Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача за первісним позовом. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами: 1) зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] ; 2) визначити графік спілкування та участі батька у вихованні сина [PERSON] , [INFO] ,: - кожного дня по приїзду у відпустку з 12:00 год. по 19:00 год., перебування дитини за місцем проживання батька, в громадських місцях разом з батьком без присутності матері дитини, та, за бажанням дитини, із залишенням на ночівлю, за місцем проживання батька; - кожного дня після звільнення з військової служби в після урочний час, забирати дитину зі школи і відводити на додаткові заняття, та проводити час після додаткових занять разом до 19:00 год., без присутності матері дитини; - кожну суботу та неділю проводити час з дитиною з 15:00 год. до 19:00 год. без присутності матері дитини, та, за його бажанням, залишати дитину на ночівлю, за місцем проживання батька; - святкові дні з 12:00 год. до 18:00 год. кожного року; - відпочинок дитини з батьком у літній час під час літніх канікул, з правом забирати дитину на оздоровлення терміном на місяць, та за місцем проживання батька терміном на місяць без присутності матері дитини; - під час перебування дитини у дитячих закладах батько має право відвідувати дитину без обмеження у часі з урахуванням розкладу навчально-виховного процесу; - на випадок хвороби дитини відвідування дитини здійснювати за місцем її проживання; - за результатами домовленості між позивачем та відповідачем період відпочинку дитини з батьком може бути змінений; - щорічно в день народження сина з 12:00 год. до 18:00 год. за місцем проживання дитини, в громадських місцях, а за бажанням дитини за місцем проживання батька; - в дні побачення батька з сином, право забирати сина з дому, школи особисто; - за бажанням дитини останню неділю кожного місяця та року відвідування дитиною місця проживання батька; - зобов`язати [PERSON] за два дні до дня його зустрічі з сином, надавати точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, навчання, а в разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначив, що з відповідачкою [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . 01.03.2021 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка забрала сина і переїхала як ВПО проживати до [ADDRESS] . Фактично з самого моменту розлучення, у нього з відповідачкою почали виникати непорозуміння щодо участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди з її сторони стосовно неможливості його нормального спілкування з сином. Мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів. Весь час він намагався налагодити нормальний зв`язок з дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. На день звернення до суду позивач зазначив, що є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі. Заборгованості по аліментам не має, в повній мірі забезпечує свою дитину у встановленому законом порядку. На неодноразові звернення до відповідачки з заявою досудового врегулювання спору мирним шляхом, [PERSON] не бажає мирним шляхом врегулювати спір та не отримує пошту. Неодноразово він звертався і до Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради із заявами про ухвалення рішення про визначення часу та способу спілкування з малолітнім сином, проте, відповіді на заяви не отримав. Перешкоджання у вихованні і спілкуванні суперечить інтересам малолітньої дитини і спричиняє моральну шкоду як йому, так і їх малолітньому сину. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Короткий зміст позовних вимог та доводів відповідача - позивача за зустрічним позовом. Адвокат Хлистун І.М., яка діє в інтересах [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим частиною 1 статті 193 Цивільного процесуального кодексу України, 24.09.2024 подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, з вимогами: встановити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] . В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] та [PERSON] з 04.06.2016 до 01.03.2021 перебували у шлюбі. Від даного шлюбу в подружжя є спільний син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу в добровільному порядку між подружжям було визначено, що дитина залишиться проживати із матір`ю. Натомість батько безперешкодно бачився з дитиною, забирав з дитячого садочка, та за усними домовленостями дитина іноді лишалась в батька на ночівлю. Такий порядок зберігався тривалий час, до одного випадку, коли у листопаді 2021 року позивач порушив усні домовленості, за якими дитина повинна була перебувати за адресою прописки батька. Натомість, коли мати прийшла за дитиною, виявилось, що позивач забрав спільного сина і тривалий час приховував від матері його місце перебування. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення задля убезпечення життя та здоров`я свого та дитини, у квітні 2022 року вона вимушена була виїхали з м. Бахмут. Батько участі в евакуації і подальшому облаштуванні дитини в нових умовах не приймав, не пропонував своєї допомоги у вирішенні житлових та інших питань. Навіть більше - навіть не телефонував і не цікавився безпекою дитини, її місцем перебування, самопочуттям тощо. Замість допомоги у скрутний час, він створював додаткові неприємності та клопоти. Коли вона (мати) намагалась знайти житло, де б вони з сином могли перебувати та проживати, [PERSON] у травні 2022 року звернувся до поліції, безпідставно звинувативши матір у викраденні дитини. Після евакуації з зони бойових дій, вона з сином знаходились в Івано-Франківській області, куди неодноразово приїздив для побачень з дитиною і батько.У серпні 2022 року було прийнято рішення про переїзд до міста Полтави, про що вона повідомила [PERSON] . За час проживання в м. Полтаві позивач мав можливість бачитись з дитиною і питання тривалості побачень вирішувалися усними домовленостями, будь-які перешкоди не чинилися. Непорозуміння виникли, коли він у червні 2024 року батько дитини заявив про свій намір забрати сина проживати на тривалий час до міста Дніпро. З міркувань безпеки, піклуючись про життя й здоров`я дитини, вона не надала своєї згоди на це. У відповідь на таке рішення в ультимативній формі почав погрожувати зверненням до відповідних служб. Підставою звернення із вимогами про визначення місця проживання малолітнього сина з матір`ю стало те, що [PERSON] почав постійно заявляти про своє бажання забрати дитину до себе на довготривалий термін. Просить врахувати, що ще до офіційного розлучення, сторони проживали окремо, батько на приділяв необхідної уваги сину, тому дитина не має сталого емоційного зв`язку з батьком. Бажання приймати участь у житті дитини є вибірковим й чергується з повною байдужістю. [PERSON] не має постійного місця проживання та умов для перебування дитини, не здатний належним чином піклуватися про дитину, адже не знає особливостей та тонкощів життєдіяльності дитини та її вподобань, оскільки не виявляє цікавості до життя дитини. Натомість, зусиллями матері створено комфортні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку дитини. Павло має свою облаштовану кімнату з окремим спальним місцем, а також робочим місцем для навчання. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. В позаурочний час дитина відвідує спортивну секцію. Мати працевлаштована, має стабільний дохід, здатна забезпечувати та забезпечує на даний час всі потреби дитини. Інші заяви по суті справи. 24.09.2024 від адвоката Хлистун І.М., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшов відзив на первісну позовну заяву [PERSON] , в якому просить відмовити у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. На обґрунтування заперечень виклала обставини, аналогічні тим, що викладені у зустрічному позові. Також, зазначила, що матір`ю дитини жодним чином не чинилися перешкоди батькові у спілкуванні та участі у вихованні дитини. Вимоги, які ставить позивач за первісним позовом, не відповідають інтересам дитини, оскільки передбачають тривалу розлуку із матір`ю, їх задоволення не зможе забезпечити психологічного комфорту для дитини, звичайного ритму життя та нормального стабільного розвитку. Просить врахувати, що бажання батька приймати участь у житті дитини є вибірковим та чергується з повною байдужістю. 26.09.2024 позивач за первісним позовом подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] безпідставно вказується про те, що він забрав дитину та тривалий час приховував його від матері. Зазначені у відзиві обставини щодо відсутності будь-якого інтересу до долі дитини у період, починаючи з повномасштабного вторгнення рф, то просив врахувати, що він був призваний на військову службу та виконував бойові завдання, боронячи країну. Просить врахувати, що постійно матеріально допомагав дитині та продовжує і на даний час, бажає приймати участь у вихованні. Однак, мати чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. На даний час він звільнився з військової служби, проживає у м. Львові і має намір приймати активну участь у вихованні дитини. Викладені у відзиві не підтверджені доказами, тому просить їх не враховувати та задовольнити вимоги у повному обсязі. 03.10.2024 від адвоката Хлистун І.М., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначає, що [PERSON] , був призваний на військову службу та зарахований до лав ЗСУ 14.09.2023 року, тобто через півтора роки з повномасштабного вторгнення. Тому, його посилання на відсутність можливості приймати участь в евакуації та облаштуванні дитини є неправдивими. Зазначає, що за час перебування матері з дитиною в Івано-Франківській області, батько неодноразово приїжджав та будь-яких перешкод з боку матері у спілкуванні не було. Просить врахувати, що спілкування з батьком шкодить нормальному розвитку дитини, її емоційному стану, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 09.10.2024 від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який містить клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. На обґрунтування зазначає, що з моменту розірвання шлюбу він не заперечував проти того, що їх спільний син буде проживати з матір`ю, спору з цього приводу не було і на даний час не має. 16.10.2024 від адвоката Хлистун І.М., яка діє в інтересах [PERSON] , надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що твердження відповідача за зустрічним позовом у відзиві є неправдивими. Спір між сторонами щодо місця проживання дитини існує. Просить зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 17.10.2024 від відповідача за зустрічним позов надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в яких [PERSON] , просить закрити провадження у справі за зустрічною позовною заявою. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 29.07.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 04.10.2024 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином та встановлення порядку зустрічей з дитиною. Ухвалою від 10.02.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] та його представник - [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові та заявах по суті справи, стосовно зустрічних позовних вимог просили закрити провадження у справі. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що за обставин, що склалися, він погоджується із висновком органу опіки та піклування. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] та її представник - [PERSON] наполягали на задоволенні зустрічної позовної заяви з підстав зазначених у ній та заявах по суті справи, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просили відмовити. