Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр», в особі свого представника Чехун Ю.В., через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором (оферти) №\~08.05.2024-100002403 від 12.05.2024 в загальній сумі 9\~280,29 грн та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 12.05.2024 між ТОВ\~«Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти), на підставі якого відповідачу надані кредитні кошти в сумі 5 000 грн строком на 98 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день; комісії, пов`язаної із наданням кредиту в розмірі 500 грн; неустойки в розмірі 50 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов`язання. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 9\~280,29 грн та витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.04.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення зазначених в даній ухвалі недоліків, - сім днів з дня її отримання. На виконання ухвали суду представником позивача ТОВ «Споживчий центр» Чехун\~Ю.В. 14.04.2025 подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.04.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Чехун Ю.В. в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за основною сумою кредиту не заперечувала. Водночас указала, що нараховані відсотки та неустойка, на її думку, є завищеними та несправедливими, тому просила у задоволенні позову в цій частині відмовити. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані відповідачем пояснення, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) 12.05.2024 укладено в електронній формі кредитний договір № 08.05.2024-100002403, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е679. Згідно з умовами вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 5 000 грн, зі строком користування кредитом 98 днів з дати надання кредиту та датою повернення кредиту 17.08.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 за один день. Комісія, пов`язана із наданням кредиту становить 500 грн. Неустойки в розмірі 50 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов`язання. На виконання умов вказаного договору кредитні кошти в розмірі 5 000 грн 12.05.2024 перераховані відповідачу на платіжну картку, яка зазначена в договорі, як засіб електронного платіжного засобу позичальника, що підтверджується квитанцією та визнається відповідачем. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №\~08.05.2024-100002403 від 12.05.2024 та детального розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем на виконання ухвали суду від 08.04.2025, розмір заборгованості відповідача станом на 17.08.2024 складає 9280,29 грн, із яких 3\~919,49 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3\~760,80 грн - заборгованість за процентами, 1\~600 заборгованість за неустойкою. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором 08.05.2024-100002403 від 12.05.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави\~71,\~73 ЦК України. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України\~визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2\~ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] 12.05.2024 укладено кредитний договір, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е679. На підставі такого договору відповідачем 12.05.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 5 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробив цього. Статтею 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 12, 13,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, зазначених у кредитному договорі. Також по обставинам спірних правовідносин судом установлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом та комісії. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, в повному обсязі не повернув, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 3\~919,39 грн, заборгованості за відсотками 3\~760,80 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача неустойки у розмірі 1 600 грн потрібно зазначити наступне. Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~(далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки неустойка за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 1 600 грн нарахована відповідачу в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідач є звільненою від сплати такої неустойки, підстави для її стягнення із відповідача на користь позивача відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2\~422,40\~коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч.\~1, 2 ст.\~141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1\~993,64 грн (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2\~422,40 грн /сума плаченого судового збору/ х 82,3\~% відсоток, на який задоволено позовні вимоги/ = 1\~993,64\~грн). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial