Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

До Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від представника\~позивача адвоката\~Теренчука А.П.\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «ДЕСНА\~АГРО» про\~розірвання договору\~оренди земельної\~ділянки та\~стягнення заборгованості\~зі сплати\~орендної плати.\~В обґрунтування\~якої вказав,\~що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована в межах Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер 3221888000:27:090:0001 загальною площею 2,0000 га. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. 20 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки № 21, предметом якого є передача вищезазначеної земельної ділянки в строкове платне користування. Згідно з умовами Договору, який був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого майнового права (номер запису: 41844854, дата державної реєстрації: 29.04.2021 року), земельна ділянка з кадастровим номером 3221888000:27:090:0001 загальною площею 2,0000 га була передана позивачем в оренду відповідачу на умовах та у строки передбачені умовами Договору. Всупереч умов передбачених Договором, відповідачем не сплачувалася оренда за користування земельною ділянкою починаючи з 29.04.2021 року, у зв`язку з чим, станом на день звернення до суду утворилася заборгованість виходячи з наступних розрахунків: заборгованість за 2021 рік у сумі 372, 67 грн, заборгованість за 2022 рік у сумі 6\~211,18 грн, заборгованість за 2023 рік у сумі 6\~211,18 грн, заборгованість за 2024 рік у сумі 6\~211,18 грн. Загальна сума заборгованості складає 19 006,21 грн, що є грубим порушенням істотних умов Договору. На підставі викладеного, позивач розірвати договір оренди земельної ділянки № 21 від 20 квітня 2021 року укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА АГРО» щодо оренди земельної ділянки кадастровий № 3221888000:27:090:0001, площею 2,0000 га зареєстрований у Державному реєстрі речових прав 29.04.2021 року, номер запису 41844854, та стягнути з відповідача на його користь орендну плату в розмірі 19 006,21 гривень. Ухвалою Вишгородського району Київської області від 27.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського району Київської області від 15.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, розірвати договір оренди та стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату в розмірі 19 006,21 гривень, а також просить розглянути справу без участі позивача та його представника, проти заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подачу відзиву не скористався, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. За ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом установлено, що 20 квітня 2021 року між [PERSON] (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА АГРО» (Орендар) укладено договір № 21 оренди земельної ділянки, предметом якого є передача земельної ділянки кадастровий № 3221888000:27:090:0001, загальною площею 2,0000 га, у строкове платне користування. Строк дії договору - 10 років (пункт 3.1 Договору). Відповідно до п.п. 4.1,4.3,4.4 Договору, орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін за один повний календарний рік користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації та на коефіцієнт індексації, визначений законодавством для індексації нормативної грошової оцінки землі. За перший календарний рік користування земельною ділянкою розмір орендної плати складає 372 (триста сімдесят дві) грн 67 коп. За другий та наступні роки оренди земельної ділянки за цим Договором щорічний розмір орендної плати становитиме 6 211 (шість тисяч двісті) грн 18 коп. Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується Орендарем на користь Орендодавця шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, зазначений в даному Договорі або поштовим переказом або в іншому порядку згідно до вимог чинного законодавства. Згідно пункту 12.4. Договору, дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; у разі порушення строків виплати орендної плати; за рішенням суду на вимогу однієї із Сторін внаслідок істотного невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та в наслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом або цим Договором. Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 255685972 від 07.05.2021 року, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57822206 від 23.04.2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 3221888000:27:090:0001, яка розташована розташована в межах Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права зазначений договір оренди зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого майнового права - номер запису: 41844854, дата державної реєстрації: 29.04.2021 року. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин пов`язаних з орендою землі. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»). У силу положень статті 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина перша статті 2 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини третьої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» - істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря в тому числі і своєчасного внесення орендної плати. Згідно із статтею 31 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на час укладання спірного договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тобто, наведені положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що згідно умов Договору № 41 оренди земельної ділянки від 20 квітня 2021 року, позивачу не сплачено відповідачем орендну плату за період з 2021 року по 2024 рік. Отже, несплата відповідачем орендної плати позивачу за 2021,2022,2023 рік та 2024 рік поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди щодо виплати орендної плати. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі №6-977цс16 та від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. У зв`язку з тим, що відповідачем не надано до суду заперечень проти позову, доказів на підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови договору про оренду землі, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Суд установив, що відповідачем умови договору оренди земельної ділянки належним чином не виконуються, орендна плата, як зазначалось вище, не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором строк. Отже, враховуючи заявлені позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 19\~006,21 гривень, з яких: 372,18 гривень - заборгованість по орендним платежам за 2021 рік; 6\~211,18 гривень - заборгованість по орендним платежам за 2022 рік; 6\~211,18 гривень - заборгованість по орендним платежам за 2023 рік; ; 6\~211,18 гривень - заборгованість по орендним платежам за 2024 рік. Крім того, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved