Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ДУ «Київський слідчий ізолятор» про визнання дій протиправними та стягнення надлишково сплачених коштів у загальному розмірі 4583,16 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом із сім`єю проживає в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , який до 01.02.2023 року перебував на балансі ДУ «Київський слідчий ізолятор». Протягом всього часу проживання він сплачував рахунки за комунальні послуги на рахунки ДУ «Київський слідчий ізолятор», з яким ніколи не укладав договори щодо надання комунальних послуг. З липня 2013 року по травень 2018 року йому було нараховано борг за «різницю лічильників» у розмірі 1149,82 грн. Крім цього, з вересня 2021 року було нараховано борг за «витрати загально будинкового лічильника холодної води» у розмірі 969,89 грн., а також борг за послуги утримання/обслуговування прибудинкової території у розмірі 2463,45 грн. Позивач неодноразового звертався до відповідача із заявою про проведення перерахунків, але були залишені без належного реагування. За таких обставин, на думку позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, поніс збитки майнового характеру, а тому вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. 23.10.2023 року до суду надійшла зазначена цивільна справа та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2023 року була передана до провадження судді Макаренко І.О. Згідно розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О. щодо повторного автоматизованого розподілу справи №01-08-949 від 02.04.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 року в провадження судді Матвєєвої Ю.О. надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до ДУ «Київський слідчий ізолятор» про визнання дій протиправними та стягнення надлишково сплачених коштів. 03.04.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Матвєєвою Ю.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] разом із сім`єю проживає в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , який до 01.02.2023 року перебував на балансі ДУ «Київський слідчий ізолятор». Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як на підставу для стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів посилався на ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а також на те, що відповідач не є виконавцем комунальних послуг. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, які регулюються, зокрема, Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до частини 1 статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Частиною 1 статті 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт 5 частини 2 статті 7 Закону). Висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, роз`яснено, що хоч у частині першій статті 19 Закону і передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Як зазначив позивач, що між ним та ДУ «Київський слідчий ізолятор» не було укладено договору про надання комунальних послуг з постачання електроенергії та про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача грошових коштів позивач посилаються на те, що ці кошти є безпідставно набутими відповідачем, у зв`язку із безпідставним нарахуванням та без проведення відповідного перерахунку. Так, з липня 2013 року в платіжні квитанції за комунальні послуги за електроенергію з`явилась додаткова графа «різниця лічильників», згідно якої з 01 липня 2013р. по 30 травня 2018 було нараховано 1149,82 грн. З вересня 2021 року в платіжних квитанціях за комунальні послуги з`явилася додаткова графа «витрати загально будинкового лічильника холодна вода», згідно якої з 01 вересня 2021 р. по 31 січня 2023 р. було нараховано 969,89 грн. З 24.02.2022р. по 31.01.2023 р. позивачу було нараховано заборгованість за послуги утримання/обслуговування прибудинкової території в розмірі 2463,45 грн. Позивач неодноразово звертався з листами до ДУ «Київський слідчий ізолятор» про надання пояснень щодо нарахування вищезазначених сум боргу, на що, відповідач зазначав, що всі тарифи розраховуються КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та затверджується Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації. За змістом ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правовою підставою для отримання відповідачем від позивача грошових коштів є зокрема обов`язок останнього оплачувати житлово-комунальні послуги у разі фактичного користування послугою. Позивачем не додано до матеріалів справи доказів та не спростовано, що він не користувався житловою послугою, комунальною послугою, та іншими додатковими послугами які надавались йому відповідачем, натомість як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено борг за користування вищезазначеними послугами на суму 3855,68 грн., що підтверджується квитанцією від 16.02.2023 року. Таким чином сплачені позивачем добровільно, на підставі закону грошові кошти за отримані ним житлово-комунальні послуги не є такими, що отримані відповідачем без достатніх правових підстав. За наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено своїх позовних вимог щодо безпідставності набуття відповідачем грошових коштів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed