Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватне Акціонерне Товариство "Страхова Компанія "ВУСО", про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо транспортної пригоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.04.2018 року, близько 16 години 30 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «SKODA FABIA ACTIVE», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по 29 км.-700м. автомобільної дороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Києва, в порушення вимог п. 2.3 б) та п. 2.3 д) Правил дорожнього руху створила загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, не переконавшись в безпечності своїх дій, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем «ГАЗ 3110», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, в бік м. Одеса. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ГАЗ 3110", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , отримав тілесні ушкодження внаслідок яких помер на місці події, водій цього автомобіля [PERSON] та ще одна пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110000000284. 04.12.2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області постановлено вирок у кримінальному провадженні (справа № 362/5070/22, провадження: 1-кп/362/354/23), яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110000000284 від 17.04.2018, яким [PERSON] , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. В результаті вищевказаного зіткнення та наслідків від нього у вигляді заподіянні тілесних ушкоджень, позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідачки. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SKODA FABIA ACTIVE», була застрахована у ПРАТ "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 13490997), відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AK7407173, проте, у травні 2023 року у зв`язку із завершенням процесу реорганізації ПРАТ "УАСК АСКА", шляхом його приєднання і переходу активів та обов`язків перед клієнтами до ПРАТ "СК "ВУСО", Національний банк України анулював ліцензії СК "АСКА". В результаті цього компанії продовжуватимуть роботу під єдиним брендом VUSO. Процес реорганізації було розпочато у грудні 2022 року. У березні 2023 року на загальних зборах ПрАТ "ВУСО" та ПрАТ "УАСК АСКА" прийняли рішення про приєднання страхової компанії "АСКА" до VUSO. Позивач не звертався до Страховика із заявами на виплату страхового відшкодування, оскільки шкоду останньому було заподіяно в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а згідно статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Так як вирок суду про встановлення вини водія автомобіля марки «SKODA FABIA ACTIVE», реєстраційний номер [NUMBER] , набрав законної сили лише 04.01.2024 року, то відповідно лише після 04.01.2024 року позивач отримав право на відшкодування заподіяної йому шкоди. ДТП, внаслідок якої позивачу завдано шкоди, сталася за участю автомобіля «SKODA FABIA ACTIVE», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував у користуванні відповідачки [PERSON] , під її ж керуванням, яка на момент цієї пригоди перебувала у трудових чи цивільно-правових відносинах з ТОВ "ПРО-ФАРМА" та керувала транспортним засобом, належним цьому суб`єкту підприємницької діяльності. Проте, згідно відзиву на позовну заяву від 25.06.2024 року поданого у справі № 381/3/24 за позовом постраждалої [PERSON] до ТОВ "ПРО-ФАРМА", [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого, [PERSON] повідомила про те, що на момент скоєння вищевказаного ДТП вона хоча і працювала на посаді менеджера з питань регіонального розвитку ТОВ «УА «ПРО-ФАРМА», але 17.04.2018 року, вона не з`явилась на робочому місці, оскільки мала вирішити питання особистого характеру в м. Біла Церква, про що усно попередила свого безпосереднього керівника [PERSON] . Для поїздки в м. Біла Церква, вона вирішила використати автомобіль Skoda Fabia Active, реєстраційний номер [NUMBER] , який був переданий їй в особисте користування не пов`язане з виконанням трудових обов`язків менеджера з питань регіонального розвитку на підставі договору позички від 08.08.2016 року. Таким чином, відповідальним за заподіяну позивачу шкоду, в порядку статті 1166 та 1194 ЦК України, являється виключно [PERSON] . За період лікування, а саме з 17.04.2018 по 03.05.2018, позивач витратив 30744,00 грн., тому розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивачем визначено у розмірі 30744,00 грн. На підставі ст. 26-1 ЗУ № 1961-IV та відповідно до п. 23.1. ст. 23 ЗУ № 1961-IV, позивачем, виходячи з розміру страхових виплат належних йому у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком від 17.04.2018, розрахований позивачем у розмірі 1537,20 грн. Отже, з урахуванням глибини вже перенесених позивачем моральних страждань і фізичного болю та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати позивача довготривалий час, перенесених ним моральних переживань, позивач оцінив розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті у 250000,00 грн., який на його думку є розумним і справедливим та зможе хоча б частково компенсувати йому ті страждання та незручності, які були заподіяні неправомірними діями відповідачки. Враховуючи частку моральної шкоди, яку має відшкодувати ПРАТ "ВУСО" (1537,20 грн.), то решта суми моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідачки, становить 248462,80 грн. \~ \~ \~ \~Також позивачем визначено розмір витрат нa професійну правничу допомогу при розгляді справи які він очікував понести в результаті розгляду справи судом, що становить 74538,84 грн. \~ \~ \~ \~Таким чином позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь 248462,80 грн. (двісті сорок вісім тисяч чотириста шістдесят дві гривні вісімдесят копійок) решти моральної шкоди заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 24.04.2025 року позовна заява прийнята в провадження, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 20.05.2025 року, через «Електронний суд» на адресу суду надійшли заяви відповідачки, за підписом представника, адвоката Кузяєва О.В., які за змістом є схожими на відзив на позовну заяву та за якими [PERSON] просить суд залучити ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" у якості третьої особи з самостійними вимогами на стороні відповідача, розглянути клопотання представника відповідача адвоката Кузяєва О.В. про залишення позовної заяви без руху та у разі не усунення недоліків позовної заяви про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Заяви мотивовані тим, що позивачем зазначено у якості третьої особи ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО". При цьому відповідного клопотання про залучення у якості третьої особи з самостійними вимогами або без таких, на стороні позивача чи відповідача позивач та його представник не заявляли, суд, відповідно таке клопотання не розглядав, рішення не ухвалював. Також представник позивача не наводить підстав, на яких належить залучити третю особу. \~ \~ \~ \~Також представником відповідачки зазначено, що ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" належить залучити у якості третьої особи з самостійними вимогами на стороні відповідача з огляду на те, що у позовній заяві зазначається про завдання моральної шкоди, відшкодування якої частково покладається представником позивача та таку третю особу. Крім того за договором страхування цивільної відповідальності вказаним договором охоплюється обов`язок щодо відшкодування потерпілому немайнової шкоди в межах 100 тис. грн. Отже у разі задоволення позову виникають регресні (зворотні) вимоги у відповідача (застрахованої особи) щодо страховика. Крім того [PERSON] у заявах, зазначалось про залишення позовної заяви без руху, яке, за його виразом, «не розглянуто і не вирішено по суті». Також представником відповідача заперечене щодо розміру судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою, а саме вимоги про стягнення моральної шкоди є майновими вимогами, проте за дану вимогу позивачем не сплачено судовий збір. Моральна шкода є втратою немайнового характеру, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи). Отже, за змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру. \~ \~ \~ \~Також [PERSON] зазначив, що вирок у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за ст. 286 ККУ не має вирішального значення для визначення моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку позовної давності у делікатних правовідносинах. Зокрема позиція Верховного Суду у цих питаннях грунтується на тому, що строк позовної давності розпочинається з моменту, коли особа дізналась про завдання їй шкоди та мала можливість її оцінити. Так, представник позивача у цій справі адвокат Лабік Р.Р. у 2022 році звертався до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем [PERSON] за обставин ДТП, що сталося 17.04.2018 р. (справа № 381 1349/22), в інтересах [PERSON] , яка також постраждала внаслідок ДТП одночасно з позивачем у даній справі [PERSON] (про стягнення шкоди внаслідок втрати годувальника та моральної шкоди). При цьому станом на момент звернення з позовною заявою у 2022 р. вирок у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 ККУ стосовно [PERSON] не був ухвалений, проте ця обставина не стала на заваді для визначення точного розміру вимог у позовній заяві, яка ґрунтується на тих самих фактичних обставинах і на тих самих же правових підставах, має теж саме нормативне обгрунтування. Як вбачається з копій документів, наданих представником позивача в обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди (копії чеків за придбані медикаменти та товари медичного призначення) та зазначає сам у позовній заяві стосовно строків лікування, останні витрати на лікування були зроблені 30.05.2018 р. Так, у позовній заяві зазначається, що у зв`язку з лікуванням позивачем було витрачено 30744,00 грн. у період з 17.04.2018 р. по 30.05.2018 р. Тобто, відповідно до ст. 261 ЦКУ строк позовної давності стосовно вимог про відшкодування витрат на лікування розпочався 31.05.2018 р. та, відповідно, сплинув 01.06.2021 р. Вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди мають похідний характер від вимог про стягнення шкоди тому за відсутності підстав для стягнення основної вимоги (майнової шкоди) також відсутні підстави для задоволення вимог позивача в цій частині. \~ \~ \~ \~Крім того представником відповідачки заперечене проти визначеної стороною позивача суми моральної шкоди. \~ \~ \~ \~22.05.2025 року стороною відповідача окремо заявлене клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності. \~ \~ \~ \~25.05.2025 р. представником відповідачки на адресу суду направлена відповідь на відзив згідно якої, сторона позивача заперечила щодо доводів представника відповідачки, а саме: «щодо суперечливості викладення позовних вимог, зокрема з якими обставинами представник позивача пов`язує спричинення моральної шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, які не призвели до каліцтва». Стороною позивача зазначено, що каліцтво часто розглядається як результат ушкодження здоров`я, що має певні наслідки щодо працездатності або фізичного стану особи. Тобто каліцтво це не завжди настання інвалідності. Згідно із законом, каліцтво - це серйозне ушкодження здоров`я, яке спричиняє втрату працездатності або значне зниження її. Це може бути результатом нещасного випадку, травми, професійного захворювання, або інших обставин, які призводять до втрати функціональності тіла. Каліцтво позивача якраз і полягає у тимчасовій втраті працездатності, оскільки йому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток; «щодо незалучення ПРАТ «СК «ВУСО» у якості третьої особи з самостійними вимогами на стороні відповідача з оглядом на те, що у позовній заяві зазначається про завдання моральної шкоди, відшкодування якої частково покладається представником позивача та таку третю особу». На думку представника позивача, вказаний довід відповідача є необґрунтованим та незаконним, оскільки Страховик не може мати самостійні вимоги на предмет спору, так як не є потерпілою особою. Вказаного страховика залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; «щодо стягнення моральної шкоди, яка є майновими вимогами, проте за дану вимогу позивачем не сплачено судового збору». Вказаний довід відповідача, на думку сторони позивача, також спростовується тим, що зі змісту позовної заяви слідує те, що предметом її розгляду є відшкодування моральної шкоди заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я. «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи», що відповідає нормі ст. 23 ЦК України. 3.3. Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України: «Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом». 3.4. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 3.5. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. 3.6. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»: «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи». 3.7. Вказаною нормою Закону України «Про судовий збір» чітко визначено, що від сплати звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди. Тобто, дана норма Закону не містить розмежування на майнову та моральну шкоду, а навпаки охоплює всі види шкоди, заподіяної каліцтвом або ушкодженням здоров`я. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу було завдано шкоди внаслідок каліцтва та іншого ушкодженням здоров`я в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок чого, позивач звернувся в суд з вимогою про стягнення саме шкоди, а саме моральної, заподіяної каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я. А тому, позивач звільнений від сплати судового збору в усіх інстанціях. Вказана позиція підтверджується численною судовою практикою. «щодо строку позовної давності стосовно вимог про відшкодування витрат на лікування, який розпочався 31.05.2018 р. та, відповідно, сплинув 01.06.2021». Вказаний довід відповідача спростовується наступним частиною 1 статті 268 Цивільного кодексу України. «щодо відсутності шкідливих наслідків від непрацездатності позивача, оскільки він не працював на момент ДТП». Представник позивача звернув увагу суду на те, що позивач звернувся в суд про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок каліцтва та ушкодження здоров`я, а непрацездатність в період лікування є лише наслідком ушкодження і додатковим аргументом створення позивачу незручностей. Моральна шкода в основному полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Позивач не може документально підтвердити факт свого працевлаштування на той час, проте логічно, що фізичній особі дорослого віку, яка має на утриманні неповнолітню дитину, слід працювати щоб забезпечити себе та свою сім`ю матеріальним благом. Абсолютно логічним і видається той факт, що через переломи кісток фізична особа не може виконувати фізичну роботу та відповідно отримувати винагороду. Крім цього, непрацездатність полягає не лише в оплачуваній працездатності, а й у фізичній роботі у побуті, зокрема: ремонт у квартирі, городня робота на дачі, активний відпочинок з сім`єю, тощо. Всього цього, Позивач був позбавлений на період лікування переломів кісток. «щодо відсутності необхідності відвідування позивачем усіх судових засідань по кримінальному провадженні та не позбавлення його можливості доручити ведення справи представнику з віднесенням витрат на правову допомогу на винну сторону». Цей довід, на думку сторони позивача є недоречним, оскільки для участі представника в судових засіданнях та в процесуальних діях необхідно забезпечити оплату цьому представнику. Позивач довгий період лікувався та відповідно кошти витрачались на оплату лікування. Крім цього, позивач на період лікування не мав можливості здійснювати оплачувану роботу та відповідно отримувати винагороду. Тому у позивача не було можливості забезпечувати явку в судові засідання та на процесуальні дії представника. До цього ж, механізм ДТП чітко давав розуміння хто винний у цій пригоді і хто має відшкодувати всю заподіяну шкоду. Позивач виконуючий обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні, сумлінно з`являвся на кожну слідчу дію та кожне судове засідання. При цьому, позивач надіявся на те, що відповідачка запропонує йому відшкодування, проте остання навіть не цікавилась його станом здоров`я та необхідності у матеріальній допомозі. «щодо непомірно завищеного розміру моральної шкоди та не надання належних, переконливих доказів на обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди». Стороною позивача зазначено, що вказаний довід спростовується відсутністю будь-якого спростування розміру моральної шкоди, зокрема відповідачка не вказує який розмір моральної шкоди на її думку є справедливим. Факт ДТП підтверджений вироком суду, факт заподіяння тілесних ушкоджень позивачу також підтверджений вироком суду. Тому слід прийти до висновку, що факт заподіяння моральної шкоди підтверджено належними та допустимими доказами. Визначаючи розмір моральної шкоди слід звернути увагу на наступне: 1) на механізм ДТП - ДТП відбулось за повної вини відповідачки та повної невинності позивача; 2) на кількість потерпілих - внаслідок ДТП було заподіяно шкоду життю [PERSON] та здоров`ю позивачу і [PERSON] ; 3) на відшкодування шкоди - жодна із вказаних осіб, які зазнали шкоди в ДТП, не отримали відшкодування від відповідачки. [PERSON] померла так і не дочекавшись, ні вибачень, ні відшкодування зі сторони [PERSON] ; 4) на тривалість отримання відшкодування - позивач за понад 7 років не отримав жодного відшкодування. Навіть після отримання позовної заяви, відповідачка не запропонувала варіантів мирного вирішення спору, а навпаки вибрала тактику поглиблення спору та максимального його затягування. Отже, сторона позивача вважає, що сума моральної шкоди у розмірі 250000,00 грн. є справедливою з урахуванням заподіяних тілесних ушкоджень позивачу та пасивної поведінки відповідачки. «щодо висову «позивач під час ДТП не був пристебнутий паском безпеки і це відповідно могло збільшити заподіяну шкоду». Вказаний довід спростовується відсутністю будь-яких доказів на підтвердження цього факту. Крім цього, немає жодних висновків експертів, які б вказували на те, що причиною переломів кісток у позивача було те, що він не був пристебнутий паском безпеки. «щодо звернення позивача у 2018 році до суду з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП 17.04.2018 р. за участі сторін по цій справі». Вказаний довід відповідача спростовується пунктом 4 частини 1 статті 257 ЦПК України, згідно якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Отже, з вищевикладеної правової норми слідує те, що суд має право залишити позов без розгляду якщо справа перебуває у провадженні іншого суду. Застосування ж пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України можливе виключно, якщо провадження в іншому суді фактично здійснюється по справі, а не коли це провадження ймовірно буде колись здійснюватись, адже метою залишення позову без розгляду, на підставі п. 4 ч.1 ст. 157 ЦПК України, є недопущенням розгляду однієї й тієї ж справи одночасно двома і більше судами. Відповідачкою не надано доказів прийняття позовної заяви Васильківським міськрайонним судом та відкриття провадження по розгляду цього позову. На підтвердження відсутності вказаної позовної заяви у матеріалах кримінального провадження, представник позивача надає суду копію обвинувального акту та реєстру матеріалів справи кримінального провадження. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав та просих їх задовольнити. Відповідачка, її представник проти задоволення позовних вимог заперечували. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: Судом встановлено, що 17.04.2018 року, близько 16 години 30 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем «SKODA FABIA ACTIVE», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по 29 км.-700м. автомобільної дороги «Київ-Одеса» в напрямку м. Києва, в порушення вимог п. 2.3 б) та п. 2.3 д) Правил дорожнього руху створила загрозу безпеці дорожнього руху, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху, не переконавшись в безпечності своїх дій, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення з автомобілем «ГАЗ 3110», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, в бік м. Одеса. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ГАЗ 3110", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , отримав тілесні ушкодження внаслідок яких помер на місці події, водій цього автомобіля [PERSON] та ще одна пасажирка [PERSON] отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110000000284. 04.12.2023 року Васильківським міськрайонним судом Київської області постановлено вирок у кримінальному провадженні (справа № 362/5070/22, провадження: 1-кп/362/354/23), яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110000000284 від 17.04.2018, яким [PERSON] , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробовуванням строком на 2 (два) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Зазначене підтверджуються письмовими доказами (матеріалами) долученими до позовної заяви та не заперечується сторонами (ст. 18-73 а.с.) Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~175\~ЦПК України\~у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. За ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Наведеними нормами, та іншими законодавчими актами в цілому, визначена виключна прерогатива судді (суду) вирішення організаційних питань розгляду справи, зокрема і питань щодо залишення позовної заяви без руху. Також зазначені норми вказують на відсутність у сторін прав для заявлення клопотань, які виходять за межі предмета спору\~та суті\~справи,\~зокрема щодо залишення судом (суддею) позовної заяви без руху. Крім того питання залучення до справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, висвітлені ст. 53 ЦПК України та їх залучення також відноситься на вибір позивача, з урахуванням ч. 3 цієї статті та не є предметом заперечень які можуть заявлятися іншими сторонами, а тим більш стороною відповідача. Відтак вимоги відзиву на позов у частині заяви відповідачки, за підписом представника, адвоката Кузяєва О.В., якими [PERSON] просить суд залучити ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" у якості третьої особи з самостійними вимогами на стороні відповідача, розглянути клопотання представника відповідача адвоката Кузяєва О.В. про залишення позовної заяви без руху та у разі не усунення недоліків позовної заяви про залишення позову без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, судом сприймаються за такі, що носять безпідставний, маніпулятивний характер та є такими, що не підлягають розгляду. Щодо залучення до справи третьої особи яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору ПАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО", слід зазначити, що дана особа є залученою до справи в якості визначеної сторони позивачем. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019 справа № 676/518/17). Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. При цьому статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»: «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи». Вказаною нормою Закону України «Про судовий збір» спростовується заява сторони відповідача, в частині про невірно визначену суму судового збору, так як дана норма Закону не містить розмежування на майнову та моральну шкоду, а навпаки охоплює всі види шкоди, заподіяної каліцтвом або ушкодженням здоров`я. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004р. Згідно пункту 21.1. статті 21 Закону № 1961-IV, в редакції чинній на дату ДТП: «З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування». Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «SKODA FABIA ACTIVE», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКА" (Ідентифікаційний код юридичної особи - 13490997), відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AK7407173, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (відомості являються загальнодоступними та розміщені за посиланням: https://chd.mtsbu.ua/MTSBU). Відповідно до ст. 24.1. Закону України № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно позовної заяви та що підтверджено документально, за період лікування, а саме з 17.04.2018 по 03.05.2018, позивач, витратив 30744,00 грн., відтак розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить: 30744,00 грн. Згідно ст. 26-1 Закону України № 1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до п. 23.1. ст. 23 Закону України № 1961-IV, шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, яка визначена у розмірі 30744,00 грн. Відтак суд погоджується з розрахунком позивача, що виходячи з розміру страхових виплат належних позивачу у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком від 17.04.2018, дорівнює 1537,20 грн. Щодо розміру суми моральної шкоди визначеної позивачем у позовній заяві суд має зазначити наступне. Визначення судом розміру моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, є складним процесом і залежить від багатьох факторів. В Україні немає чітких "тарифів" на відшкодування моральної шкоди, тому суд приймає рішення, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також індивідуальних обставин справи. При визначенні розміру моральної шкоди: судом враховується характер та обсяг страждань потерпілого: фізичні страждання: біль, який зазнав потерпілий під час ДТП, під час лікування та реабілітації. Тривалість болю, необхідність хірургічних втручань, прийом знеболюючих препаратів; душевні (психічні) страждання: психологічна травма, стрес, нервові розлади, безсоння, страх, депресія, втрата радості життя. Вплив на емоційний стан, соціальну активність; зміна звичного укладу життя: неможливість займатися улюбленими справами, хобі, роботою, спортом. Обмеження рухливості, самообслуговування; тривалість лікування та реабілітації: чим довший період відновлення, тим більший розмір моральної шкоди; можливість повного відновлення здоров`я. Якщо тілесні ушкодження мають стійкий характер і призводять до інвалідності або тривалої втрати працездатності, розмір шкоди має бути вищим; вплив на професійну діяльність: Втрата працездатності, необхідність зміни професії або зниження кваліфікації; соціальні наслідки. Обмеження у спілкуванні, зміни у відносинах з оточуючими; витрати на лікування та реабілітацію. Хоча це стосується майнової шкоди, факт значних матеріальних витрат, пов`язаних з відновленням здоров`я, може опосередковано впливати на розмір моральної шкоди, оскільки вони є наслідком завданих страждань. Верховний Суд неодноразово наголошував, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Суд повинен враховувати вимоги розумності та справедливості, а також індивідуальні обставини справи, незалежно від наявності висновку психолога (хоча такий висновок може бути корисним для обґрунтування розміру шкоди). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV У. BULGARIA, 5 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, належить розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. За змістом позовної заяви та що підтверджено письмовими доказами: позивачу було заподіяно тілесні ушкодження внаслідок винних дій відповідачки - вказаний факт підтверджується вироком суду; позивачу були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому верхньої та нижньої щелепи, забій грудної клітки, забій передньої черевної стінки, закритий багатоуламковий перелом шийки тіла та заднього відростку лівої таранної кістки з помірним зміщенням уламків - вказаний факт підтверджується висновком судово-медичної експертизи; позивач був непрацездатним та перебував у гіпсі п`ять місяців, оскільки для відновлення кістки у людини старшого віку, особливо, якщо мова йде про реабілітацію після перелому зі зміщенням, процес може тривати і півроку; внаслідок тривалого стаціонарного/амбулаторного лікування у медичних закладах та періоду реабілітації; позивач був позбавлений можливості здійснювати трудову діяльність, та отримувати доходи, які життєво необхідні для забезпечення життєдіяльності, подальшого лікування та реабілітації і відновлення способу життя позивача; внаслідок отриманих травм позивач переніс значний фізичний біль та страждання, витратив багато часу і зусиль для відновлення попереднього стану, однак попередній стан - ніколи не може бути відновлений, переніс сильний емоційний стрес через отримані травми, було порушено звичний ритм життя позивача, значно погіршився його психологічний та фізичний стан, що додає моральних страждань; позивач з 2018 року й по сьогодні, тобто понад шість років, брав та бере й надалі участь у всіх досудових та судових процесах пов`язаних з притягненням до відповідальності відповідачки та відшкодуванням заподіяної нею шкоди; належний позивачу, на праві користування, автомобіль знищений та позивачу не було відшкодовано вартості цього автомобіля через довготривалий розгляд кримінальної справи. Відтак суд приходить до висновку, що позивачем зазначена сума моральної шкоди заявлена у розмірі який є цілком сумірним до пережитих позивачем моральних та фізичних страждань, їх тривалості, обсягу та інших факторів які вплинули в цілому на зміну звичного життя позивача. Щодо строків пропущення строку позовної давності позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою, суд і в даному випадку погоджується з доводами позивача, стосовно того, що згідно частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється, зокрема: на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Відтак, враховуючи викладене до позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої здоров`ю позивача, позовна давність не застосовуються. Щодо зауважень представника відповідачки, адвоката Кузяєва О.В., про незаконність позовних вимог, в частині того: що непрацездатність не мала шкідливих наслідків, оскільки позивач не працював на момент ДТП; що позивач не зобов`язаний був відвідувати всі судові засідання по кримінальному провадженні та не був позбавлений можливості доручити ведення справи представнику з віднесенням витрат на правову допомогу на винну сторону; що позивач під час ДТП не був пристебнутий паском безпеки і це відповідно могло збільшити заподіяну шкоду; що позивач у 2018 році звертався з вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП 17.04.2018 р. за участі сторін по цій справі, суд зазначає, що дані зауваження не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та цілком спростовуються відповіддю позивача на відзив (заяви сторони відповідача від 20.05.2025). Відповідно до ст. ст. 176, 141 ЦПК України, судом встановлено, що при подачі до суду позову, позивачем судовий збір не сплачено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Як зазначалось представником відповідачки, вимоги про стягнення моральної шкоди є майновими вимогами, проте за дану вимогу позивачем не сплачено судовий збір. Моральна шкода є втратою немайнового характеру, натомість відшкодування моральної шкоди відбувається в майновій (грішми, іншим майном) або немайновій формах (публікація спростування недостовірної інформації, публікація рішення суду у засобах масової інформації, інші форми відновлення морального стану особи). Отже, за змістом ч. 3 ст. 23 ЦК України позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо вона визначена у грошовому або іншому майновому вимірі, правовим наслідком відшкодування якої є грошове або інше майнове стягнення на користь позивача (стягнення грошових коштів, витребування майна, визнання права на майно тощо). Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а, отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (постанова КЦС ВС від 28 листопада 2018 р. у справі № 761/11472/15-ц; ухвала КЦС ВС від 08 липня 2020 року у справі № 213/4130/19). З даною позицією погоджується і суд, вважаючи, що при звернені з даною позовною заявою до суду має бути сплачено суму судового збору як за вимогу майнового характеру. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку сума судового збору має бути визначена згідно норми ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» та до сплати підлягає у розмірі 2484,60 грн. Відтак дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім всього зазначеного представником відповідачки заявлене клопотання щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу. Проте в рамках розгляду даної справи стороною позивача вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не заявлено, а лише викладений розрахунок можливих судових витрат, які позивач може понести у зв`язку з розглядом даної справи. Тому це питання суд відносить до розгляду в разі можливого звернення позивача в майбутньому до суду з заявою про розподіл судових витрат, а тому заперечення представника і в цій частині є передчасним та судом не розглядається. На підставі викладеного та

Outcome: approved