Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

25 лютого 2025 року\~ [PERSON] , в інтересах\~якого діє\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області помер батько позивача [PERSON] [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина в тому числі на майно, яке складається із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0 га, кадастровий номер 4823685703:08:000:0014, яка розташована на території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. Заповіт щодо свого майна [PERSON] за життя не залишив, а тому позивач [PERSON] являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Представник позивача вказує, що позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Н.І. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, однак отримав відмову у зв`язку з тим, що неможливо встановити місце відкриття спадщини, а саме місця останнього проживання спадкодавця на момент смерті, та коло спадкоємців, а саме осіб, що можливо проживали з ним на день смерті. Посилаючись на викладене, представник позивача просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер 4823685703:08:000:0014, належну померлому [INFO] [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №2006924 від 26 квітня 2004 року. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначити до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач Казанківська селищна рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надала заяву в якій просить справу розглядати без участі свого представника, позовні\~вимоги визнала, не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши доводи представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу приписів ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.1218 ЦК України). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом норм ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до ч.3 і ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 31 рік, про що в книзі реєстрації актів про смерть 09 березня 2004 року зроблено запис за №202, місце смерті місто Кривий Ріг Дніпропетровська область, місце реєстрації Відділ реєстрації актів цивільного стану Інгулецького районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка належить йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №006924 від 26 квітня 2004 року (копія) (а.с.11). Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) серії [NUMBER] виданого повторно (а.с.7). 09 грудня 2024 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 4823685703:08:000:0014, після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.60-108 копії спадкової справи №100/2024 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена 17 червня 2024 року). Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. від 09 грудня 2024 року відмовлено [PERSON] , представнику спадкоємця [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 4823685703:08:000:0014, після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , через неможливість встановити місце відкриття спадщини, тобто місця останнього проживання спадкодавця на момент смерті, та коло спадкоємців, тобто осіб, що можливо проживали з ним на день смерті (а.с.13, 108). Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язанні спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З копії паспорту серії [NUMBER] виданого Інгулецьким РС у м. Кривому Розі МДМС України в Дніпропетровській області від 21 червня 2013 року вбачається, що адреса реєстрації місця проживання позивача [PERSON] , [INFO] , зазначена: [ADDRESS] (а.с.62). Згідно відповіді Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Інгулецькому районі Департаменту адміністративних послуг Управління з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Криворізької міської ради, за вих. №02-01-47/6-698 від 02 липня 2024 року, за даними будинкової книги [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , кімната не значиться, з 09 жовтня 1995 року, знятий з реєстрації 23 травня 1996 року. Додатково повідомлено, що архівні картки реєстрації на [PERSON] за вищезазначеною адресою від Інгулецького відділу в місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області до виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради, а в подальшому до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради не передавались (а.с.91). З акту підтвердження фактичного проживання, складеного 04 червня 2024 року мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Інгулецьким РВВС м. Кривого Рогу від 28 серпня 2002 року, та кв. [ADDRESS] [PERSON] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Інгулецьким РВВС м. Кривого Рогу від 25 червня 2002 року, який посвідчений майстром дільниці [PERSON] та інженером [PERSON] (копія) вбачається, що цей акт складений у тому, що [PERSON] , 1972 року народження, дійсно мешкав за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 1995 року по час смерті (а.с.10). Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні засвідчили, що дійсно [PERSON] проживав разом зі своїм батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , по день його смерті, у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Згідно з п.3.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.4 ст.77 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Суд вважає, що надані позивачем докази відповідно до вимог ст.76, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку, що маються підстави для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини [INFO] . Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено матеріалами справи згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №006924 від 26 квітня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010401600011, громадянин [PERSON] , на підставі розпорядження Казанківської державної адміністрації №130-р від 01 березня 2004 року, є власником земельної ділянки площею 2,00 гектарів у межах згідно з планом, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області (копія) (а.с.11). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії [NUMBER] (а.с.5). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч.2 ст.1220 ЦК України. В силу приписів ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі і земельна ділянка площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. \~\~ Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) серії [NUMBER] виданого повторно (а.с.7). З спадкової справи №100/2024, відкритої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. від 17 червня 2024 року (копія) вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його син [PERSON] за законом (а.с.60-108). 09 грудня 2024 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 4823685703:08:000:0014. \~ Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, що розташована в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, кадастровий номер: 4823685703:08:000:0014 спадкоємцю [PERSON] (позивачу) було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову від 09 грудня 2024 року (а.с.13, 108 (спадкова справа). Статтею 131 ЗК України визначено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно з ч.1 ст.126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Тобто, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця, спадкоємець має право, згідно з п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року №1127, подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності, відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Статті 81, 131 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Відповідно до п.«г» ст.81, ч.1 ст.131 Земельного кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Вимогами ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ Аналіз наведених доказів свідчить про те, що спадкодавець [PERSON] мав у власності земельну ділянку, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, розташовану в межах території Троїцько-Сафонівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, кадастровий номер: 4823685703:08:000:0014, але державний акт у спадкодавця був відсутній, так як він виданий вже після його смерті.\~ Оскільки нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, тому існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. \~За таких обставин, суд приходить висновку, що визнання за спадкоємцем [PERSON] права власності на земельну ділянку в судовому порядку є винятковим способом захисту його прав, тому вбачаються підстави для задоволення позову в цій частині. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1816 грн 80 коп.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved