Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У березні 2024 року позивач звернувся в суд з даним позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 19.07.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та Товариством з додатковою відповідальністю «Компанія Київ Опт Торг» було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 207.21.000016ю 27.10.2021 року між Позивачем та ТОВ «Компанія Київ Опт Торг» було укладено Страховий сертифікат № 207.21.000016-71. Строк дії Договору страхування з 28.10.2021 р. по 27.10.2022 р., страхова сума 1 055 360,57 грн. Даним Договором страхування було застраховано ТЗ «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . Франшиза за Договором страхування 0% (0,00 грн.). 05.05.2022 року було укладено додатковий договір № 207.21.000016/1 про заміну Сторони у зобов`язанні до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 207.21.000016 від 19.07.2021р., відповідно до якого з 01.05.2022 року замінено сторону Страхувальника в Генеральному договорі страхування з первісного Страхувальника ТОВ «Компанія Київ Опт Торг» на нового Страхувальника Товариство з обмеженою відповідальністю «Термінал Розетка». 01.05.2022 року між ТОВ Об`єднана торговельна компанія «Європлюс» та ТОВ «Термінал Розетка» було укладено Договір оренди автомобіля № 2022/01/05. 20.10. 2022 року об 11:50 год. по вул. Л. Українки, 55 в м. Вишневе Бучанського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода: водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Nissаn 200 SX», д.н.з. [NUMBER] при виконанні маневру обгін, не впевнився в його безпечності та скоїв зіткнення з застрахованим автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч. В результаті події автомобілі отримали механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.12.2022 р. у справі № 369/11092/22, відповідно до якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Відповідно до умов Договору страхування ТДВ «Експрес Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування Страхувальнику у розмірі: 20 434,30 грн., що підтверджується страховими актом № 3.22.04477-1 та платіжним дорученням № 60030006 від 14.11.2022 р. Цивільно-правову відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «Nissаn 200 SX», д.н.з. [NUMBER] застраховано не було. Просили суд стягнути на користь ТДВ «Експрес Страхування» з [PERSON] відшкодування в розмірі 20\~434, 30 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 11 червня 2024 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач стверджує, що ним доведено факт завдання шкоди внаслідок ДТП у розмірі 20 434,30 грн, а також обґрунтовано необхідність повної заміни бампера транспортного засобу. Для цього Позивачем надано 1 (одне єдине) фото пошкодженого бампера, Акт огляду та Акт виконаних робіт від СТО ПрАТ АТП Атлант. Однак, надані позивачем докази підтверджують те, що ТОВ ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ не довело обґрунтованість необхідності заміни бампера та розміру витрат на відновлювальний ремонт у заявленій сумі 20 434,30 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач надав лише одну фотографію із чітким зображенням пошкодження бамперу. Проте, на зазначеній фотографії зафіксовано лише ліву, бічну сторону бамперу, без огляду його цілісності - загалом. Відсутні докази, які б підтверджували відсутність інших пошкоджень або експлуатаційного зносу бампера до моменту дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, з наданого не вбачається, що після пригоди здійснювався огляд транспортного засобу з залученням експерта або компетентної особи для встановлення характеру, обсягу та вартості відновлювального ремонту. Позивач не надав доказу, який би підтверджував, що рішення про повну заміну бамперу прийняла особа, яка володіє спеціальними знання (аварійний комісар, оцінював автотоварознавець, судовий експерт). Також, позивач не надав жодного доказу, який би підтверджував співвідношення завданої шкоди у ДТП та необхідних витрат на ремонт бамперу в цілому. Таким чином, не доведено відсутність експлуатаційного зносу бампера, який міг виникнути за час експлуатації транспортного засобу. Наявність такого зносу могла стати основною причиною або в тому числі причиною заміни бамперу. Відповідно, позивач намагається покласти на відповідача власні витрати, які виходять за межі завданої у ДТП шкоди. Тобто Позивачем не доведено розмір заявлених позовних вимог щодо відшкодування витрат на ремонт. У зв`язку з цим, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. У судове засідання представник товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов, проти заочного рішення не заперечував. У судове засідання [PERSON] не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив відзив на позовну заяву у якій просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Уст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді\~справи судом\~встановлено,\~що 20\~жовтня\~2022\~року\~об\~11:50\~год.,\~водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Nissan X-Trail», днз\~ [NUMBER] , по вул. Л.\~Українки, 55 в м.\~Вишневе Бучанського району Київської області, при виконанні маневру обгін, не впевнився в його безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter», днз\~ [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку та виконував маневр повороту ліворуч, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2022 року [PERSON] , притягнено до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 5 Закону № 85/96- ВР встановлено, що страхування може бути добровільним та обов`язковим. Встановлено, що на час ДТП (20 жовтня 2022 року), а саме 27 жовтня 2021 року між позивачем Товариством з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» та ТОВ «Компанія Київ Опт Торг» було укладено Страховий сертифікат № 207.21.000016-71 (надалі Договір страхування). Строк дії Договору страхування з 28.10.2021 р. по 27.10.2022 р., страхова сума 1 055 360,57 грн. Даним Договором страхування було застраховано ТЗ «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. [NUMBER] , кузов № [NUMBER] . 20 жовтня 2022 року до ТДВ «Експрес Страхування» надійшла заява [PERSON] про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування. Згідно рахунку-фактури ПрАТ «АТП Атлант» № 008327 від 20.10.2022 року вартість відновлювального ремонту ТЗ «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», д.н.з. [NUMBER] склала 20 434,30 гривень. Вартість відновлювального ремонту підтверджена актом виконаних робіт № 2023000455 від 19.01.2023 р. на суму 20 434,30 грн., складеним ПрАТ «АТП Атлант». Визначення Позивачем вартості відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz Відповідно до Страхового акту № 3.22.04477-1 ТДВ «Експрес Страхування» було погоджено суму до виплати: 20 434,30 (вартість відновлювального ремонту відповідно до рахунку-фактури) 0,00 (франшиза за Договором страхування) = 20 434,30 гривень. Вказану суму було сплачено на рахунок ремонтної організації у відповідності до платіжного доручення № 60030006 від 14.11.2022 року На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що на виконання умов договору добровільного страхування ТДВ «Експрес Страхування» було сплачено страхове відшкодування в розмірі 20 434, 30 грн. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою. У даній справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду в розмірі 69\~938,81 грн. З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань: - деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та - договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП). При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання. Так, згідно пункту 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією. При цьому помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеного статтею 1191 ЦК України, оскільки наведені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес. Так, на відміну від суброгації у страхових відносинах, де, як вже зазначено вище право вимоги переходить від потерпілого (страхувальника) до страховика, а деліктне зобов`язання продовжує існувати, при регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. В цілому, як за змістом статті 1191 так і за змістом статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим третьою особою. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, суброгація регулюється статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, а регрес - статтею 1191 ЦК України. При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика. Наведених висновків дійшла Велика Палата у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17. З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача водія автомобіля не була застрахована. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс18), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто правова позиція, сформульована в цій постанові, стосується питання про наявність можливості у страховика, який виплатив страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування, самостійно обирати, до кого саме звертатися з вимогою про стягнення суми виплаченого страховиком відшкодування: до винної особи чи в межах ліміту відповідальності страховика, у якого винна особа застрахувала цивільно-правову відповідальність, - до страховика у цій справі. У даному випадку позивач звернувся до винуватця ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Так, відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України). Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Водночас у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно із вимогами пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р+ С м+ С сХ (1- Е З), де: С р- вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м- вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с- вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е З- коефіцієнт фізичного зносу. Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. З огляду на наведене вище, обов`язком страховика заподіювача шкоди є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Тобто, якщо позивачу недостатньо страхового відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (див. висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 333/1050/15-ц). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, він має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. При цьому, заперечуючи проти розміру завданої шкоди, відповідач надав лиш письмове заперечення. Клопотань про витребування доказів, призначення експертизи для визначення дійсної, на його думку, шкоди, не заявив, не повідомив про причини неможливості подати такі докази. А по суті обмежився власними поясненнями. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 20 434, 30 грн. в якості відшкодування сплаченого страхового відшкодування. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача виплачену суму страхового відшкодування страховою компанією як з винної особи відповідає обставинам справи та вимогам законодавства. У статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем по справі, а саме 3028 грн. судового збору за пред`явлення позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved