповідність дій водія автомобіля Volkswagen Transporter вимогам пункту 10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, висновком експерта встановлена обопільна вина водіїв транспортних засобів Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , та BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] . Врахувавши висновки експерта та встановлені ним обставини, суд дійшов висновку визначити ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 листопада 2023 року о 17.55 год на вул. Академіка Заболотного, 144, у місті Києві за участю автомобілів транспортний засіб марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та транспортний засіб BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] у співвідношенні 50 % на 50 %. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з висновком експерта від 06 грудня 2023 року № 484, вартість відновлювального ремонту автомобіля BMW 520, державний номерний знак [NUMBER] , складає 480 862,54 грн. ПрАТ «СК «Перша» виплатила [PERSON] страхову суму у розмірі 160 000,00 грн згідно з полісом ER/214482915 (а. с. 38). Таким чином, невідшкодованою [PERSON] залишається шкода у розмірі 80 431,27 грн (480 862,54: 2) - 160 000,00.)) Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц та постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Такий висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 707/2688/22. У рішенні від 12 вересня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що «абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати». Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із принципу розумності та справедливості, вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. Встановивши, що [PERSON] , перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «СІТ СЕК`ЮРИТІ», керуючи належним товариству на праві користування автомобілем марки Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER] , заподіяв шкоду позивачу, суд вважає за можливе покласти на роботодавця обов`язок з відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у розмірі 80 431,27 грн, а також обов`язок з відшкодування моральної у розмірі 5 000,00 грн. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України. За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, пов`язаних із проведенням експертизи. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 874,13 грн та 8 000,00 грн у відшкодування витрат, що пов`язані із проведення експертизи. На підставі викладеного, та

Outcome: partial