Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. В обґрунтування позовної заяви вказує, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до квітня 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сину [PERSON] виповнилося 18 років. Він навчається на 2 курсі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ денного відділення 01.09.2023 року по 04.07.2026 р., що підтверджується довідкою №607 від 18.03.2025 року. На період навчання син проживає в гуртожитку, за який потрібно оплачувати кошти.Також позивачкою оплачуються постійно кошти на проїзд до місця навчання. Позивачка забезпечує сина продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям. Позивачу не відомо чи працює відповідач на даний час офіційно, однак він здоровий, працездатний, має дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. На сьогодні відповідач будь-якої матеріальної допомоги дитині не здійснює, через що позивачка змушена звернутися до суду за захистом прав. Вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на період навчання сина у розмірі частини зі всіх видів заробітку щомісяця. Стягнення аліментів в даному розмірі вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Просить стягувати із [PERSON] , аліменти на користь позивачки на утримання повнолітньої дитини - сина [PERSON] в розмірі частини зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Клопотання, процесуальні дії у справі. 07 травня 2025 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 29 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. У судове засідання позивачка не з"явилася - представник позивачки подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі позивачки та представника, позов підтримала, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом встановлено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до квітня 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . На даний час сину [PERSON] виповнилося 18 років. Він навчається на 2 курсі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ денного відділення 01.09.2023 року по 04.07.2026 р., що підтверджується довідкою №607 від 18.03.2025 року. На період навчання син проживає в гуртожитку, за який потрібно оплачувати кошти. Також позивачкою оплачуються постійно кошти на проїзд до місця навчання. Позивачка забезпечує сина продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, канцелярським приладдям. Позивачу не відомо чи працює відповідач на даний час офіційно, однак він здоровий, працездатний, має дохід і може надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. На сьогодні відповідач будь-якої матеріальної допомоги дитині не здійснює. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження дітьми навчання (форма навчання може бути як денна, так і заочна (постанова Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц), потреба дітей у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Така позиція закріплена безпосередньо в п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також в постановах Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 748/2340/17 та від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають 1) той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання та безпосередньо 2) дочка, син, які продовжують навчання. У разі пред`явлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі у якості третьої особи повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти. При визначенні розміру матеріальної допомоги суд обов`язково враховує: -актуальну і дійсну потребу дитину у наданні їй матеріальної допомоги, - вартість навчання, вартість підручників і проїзду до навчального закладу, вартість проживання у гуртожитку або орендованій квартирі за місцем знаходження навчального закладу (постанова ВС від 13.04.2021 року у справі № 308/4214/18), - стан здоров`я платника аліментів, його матеріальний та сімейний стан, наявність у платника аліментів майна, грошових коштів та - інші обставини, що мають значення. Крім того, як передбачено ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь також у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Варто зазначити, що Відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів на старшу дитину, на контакт з Позивачем не йде, жодних коштів на утримання дитини не надає. Постановою від 29.01.2018 року по справі № 622/373/16-ц Верховний Суд роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 190 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначає, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки, ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (яка є спеціальною нормою Закону, що підлягає до застосування при вирішенні справи) не передбачає мінімального розміру аліментів, що можуть стягуватися на утримання повнолітніх дочки, сина, то у задоволенні вимог позивача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатної особи, слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв`язку з розглядом цієї справи в розмірі 1211,20 гривень. Відповідно до ст.ст. 180-183, 199 Сімейного кодексу України, ст.ст. 200, 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved