Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 18 лютого 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 92 (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2024 року матеріали вказаної позовної заяви передано на розгляд судді Левицької Т.В. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем [PERSON] 18 лютого 2012 року було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 92. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . Позивач в позовній заяві зазначила, що сторони разом не проживають, сімейні відносини між нею та її чоловіком припинені з лютого 2023 року, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем. Вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, викладені у позовній заяві. Зазначила, що на даний час проживає з іншим чоловіком. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти позову, підтвердив, що дійсно сторони разом не проживають, сімейні відносини між ними припинені з лютого 2023 року, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем. Зазначив, що проживає з іншою жінкою. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 лютого 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 92. [INFO] у сторін народилась дочка - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів позовної справи та пояснень сторін, останні разом не проживають, сімейні відносини між ними припинені з лютого 2023 року, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з позивачем. Вважають, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу є неможливим та суперечить їх інтересам. Позивачка проживає з іншим чоловіком, відповідач проживає з іншою жінкою. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved