Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

16.12.2024 позивач звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із позовом до відповідача, у якому просить : зменшити розмір стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у справі №201/14730/24 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відкликати судовий наказ Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у справі №201/14730/24. 21.01.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу передано до Івано-Франківського міського суду (а.с. 74-76 т. 1). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.03.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 83-84 т. 1). Ухвалою від 17.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 85-86). В обґрунтування такого позову, зокрема посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 по 19.04.2018, за цей період у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з відповідачем, за домовленістю позивач щомісячно у добровільному порядку сплачував по 6 000 грн. на утримання сина. 02.12.2024 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ у справі №201/14730/24, яким з позивача на користь відповідача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, до досягнення дитиною повноліття. При видачі судового наказу не враховано матеріальний та сімейний стан платника аліментів. Позивач 19.06.2021 уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] від даного шлюбу народилася дочка [PERSON] . Крім того, у дружини позивача є двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, які проживають разом з ними та фактично перебувають на утриманні позивача, оскільки їхній біологічний батько перебуває на тимчасово окупованій території України в м. Маріуполь, а [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Позивач з сім`єю проживав у м. Маріуполі Донецької області, однак у зв`язку з військовим вторгненням рф вимушений був покинути місце проживання та переїхав у м. Дніпро, де орендує житло, сплачує комунальні послуги, на які щомісячно витрачає не менше 20000 грн. Також позивач та члени його родини мають статус внутрішньо переміщених осіб, однак допомогу як ВПО не отримують. Дружина позивача отримує щомісячну допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, розмір якої становить 2 100 грн., позивач працює в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, середньомісячна заробітна плата становить 64 000 грн., вказані кошти витрачаються на оренду житла, утримання родини, яка складається з 5 осіб. Зазначає, що відповідач також працює в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, та має можливість на рівні з позивачем утримувати сина. Зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 доходу позивача не буде погіршувати майнового забезпечення дитини і не суперечитиме його інтересам, становитиме 10\~630,12 грн. (а.с. 1-3 т. 1). 01.04.2025 судом отримано відзив. Зокрема, у якому зазначено, що твердження позивача, що він витрачає на оренду житла 16 000 грн., не відповідає дійсності оскільки роботодавець сплачує компенсацію за оренду житла, таку ж компенсацію отримує дружина позивача. Також дружина позивача отримує фінансову підтримку на регулярній основі у розмірі близько 180 000 грн. щорічно, що суперечить доводам позивача про те, що він самостійно утримує сім`ю. Крім того дружина позивача через два місяці повертається на роботу та буде отримувати заробітну плату. Утримання дітей дружини від попереднього шлюбу є обов`язком їхніх батьків, а не позивача, також народження іншої дитину в позивача та її утримання не має компенсуватися за рахунок зменшення розміру аліментів на іншу дитину, оскільки це суперечить інтересам дитини та не буде спрямовано на її належне забезпечення. Також, відповідач також орендує житло, дитина хворіє гострим обструктивним бронхітом, з трьох років спостерігається на обліку у дитячого пульмонолога, потребує постійного лікування та регулярного нагляду у лікарів, син займається спортом, що зумовлено потребами здоров`я (а.с. 107-113 т. 1). 17.04.2025 судом отримано відповідь на відзив. Зокрема, у якому зазначено, що компенсація за оренду житла, яку отримує позивач як військовослужбовець, становить 6813 грн., яка покриває приблизно третину від загальних витрат на оренду житла та оплату комунальних послуг. Також дружина позивача з вересня 2021 перебуває у відпустці по догляду за дитиною, з того часу вона не має інших джерел доходу, крім благодійної допомоги, яку отримує як багатодітна родина, та виплат передбачених для ВПО, які були припинені. Крім того, малолітня дитина [PERSON] з народження часто хворіє та потребує постійного догляду, у зв`язку з чим було прийнято рішення про продовження декретної відпустку [PERSON] . Зазначає, що матеріальне становище відповідача є набагато кращим ніж у позивача. Позивачу не було відомо про наявність у сина хронічного захворювання, також відповідачем не надано належних доказів додаткових витрат на спортивні заняття сина. Просив визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву та поновити строк на подання відзиву на позовну заяву (а.с. 195-201 т. 1). 29.04.2025 судом отримано заперечення на відповідь на відзив. Зокрема, у якому зазначено, що позивач є здоровим, має високу стабільну заробітну платню та інші доходи, в тому числі отримує значну компенсацію за оренду житла. Спільний син має хронічні захворювання, потребує регулярного лікування та догляду, активно розвивається, відвідує спортивні секції, школу, а у позивача є можливість сплачувати аліменти у вказаному розмірі (а.с. 233-237 т. 1). 04.06.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені письмово, позов просив задоволити. У вступному слові представник відповідача у позові просила відмовити з підстав, що викладені письмово. Вислухавши вступне слово представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку наступного висновку: Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно з судовим наказом Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2024 року у цивільній справі №201/14730/24, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня подання заяви - 25 листопада 2024 і до досягнення [PERSON] повноліття. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно з ч. 1, ч. 2\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти\~платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу\~(ч. 2\~ст. 182 СК України). У постанові від 14.12.2022 по справі № 727/1599/22 Верховний Суд дійшов висновку, що\~статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Подібний правовий\~висновок викладено\~у постанові\~Верховного Суду\~від 10.10.2023\~у справі\~№ 682/2454/22-ц\~(провадження\~№ 61-10748св23)\~від 08.01.2025,\~справа № 567/1462/23 Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дочка від іншого шлюбу; мають місце витрати на утримання нової сім`ї; витрати пов`язані з вимушеною орендою житла, зокрема через вторгнення рф, як наслідок вся його сім`я є внутрішньо переміщеними особами; сплатою комунальних послуг. Щодо першого слід зазначити батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. 19.06.2021 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] у таких народилась дочка [PERSON] ( свідоцтва про шлюб, про народження). Відтак змінився сімейний стан позивача, відповідно з`явились витрати на утримання такої дитини, що не було предметом судового розсліду при визначені розміру аліментів. Адже позивач реалізувала право на звернення саме у частці від доходу, обґрунтовуючи вимоги таким чином, що аліменти на одну дитину стягуються в частці . Разом з тим, той факт, що в дружини є діти від першого шлюбу, і сім`я несе витрати на таких дітей, які також хворіють, а сім`я є багатодітною ( а.с. 33 т.1). Суд в цілому не може прийняти до уваги, оскільки обов`язок по утриманню дітей, покладається на обох батьків ( дружина позивача вправі вимагати стягнення аліментів від батька своїх дітей, чи за передбачених законом підстав додаткових витрат). Так, згідно із довідкою Управління ФЗБО ГУ НП в Донецькій області від 16.01.2025, [PERSON] ( інспектору сектора запобігання корупції ГУНП в Донецькій області) були надані відпустки по догляду за дитиною з 30.03.2022 по 28.11.2024 та з 29.11.2024 по 28.05.2025. За вказаний період грошове забезпечення та грошова компенсація за найм житла не нараховувались та не виплачувались ( а.с. 133 т.1). Згідно поданих декларацій суб`єкта декларування, довідок, дружина позивача отримувала благодійну та соціальну допомогу. Разом з тим, згідно із довідкою ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 10.01.2025, зазначено, що [PERSON] отримує компенсацію за піднайомом ним житлового приміщення з 21.01.2023 по 10.01.2025, за період з 21.01.2023 по 13.12.2024 сума склала 143\~514,87 грн. ( а.с. 114 т.1). Також, варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Разом з тим, згідно із довідкою про доходи, що видана ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях від 10.12.2024 №15/329, заробітна плата [PERSON] за період з вересня 2024 року по листопад 2024 року становила 191\~470,41 грн. ( а.с. 30 т.1). Крім того, ухвалюючи рішення про зменшення розміру аліментів, суд повинен виходити також з інтересів дитини, на утримання якої сплачуються зазначені аліменти. Як вбачається з наданих представником відповідача документів : відповідач та син сторін [PERSON] , є також внутрішньо переміщеними особами, змушені орендувати житло; [PERSON] як дитина хворіє сезонними захворюваннями, періодично потребує лікування ( а.с. 60, 61, 142, 150 т.1). Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дітей необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для їх життя. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2\~ст. 182 СК України), а стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд зазначає, що обов`язок по забезпеченню дитини лежить у рівних частинах на обох батьках, а не лише на одному з них, оскільки перш за все діяти потрібно в інтересах дитини, адже саме батьки, відповідальні за її життя та благополуччя, і кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд бере до уваги також положення частини другої\~статті 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зменшення розміру аліментів до 1/5 частини заробітку позивача не призведе до порушення цієї вимоги, оскільки зазначена частка в його доході забезпечує виплату аліментів у сумі, що істотно перевищує встановлений ч.2\~ст.182 СК України\~мінімальний рекомендований розмір аліментів. Суд вважає, що для досягнення балансу між утриманням дитини [PERSON] , [INFO] від шлюбу позивача та відповідача, утриманням спільної дитини з [PERSON] [PERSON] , [INFO] , з урахуванням змін на боці позивача ( так як після видачі судового наказу про стягнення аліментів, позивач фактично бере участь в утриманні двох своїх дітей від різних шлюбів, не в тому розмірі, який він здійснював добровільно, зокрема на утримання сина [PERSON] ( 6000 грн), враховуючи, що шлюб сторони розірвали ще у 2018 році)- справедливим та достатнім розміром аліментів, буде зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття, на 1/5 частину усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, таке зменшення розміру аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим відносно кожної дитини позивача. Разом з тим, відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами, що визначений розмір аліментів у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) позивача не буде належним чином забезпечувати матеріальне утримання неповнолітнього сина. Посилання представника відповідача, що позивач звільниться з роботи для того, щоб ухилитися від сплати аліментів у необхідному для дитини розмірі, є лише нічим необґрунтованим припущенням, не є конструктивним у відносинах батьків та дітей. Разом з тим, у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1ст.196 СК України). Статтею 185\~СК України також визначено обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. За правилами\~ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі та

Outcome: dismissed