Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача та відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 22.02.2023 надійшла позовна\~заява,\~в якій\~позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31009,50 грн за кредитним договором №2059240 від 28.07.2020. 28 липня 2020 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено кредитний договір №2059240 у електронній формі. Відповідно до умов цього договору, первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 10 000 гривень строком на 30 днів із сплатою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування. 24 грудня 2020 року між первісним кредитором та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення прав вимог №57-МЛ, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги за кредитним договором №2059240. Однак відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків, унаслідок чого має заборгованість перед позивачем у сумі 31 009,50 гривень. Відмовляючись добровільно погасити цю заборгованість, він є причиною звернення позивача до суду з відповідним позовом. Стосовно судового розгляду: Представник позивача не з`явився на судове засідання, про час і місце розгляду повідомлений належним чином. Подано заяву, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу без його участі. Відповідач у судовому засіданні також не з`явився. Про дату, час і місце слухання повідомлявся належним чином. Представник відповідача подав до суду відзив, у якому частково визнає позовні вимоги щодо стягнення суми кредиту у розмірі 6 966 грн та відсотків за користування кредитом у сумі 3 483 грн 00 копійок. В іншій частині позовних вимог відповідач не погоджується. Відповідач підтверджує, що 28.07.2020 між ним і ТОВ "Мілоан" укладено кредитний договір №2059240 на суму 10 000 грн. Також він частково погасив заборгованість за тілом кредиту з 27.08.2020 по 11.10.2020 на суму 3 034 гривні (згідно з розрахунками позивача). Також відповідач частково сплачував проценти за користування кредитом за цей період у сумі 4 579 грн, що також визнається позивачем. При цьому нарахування відсотків у сумі 23 343 грн 50 копійок є неспівмірним із заборгованістю за тілом кредиту і фактично перевищує її майже у 350 разів. Згідно з умовами кредитного договору, реальна процентна ставка за весь період дії (з урахуванням пролонгацій) склала 358,08%, що є надмірним тягарем для позичальника. Тому відповідач просить зменшити розмір відсотків до 50% від суми заборгованості тобто до 3 483 грн, а також просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи за його відсутності. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.03.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 12.05.2023 прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено судове засідання. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2024 скасовано заочне рішення суду та призначено справу до розгляду. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.04.2019 ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" зареєстроване як юридична особа 25.06.2007, вид економічної діяльності, 64.92 - інші види кредитування (а.с.25). У справі встановлено, що 28.07.2020 між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено кредитний договір № 2059240. Відповідно до пункту 1.1 договору, позикодавець зобов`язується, на умовах, визначених цим договором, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, зазначеній у пункті 1.2, на строк, передбачений пунктом 1.3. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за його надання та проценти за користування за умовами і в строки, визначені договором. Згідно з пунктами 1.21.4 договору, сума кредиту становить 10 000 грн, надається строком на 30 днів з 28.07.2020 по 27.08.2020. Термін повернення кредиту та сплати комісії і відсотків 27.08.2020. За пунктом 1.5.1 договору, комісія за надання кредиту становить 700 грн, що нараховується одноразово за ставкою 7% від суми кредиту. За пунктом 1.5.2, проценти за користування кредитом 2 640 грн, нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту щодня. Тип процентної ставки фіксована. За пунктом 1.6, базова ставка 5% на день за залишком кредиту. Пункт 2.1 передбачає, що кредит надається шляхом переказу на картковий рахунок позичальника. Пункт 2.2.3 вказує, що проценти нараховуються за незмінною ставкою, визначеною пунктом 1.6, і застосовуються протягом усього строку користування, включно з строком після строки повернення. Згідно з пунктом 3.3.2, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти, а також інші платежі у строки, передбачені договором. Пункт 4.1 визначає, що при простроченні повернення кредиту, сплати процентів або інших платежів, починаючи з дня після терміну згідно з пунктом 1.4, застосовуються штрафні санкції та автоматичне продовження строків користування й оновлення графіків. Пункт 6.1 встановлює, що цей кредитний договір укладається в електронній формі через особистий кабінет на сайті miloan.ua. Згідно з пунктом 6.5, цей договір має таку саму юридичну силу, як і письмовий. Як свідчить графік розрахунків, який є додатком № 1 до кредитного договору № 2059240 від 28.07.2020, дата платежу 27.08.2020, до сплати: 10 000 грн кредит, 700 грн комісія за надання кредиту, 2640 грн проценти, разом 13340 грн (а.с. 10). Відповідно до довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ "Мілоан", клієнт [PERSON] , з яким укладено договір № 2059240 від 28.07.2020 ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор «Z45136»; час відправки ідентифікатора позичальнику 28.07.2020 07:44.; номер телефону [NUMBER] (а.с. 12). Анкета-заява на кредит № 2059240 від 28.07.2020 містить надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви, прийняття рішення по заяві та погоджені умови кредитування по заяві (а.с. 11). Відповідно до копії платіжного доручення № 24423221 від 28.07.2020 (а.с. 13), ТОВ "Мілоан" перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] кредитні кошти згідно з договором в сумі 10 000 грн (а.с. 13). Отже ТОВ "Мілоан" умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму, що підтверджується копією платіжного доручення. Також суд з`ясував, що 24.12.2020 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ ФК "Кредит-Капітал" було укладено Договір відступлення прав вимоги №57-МЛ відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №24423221 від 28.07.2020, що укладений між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] (а.с.16-20). Відповідно до копії реєстру Боржників до договору відступлення права вимоги №57-МЛ від 24.12.2020, ТОВ ФК "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору № 24423221 від 28.07.2020 і загальна сума заборгованості становить 31009,50 грн, з яких: 10 000 грн залишок по тілу кредиту, 23343,50 грн залишок по відсотках, 700 грн залишок по комісії (а.с. 21-23). Також відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості (а.с.24), однак заборгованість погашена не була. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, договір укладено сторонами в електронній формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що кредитний договір укладено між сторонами в електронній формі на підставі оформлення та подання ТОВ «Мілоан» відповідної анкети-заяви на кредит №24423221 від 28.07.2020, підписання позичальником одноразовим ідентифікатором та відправлення товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Суд зазначає, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд доходить до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, за яким з рахунку ТОВ «Мілоан», перераховано кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки [PERSON] , зареєстрованого останнім у особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача, та зазначає, що стороною позивача надано належним чином завірені копії документів, які складаються зі слів "з оригіналом згідно" та з особистого підпису особи, яка засвідчує копію із проставленням дати засвідчення копії, водночас відповідачем не наведено належних обґрунтувань щодо невідповідності копій наявних в матеріалах справи документах. Доказів того, що платіжна картка, на яку ТОВ «Мілоан» було здійснено перерахування коштів, належить не відповідачу, останнім суду не надано. Так само і не надано доказів, що кошти на цю картку позивачем не були перераховані. При цьому, заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Відповідно, доводи сторони відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази перерахування кредитних коштів відповідачу кредитодавцем ТОВ «Мілоан», не відповідають дійсності. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. У кредитному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, який не спростовано відповідачем, утворилася заборгованість у сумі становить 31009,50 грн, з яких: 6966,00 грн прострочене тіло кредиту; 700 грн заборгованість за комісією ; 23343,50 грн залишок по сплаті відсотків. З огляду на доведеність факту існування між сторонами грошового зобов`язання та обізнаність відповідача з умовами кредитування, визначена кредитним договором комісія та нараховані проценти є складовою загальної вартості кредиту та враховується при обчисленні загальної вартості кредиту для позичальника. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Що стосується доводів відповідача щодо зменшення розміру відсотків та непомірним тягарем суд зазначає, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору (позики) обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту (позики), в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)). Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 2.2.3 кредитного договору сторони погодили, "Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова Договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника." [PERSON] був наданий кредит в розмірі 10000 грн, строком на 30 днів. Розмір нарахованих відсотків за користування кредитом відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору становить 2640 гривень. Вказані відсотки позивач нараховував в період з 28 липня 2020 року по 18 жовтня 2020 року. З 19 жовтня 2020 року позивач почав нарахування відсотків за ставкою 5.00 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування, за ставкою визначеною відповідно до п. 1.6 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто як міру відповідальності за невчасне виконання своїх зобов`язань. У пунктах 105-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справ і№ 910/4518/16 (провадження № 12-16гс19) зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом. Сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Аналогічні висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). У пункті 8.33 наведеної постанови вказано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. У пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. По справі № 355/4646/22 Верховний Суд вказав, що колегія суддів не відступає від висновків про те, що статтею 625 ЦК України передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою, чи від висновків, що проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України не є неустойкою, а підтверджує попередні висновки Верховного Суду про те, що розмір указаних процентів (визначених договором у тому числі) може бути зменшено, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України. Такі ж правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.04.24р. по справі №355/4646/22. Розмір кредиту складає 6966 гривень. Вказані кошти мали були повернуті разом з відсотками (ставка 0,88%) за користування через 30 днів. Після закінчення дії договору, у зв`язку з невиконанням зобов`язань, кредитодавець почав нарахування боржнику відсотків за п. 2.2.3 договору за процентною ставкою 5.00% за кожний день, яка за умовами договору визначена саме як міра відповідальності по ст. 625 ЦУ України. Розмір нарахованих відсотків з 19 жовтня 2020 року по 17 грудня 2020 року склав 20899 грн, що більше ніж в три рази перевищило розмір кредиту. Такий випадок - стягнення заявленої суми процентів після закінчення дії договору, з огляду на непропорційність з розміром кредиту, матиме наслідком некомпенсацію майнових втрат кредитодавця, а його певне збагачення за рахунок позичальника, що несправедливо відносно боржника. Отже, з огляду на неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи обмеження стягнення процентів відповідно до п.п. 2.2.3 договору та їх присудження у розмірі 10000 грн, що із нарахованими процентами за п. 1.5.2 договору становить в розмірі 12445, 50 гривень. Зважаючи на викладене та відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України відповідно до п. 2.2.3 кредитного Договору за ставкою 5.000% необхідно змінити, зменшити її з 20898 грн до 10000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати щодо сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2684,00 грн., а в задоволені вимог представника про стягнення витрат на правничу допомогу суд відмовляє, так як позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 514, 526, 530, 549-551, 599, 624, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: partial