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що не чинить перешкоди батькові у спілкуванні з сином, завжди надавала можливість йому забирати дитину та проводити з ним час. Вказала, що син навчається у 2 класі, відвідує спортивні секції три рази на тиждень і це все має бути враховано при вирішенні питання про зустрічі дитини з батьком. Також, суттєвим є те, що зустрічі мають відбуватися лише за згодою дитини. Свідок [PERSON] показав, що є батьком [PERSON] та дідусем малолітнього [PERSON] . Його дочка жодним чином не чинила перешкоди у спілкуванні батька з сином. Починаючи з того часу коли вони всі разом евакуювалися з м. Бахмут, [PERSON] перестав цікавитися долею сина та його безпекою. Коли вони вже почали проживати в м. Полтаві, батько приїжджав декілька разів і він особисто приводив онука на побачення з ним. [PERSON] після зустрічі з батьком повертався неспокійним. Свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою [PERSON] . Її сестра завжди на прохання свого колишнього чоловіка дозволяла побачення з сином, перешкоди не чинила. А потім, коли вони були вимушені евакуюватися з м. Бахмут, він перестав цікавитися долею дитини, не телефонував. Разом з сестрою та дітьми вони деякий час проживали в Івано-Франківській області. потім переїхали до м. Полтави. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради до суду не прибув. Від заступника голови Подільської районної у м. Полтаві ради з питань діяльності виконавчого комітету Дубець Н. надійшла заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради, зазначила, що при вирішенні питання покладаються на розсуд суду. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 04.06.2016, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Артемівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 222, 01.03.2021 шлюб між ними розірвано рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області, справа № 219/6050/20. (а. с. 26 т. 1) Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.07.2016. (а. с. 59 т. 1) [PERSON] , [INFO] , зареєстрований таким, що проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1420-1390859-2018. (а. с. 27) [PERSON] з 14.09.2023, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022, призваний у Збройні Сили України, що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] . (а. с. 22-25 т. 1). В порядку досудового врегулювання спору [PERSON] звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради та долучив копії заяв від 01.04.2025, 03.05.2024, 03.06.2024, 10.06.2024 (а. с. 33-40, 41-47, 48-49, 50-51, 52-53), також звертався до [PERSON] (заява від 01.04.2024). (а. с. 28-32 т. 1) Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.09.2020 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , рішення набрало законної сили 12.10.2020. (а. с. 61-62 т. 1) Відповідно до довідки від 03.05.2024, виданої заступником начальника Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції Самбуловою І., на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 63588633 з виконання виконавчого листа № 219/6053/20, виданого 09.11.2020, станом на 03.05.2024 заборгованість по сплаті аліментів відсутня. (а. с. 57 т. 1) З інформації Міністерства соціальної політики України № 17644/0/2-24/3 від 24.07.2024, наданої на виконання вимог ухвали суду від 10.07.2024, вбачається, що станом на 22.07.2024 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб наявна наступна інформація: [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала: [ADDRESS] ; адреса листування та фактичного проживання: [ADDRESS] з 04.08.2023. (а. с. 77 т. 1) З довідок № 1602-5002894566, № 1602-5002894575 від 04.08.2023 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб вбачається, що [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , з 04.08.2023 мають фактичне місце проживання: [ADDRESS] . (а. с. 144, 145 т. 1). Син проживає з матір`ю, що не заперечується [PERSON] . Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, фактичний заробіток/дохід [PERSON] за січень-серпень 2024 року склав 119 459,46 грн. (а. с. 146-147 т. 1) [PERSON] з 18.08.2022 працює на посаді "педагог-організатор" в КЗ "Донецький обласний спеціалізований фаховий коледж спортивного профілю ім. С. Бубки", що підтверджується довідкою від 04.09.2024 № 925/01-27. (а. с. 148 т. 1). Згідно інформації про участь батьків у вихованні дитини [PERSON] від 21.08.2024 № 497 вбачається, що з 01.09.2023 по 31.05.2024 у Бахмутській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 24 з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів Бахмутської міської ради Донецької області навчається учень [PERSON] , мати хлопця [PERSON] постійно тримала на контролі відвідування онлайн уроків сином, успішність його навчання, відвідувала онлайн батьківські збори, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником. Батько не брав участі в онлайн батьківських зборах, не виходив на зв`язок з класним керівником. (а. с. 149 т. 1) Виконавчим комітетом Подільської районної у м. Полтаві ради 26.11.2024 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , про що ухвалено відповідне рішення № 366 від 26.11.2024. (а. с. 19 т. 2) Органом опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради 26.11.2024 складено висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам, яким орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради вважає за доцільне, в інтересах дитини, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] (а. с. 20 т. 2) Виконавчим комітетом Подільської районної у м. Полтаві ради 28.01.2025 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради про встановлення часів побачень для участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини, про що ухвалено відповідне рішення № 36 від 28.01.2025. (а. с. 36 т. 2) Органом опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради 28.01.2025 складено висновок про встановлення часів побачень для участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та відповідність його інтересам дитини, яким орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради вважає за доцільне встановити такий порядок спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : - перші та треті вихідні місяця, в суботу з 15.00 год. до 17.00 год. неділі, за бажанням дитини, правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та стан здоров`я дитини; - дві години в святкові дні та день народження сина - за попередньою домовленістю з матір`ю, за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини; - спільний відпочинок батька з сином щорічно у період літніх канікул п`ятнадцять днів за домовленістю, за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня та стан здоров`я дитини. (а. с. 37-38 т. 2) Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Щодо позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином та встановлення порядку зустрічей з дитиною. Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до положень частини 1 статті 3, частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У частинах 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага ("Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992 року, п. 90, "Хант проти України", п. 54), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку, оскільки дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що між сторонами після розірвання шлюбу існують напружені стосунки, не було досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні сина та способів його спілкування з дитиною, що має наслідком недостатню участь позивача [PERSON] у вихованні дитини та спілкуванні з нею, судом не встановлено жодних перешкод для спілкування батька з сином. Суд, із врахуванням зазначених вище норм права та обставин справи вважає доцільним надати [PERSON] можливість спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні шляхом скорегованого способу участі у вихованні дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. При визначенні порядку спілкування [PERSON] з дитиною, суд враховує вимоги статті 141 Сімейного кодексу України, частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради № 24 від 28.01.2025 щодо розв`язання спору про встановлення часів побачень для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , дані, що характеризують батька та взаємовідносини позивача з відповідачем, вік дитини на момент розгляду справи, зокрема 8 років, режим дня, щоденні інтереси малолітньої дитини, необхідність забезпечення звичного ритму життя дитини, думку сторін, те, що дитині фактично потрібен певний час для налагодження довірливих стосунків з батьком, так як емоційний зв`язок втрачено, і вважає можливим визначити такий спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкування з сином - [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - перші та треті вихідні місяця, в суботу з 15.00 год. до 17.00 год. неділі, за бажанням дитини, правом прогулянок по місту, відвідування дитячих розважальних закладів, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та стан здоров`я дитини; - дві години в святкові дні та день народження сина - за попередньою домовленістю з матір`ю, за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня дитини; - спільний відпочинок батька з сином щорічно у період літніх канікул п`ятнадцять днів за домовленістю, за бажанням дитини, враховуючи розпорядок дня та стан здоров`я дитини. Враховуючи вік дитини, особливості її фізичного та психологічного розвитку, визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дитини є таким, що відповідатиме віковим потребам малолітньої дитини, узгоджується з режимом дня дитини та, за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Стосовно заперечень сторони позивача за первісним позовом з приводу визначення способів участі батька у вихованні сина з урахування бажання дитини, то суд зазначає, що такі є безпідставними, оскільки сам позивач, звертаючись до суду, ставить вимоги з умовою "за бажанням дитини". Щодо зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами ч. ч. 1-3 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі № 310/3195/18 від 29.07.2020. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 у справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Аналіз норм чинного законодавства, практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Водночас, основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ч. ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб». Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При вирішенні даного спору судом також враховано правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.07.2024 по справі №127/16211/23 (61-1964 св24), відповідно до якої «спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитись з дочкою. З урахуванням наведеного, суди вірно виходили з того, що позивачем не доведено, що на час звернення до суду батька з позовом про визначення місця проживання дитини разом із ним, порушені права позивача. Зазначення судом фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі». Відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено про відсутність предмету спору та клопотання про закриття провадження у справі. Під час розгляду даної справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання їх спільного сина [PERSON] . Фактично у даному випадку спір щодо місця проживання дитини ініційований його матір`ю, з якою дитина і так проживає, що визнав і батько дитини і не заперечує проти цього ані в поданих до суду заявах по суті справи, ані при розгляді питання органом опіки та піклування. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. При цьому, той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Вказані обставини підлягають перевірці судом. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем за зустрічним позовом щодо визначення місця проживання їх спільного сина. В судовому засіданні також було встановлено, що фактично спору між батьками з приводу визначення місця проживання не було. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог за первісним позовом. При пред`явленні позову до суду позивачем за первісним позовом [PERSON] були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211,20 грн. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. З огляду на те, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , судові витрати за зустрічною позовною заявою покладаються на позивача [PERSON] . На підставі викладеного і

Outcome: partial