Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з відповідним позовом до ФОП [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що 25.02.2024 року для отримання грошової допомоги перейшла за посиланням у додатку «Інстаграмм», де було необхідно ввести реквізити банківської картки. Також згодом їй зателефонував працівник банку та підтвердив необхідність заповнення банківських реквізитів для отримання грошової допомоги. Позивач виконала необхідні дії для заповнення реквізитів картки, після чого одразу у період часу з 20:36 по 20:38 год., 25.02.2024 року, відбулось незаконне списання грошових коштів з її рахунку чотирма транзакціями сумами по 24 960,00 грн., 25 064,00 грн., 25 168,00 грн., 9 568,00 грн. 02.06.2025 року представником позивача була подана заява про уточнення позовних вимог в якої зазначено відповідача [PERSON] як фізичну особу. 26.02.2024 року позивач звернулась до чергової частини слідчого відділу відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області із заявою про незаконне списання грошових коштів з її рахунку За результатом розгляду заяви позивача від 26.02.2024 року, по вищевикладеним фактам слідчим відділом відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області зареєстровано кримінальне провадження № 12024152040000274 від 27.02.2024 року за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами з банківської карти AT «Універсал Банк» № [NUMBER] , належної позивачу на загальну суму 84 760,00 грн, під приводом надання грошової допомоги, шляхом проведення незаконних операцій з використанням електронно- обчислювальної техніки, зловживаючи довірою позивача. Відповідно до квитанції отримувачем грошових коштів значиться фізична особа-підприємець [PERSON] . \~ \~ \~ \~Жодних договірних чи зобов`язальних правовідносин між сторонами не існує. Правочинів між нею та відповідачем не укладалось, позадоговірні відносини не виникали. Зобов`язання також не виникали, в зв`язку з чим у відповідача відсутні правові підстави на володіння коштами отриманими від позивача, оскільки він не є належним отримувачем. У зв`язку з наведеними обставинами представником позивача направлено відповідачу лист від 12.04.2024 року № 12/04 з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 84 760,00 грн. на рахунок позивача на протязі 7 (семи) календарних днів з дня отримання даного листа. Грошові кошти в сумі 84 760,00 грн. відповідачем не повернуті і досі, а тому позивач просить суд Стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] , безпідставно набуті грошові кошти в загальній сумі 84 760, 00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.05.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження з викликом осіб. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.05.2025 року постановленою судом без оформлення окремого документа, явку позивача визнано обов`язковою. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 року задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 року постановлену судом без оформлення окремого документа, відмолено у прийнятті уточненої позовної заяви а підставі ст. 49, 51 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, також позивач додала, що в додатку «інстаграмм», для отримання грошової допомоги перейшла за посиланням. Також згодом їй зателефонував працівник банку та підтвердив необхідність заповнення банківських реквізитів для отримання грошової допомоги. Так вона повідомила код, який їй прийшов по смс. Після чого вона виявила відсутність кредитних грошових коштів на своєму рахунку, які були перераховані відповідачу, після чого звернулась до поліції. Представник позивача також зазначила, що після з`ясування у слідчого, кошти від [PERSON] були перераховані на картковий рахунок фізичної особи [PERSON] а не рахунковий рахунок ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим, було подано уточнену позовну заяву в якій відповідача змінено з ФОП [PERSON] , на фізичну особу [PERSON] . Представник відповідача\~в судовому\~засіданні заперечувала\~проти задоволення\~позовних вимог,\~та пояснила,\~що відповідач\~ [PERSON] \~також став\~особою,\~яка потерпіла\~від шахраїв.\~Грошові кошти,\~які надійшли\~йому на\~рахунок від\~позивача [PERSON] \~пройшли транзитом\~через його\~рахунок до\~іншої,\~невідомої йому\~особи,\~а також\~були списані\~і його\~особисті кошти\~у розмірі\~71505\~грн.\~Про що\~він також\~звернувся із\~заявою по\~вчинення злочину. За результатом розгляду якої по вищевикладеним фактам слідчим відділом відділення поліції № 2 ХРУП № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області зареєстровано кримінальне провадження № 120204221150000310 від 26.02.2024 року за ч. 4 ст. 190 КК України. Особу, якої перераховані кошти встановити не вдалося. Також зазначила, що [PERSON] не має рахункового рахунку як ФОП. Вислухавши сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз статті 1212\~ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212\~ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Одночасно,\~стаття 216 ЦК України\~встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,\~відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Таким чином, застосування у кожному конкретному випадку положень статей 1212 або 216\~ЦК України\~залежить від обставин, за яких грошові кошти передавалися відповідачу. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі\~статті 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується\~стаття 1212 ЦК України. Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеної у постановах від20 березня 2019 року у справі №607/5422/16-ц, від 23 квітня 2020 року у справі №501/5213/13-ц Згідно із частиною першою\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка, набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої\~статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті\~11, частини першої статті\~177, частини першої статті\~202, частин першої та другої статті\~205, частини першої статті\~207, частини першої статті\~1212 ЦК України\~дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, у наслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою\~статті 11 ЦК України. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення\~статті 1212 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, від 25 лютого 2015 року у справі № 3-11гс15, від 25 березня 2015 року у справі № 3-5гс15, від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15, від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15, від 07 червня 2017 року у справі № 923/1233/15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18). Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 726/707/16-ц (провадження № 61-12155св19), від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (провадження № 61-15428св19), від 11 листопада 2020 року у справі №522/19690/18 (провадження № 6115125св19). Судом встановлено,\~що відповідно\~до квитанції № 38ВЕ-2543-АМОР-Х6ТА\~від 25.02.2024\~року;\~квитанції №\~6Е72-Н527-5НС1-7МА6\~від 25.02.2024\~року;\~квитанції №\~ОР15-НРАН-А5ХС-НЕ11\~від 25.02.2024\~року та\~квитанції №\~АЕН7-Е7ХА-ЕХЕА-АК09\~від 25.02.2024\~року,період часу з 20:36 по 20:38 год., 25.02.2024 року, відбулось списання грошових коштів з рахунку позивача [PERSON] чотирма транзакціями сумами по 24 960,00 грн., 25 064,00 грн., 25 168,00 грн., 9 568,00 грн. на загальну суму 84760 , 00 грн. отримувачем грошових коштів значиться фізична особа [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 15-18). 26.02.2024 року позивач звернулась до чергової частини слідчого відділу відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області із заявою про незаконне списання грошових коштів з її рахунку За результатом розгляду заяви позивача від 26.02.2024 року, по вищевикладеним фактам слідчим відділом відділення поліції № 2 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області зареєстровано кримінальне провадження № 12024152040000274 від 27.02.2024 року за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України (а.с. 12). \~ \~ \~ \~Представником позивача направлено відповідачу лист від 12.04.2024 року № 12/04 з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів у сумі 84 760,00 грн. на рахунок позивача на протязі 7 (семи) календарних днів з дня отримання даного листа. Направлення указаного листа відповідачу підтверджується описом вкладення до цінного листа (№ 5405205617351) з відбитком штемпеля поштового відділення(а.с. 19-22). Разом із тим, поштове відправлення за № 5405205617351 з листом від 12.04.2024 року № 12/04 повернуте позивачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою з сервісу відстеження пересилання поштових відправлень на офіційному веб-сайті Укрпошти https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html (а.с. 23-24). Також з роздруківки руху коштів по картці [PERSON] від 17.10.2024 року вбачається 25.02.2024 року зарахування коштів на картковий рахунок фізичної особи [PERSON] від [PERSON] на загальну суму у розмірі 81500 грн. 00 коп. із зазначенням платежу «ЗАКАЗ 51688» (а.с. 66-67). Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями\~статті 48 ЦПК України\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами\~статті 51 ЦПК України\~суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України,\~статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. Як встановлено\~в ході\~розгляду справи,\~позов подано\~до [PERSON] як\~до Фізичної\~особи підприємця,\~однак Судом\~встановлено,\~відповідно до\~квитанції №\~38ВЕ-2543-АМОР-Х6ТА\~від 25.02.2024\~року;\~квитанції №\~6Е72-Н527-5НС1-7МА6\~від 25.02.2024\~року;\~квитанції №\~ОР15-НРАН-А5ХС-НЕ11\~від 25.02.2024\~року та\~квитанції №\~АЕН7-Е7ХА-ЕХЕА-АК09\~від 25.02.2024\~року,період часу з 20:36 по 20:38 год., 25.02.2024 року, відбулось списання грошових коштів з рахунку позивача [PERSON] чотирма транзакціями сумами по 24 960,00 грн., 25 064,00 грн., 25 168,00 грн., 9 568,00 грн. на загальну суму 84760 , 00 грн. отримувачем грошових коштів значиться фізична особа [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) (а.с. 15-18). 02.06.2025 року представником позивача була подана заява про уточнення позовних вимог в якої зазначено відповідача [PERSON] як фізичну особу, тобто фактично подано новий позов до іншого відповідача. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 19.06.2025 року постановлену судом без оформлення окремого документа, відмолено у прийнятті уточненої позовної заяви а підставі ст. 49, 51 ЦПК України. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати у справі суд відносить на рахунок позивача.\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: dismissed