Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути заборгованість за укладеним з АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитним договором № 22039000311660 від 04.03.2020 в сумі 34\~975,09 грн., посилаючись відступлення права вимоги за вказаним договором та на неналежне виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення 04 березня 2020 року вказаного кредитного договору, згідно якого АТ «Банк Кредит Дніпро» надано грошові кошти (кредит) в погодженій сумі на споживчі потреби, з оплатою відсотків, комісії, тощо. 28 березня 2024 року згідно умов договору факторингу № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за кредитним договором №\~22039000311660\~від 04.03.2020\~на користь\~позивача,\~сума боргу\~на час\~укладення цього\~договору становила:\~19\~418,21\~грн.\~ заборгованість\~по тілу\~кредиту;\~3,59\~грн.\~ заборгованість\~по відсоткам;\~15\~553,29\~грн.\~ заборгованість\~по комісії.\~Ураховуючи наявність\~невиконаних кредитних\~зобов`язань,\~оскільки відповідачемкредит, відсотки та комісія у встановлені договором строки не сплачені, з метою захисту прав кредитора, позивач просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України. Згідно прохальної частини тексту позовної заяви, представник позивача Дорошенко М.А. просить розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача адвокат Гудима Т.В. звернулася до суду із відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про безпідставність вимог про стягнення з відповідача комісії у розмірі 15\~553,29 грн. з огляду на безоплатність супутньої послуги банку, яка визначена як обслуговування кредитної заборгованості (або кредиту), про що неодноразово наголошував Верховний Суд. У кредитному договорі № 22039000311660 від 04.03.2020 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, а тому положення договору в цій частині є нікчемними. З огляду на це, стороною відповідача зазначено про наявність підстав для зарахування сплаченого розміру комісії відповідачкою в сумі 18\~041,58 грн. в рахунок заборгованості за тілом кредиту та зменшення суми боргу за тілом кредиту до 1\~270,48 грн., про що надано контр розрахунок. Зазначено про визнання позову відповідачем в частині вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1\~270,48 грн. та відсотків в сумі 3,59 грн., в задоволенні вимог про стягнення комісії в сумі 15\~553,29 грн. просить відмовити. Представник відповідача Дорошенко М.А. звернулась до суду з відповіддю на відзив, в обґрунтування якої зазначено про ознайомлення згоду відповідача з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту шляхом підписання кредитного договору № 22039000311660 від 04.03.2020 та паспорту споживчого кредиту. законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, до того ж у період з 28.03.2024 (дата укладення договору факторингу) по 12.04.2025 (дата звернення до суду) жодна комісія не нараховувалась. Згідно з розрахунком заборгованості відповідачем на погашення заборгованості за тілом кредиту сплачено суму в розмірі 1\~319,55 грн. Інші сплачені відповідачем кошти враховані в суму заборгованості за процентами та комісією, що підтверджується долученою до матеріалів справи випискою по особовому рахунку. Тому наполягає на задоволенні вимог. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У справі встановлено, що 04 березня 2020 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22039000311660 , відповідно до умов якого за цим договором банк надав клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі (а.с. 12 копія договору). Умовами договору сторони погодили суму кредиту в розмірі 20\~737,76 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення кредиту 04 березня 2025 року, цільове призначення на споживчі потреби, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 04.03.2020 по 03.07.2021 - 5% від суми кредиту, з 04.07.2021 по 03.10.2022 - 4% від суми кредиту, з 04.10.2022 по 03.01.2021 - 3% від суми кредиту, з 04.01.2024 по 04.03.2025 1,95% від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних; на прострочену заборгованість за кредитом: 56,0% річних. Банк формує графік платежів, який викладено в розділі 4 цього договору із зазначенням сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки. Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, що не оспорюється стороною відповідача в судовому засіданні. Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 28 березня 2024 року між Акіонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», як клієнтом, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», як фактором, було укладено договір факторингу № 28/03/24, за умовами якого позивачем набуто право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22039000311660 від 04.03.2020, підтверджується також актами приймання-передачі прав вимоги, реєстром боржників, платіжним дорученням за договором факторингу, тощо (а.с. 118-129 копія договору з додатками). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до частини першої статті. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за укладеним договором, відповідач [PERSON] має заборгованість у сумі 19\~421,80 грн., що підтверджується наданим до суду розрахунком та випискою по рахунку (а.с. 13-116), з яких: -19\~418,21 залишок простроченого кредиту, -3,59 залишок прострочених відсотків; Стосовно нарахування та стягнення комісії. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що умовами оскаржуваного кредитного договору передбачена необхідність внесення щомісячної плати за комісію, при цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. З огляду на викладене доводи сторони позивача про те, що позивачка погодилась на сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, з врахуванням на незначного розміру процентів за кредитним договором, а відтак щодо законності умов кредитного договору в частині комісії, неможливо вважати обґрунтованими. Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2024 року в справі № 639/8821/13-ц (провадження № 61-9847св23). При цьому визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-80гс20). Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), зазначила, що «комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про те, що «якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23) виснував, що виходячи з положень статей 216, 217 ЦК України, реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пункту кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту, наявні підстави для здійснення перерахунку заборгованості за договором, про що заявлено відповідачкою у тексті відзиву на позов з наведенням контррозрахунку за договором. Схожі за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справ № 450/126/20, від 09 лютого 2024 року у справі № 337/3703/22 та від 12 червня 2024 року у справі № 295/11290/21 (провадження № 61-8534св23). Так, відповідно до наданого стороною позивача розрахунку, за період з 04.03.2020 по 27.03.2024 відповідачкою за кредитним договором № 22039000311660 від 04.03.2020 сплачено комісію в загальній сумі 18\~041,88 грн. (в графі «Погашення комісії» на суму 1\~238,58 грн. та в графі «Погашення прострочений комісій» на суму 16\~803,30 грн.). Тому з огляду на нікчемність пункту кредитного договору щодо нарахування та сплати комісії, слід застосувати наслідки нікчемного правочину, зарахувавши вказану суму в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. За таких обставин підлягає стягненню сума боргу за тілом кредиту в розмірі 1\~376 гривень 33 коп. виходячи з розрахунку 19\~418,21 грн. (сума боргу за тілом кредиту) 18\~041,88 грн. (сума сплаченої відповідачем комісії). Розмір боргу за відсотками залишається незмінним та визнається відповідачкою. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Беручи до уваги часткове задоволення вимог позивача у повному обсязі, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог виходячи з розрахунку: 1\~379,92 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 2\~422,40 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 34\~975,09 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення). Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті\~141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21). Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц (провадження № 61-9163св22) зазначив, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. Так в матеріалах справи містяться копія договору про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року з додатковою угодою до нього від 02 квітня 2025 року, платіжний документ про перерахування сум гонорару 6\~000,00 грн., детальний опис робіт з актом підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом, тощо (а.с. 139-145). За правилами статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Сторона відповідача\~звернулася до\~суду із\~заявою про\~не співмірність\~заявленої до\~стягнення суми\~з обсягом\~роботи та\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~даних послуг,\~однак відсутнє\~клопотанням про\~зменшення заявлених до відшкодування витрат позивача на правничу допомогу з обґрунтуванням суми такого зменшення, тому ураховуючи принцип пропорційності задоволених\~вимог при покладенні на сторін судових витрат вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 206/4841/20 (провадження № 14-55цс22) та зважаючи на те, що при заявленій до стягнення суми в розмірі 34\~975,09 грн. задоволена сума 1\~379,92 грн., суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають також частковому задоволенню у сумі 236,73 грн. виходячи з розрахунку 1\~379,92 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 6\~000,00 грн. (сума правничої допомоги, сплачена позивачем) / 34\~975,09 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: approved