Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнати право власності на земельну ділянку площею 40,08 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району, Харківської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323385500:10:000:0227 за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.05.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки у простій письмовій формі. Відповідно до умов даного договору [PERSON] (сторона договору - Покупець) передав кошти [PERSON] (сторона договору - Продавець) за продаж земельної ділянки, площею 40,08 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323385500:10:000:0227, про що свідчить розписка написана власноручно відповідачем [PERSON] , а останній в свою чергу передав [PERSON] , оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІV-ХР № 057347 від 23.10.2000 р., який належав відповідачу, що також підтверджується розпискою про отримання даних документів. При укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки 03.05.2018 року між сторонами було досягнуто домовленості про всі істотні умови договору купівлі-продажу земельної ділянки, на виконання якого позивачем було сплачено обумовлену суму коштів з відповідачем, а саме 1660000,00 (один мільйон шістсот шістдесят тисяч гривень 00 коп.), а відповідачем було передано позивачу вищезазначений державний акт на право власності, тобто виконана умова договору в частині фактичної передачі майна. Однак, незважаючи на взяті на себе зобов`язання, не було здійснено нотаріальну реєстрацію договору купівлі-продажу, адже відповідач не з`явилась у домовлені строки до нотаріуса, при цьому не відповідаючи на телефонні дзвінки. Оскільки між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, та даний договір було повністю виконано з обох сторін. Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області від 23.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та ухвалою від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 18.06.2025 року. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явились. Від позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] до суду надійшли письмові заяви в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та проти заочного розгляду справи не заперечують. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 03.05.2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 40,08 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323385500:10:000:0227. На виконання умов вищевказаного договору покупець передав продавцю грошові кошти у розмірі 1660000,00 грн., що підтверджується розпискою від 03.05.2018, власноручно написаною [PERSON] . Відповідно до вказаної розписки [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1660000,00 грн. в якості оплати за продаж належної їй земельної ділянки площею 40,08 га з кадастровим номером: 6323385500:10:000:0227. Крім того, [PERSON] передав [PERSON] правовстановлюючі документи на землю, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ХР № 057347 від 23.10.2000 р. В свою чергу [PERSON] 03.05.2018 написав розписку про отримання вищевказаних документів. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ХР №\~057347\~від 23.10.2000\~р.земельна ділянка 40,08 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Красноградського району, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323385500:10:000:0227, належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплати за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторонами за договором було здійснено повне виконання усіх істотних умов, а саме: позивач сплатив кошти за об`єкт нерухомості, земельну ділянку, а продавець передала позивачу документи, що підтверджують право власності на вказане майно. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до статті 1 протоколу 1 Європейської Конвенції\~з прав\~людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 06 вересня 2017 року в цивільній справі № 6-1288цс17, однією з умов застосування ч. 2 ст.\~220\~ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року в справі № 142/119/20 зазначив, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина друга\~статті 220 ЦК України). З урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання договору дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України\~є способом захисту цивільних прав та інтересів учасників приватних відносин. Рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору «зцілює» тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. При цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається в силу прямої вказівки в частині другій\~статті 220 ЦК України. Судом встановлено, що сторони договору, починаючи з моменту передачі та прийняття вказаного майна, мали бажання переоформити вказане майно у нотаріуса після зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Позивач всі свої зобов`язання виконав, користується придбаним майном, однак не може оформити право власності на майно з причин незалежних від нього, через ухилення відповідачки від здійснення дій направлених на нотаріальне посвідчення договору. Зазначені факти, свідчать про неможливість визнання за позивачем права власності на майно, окрім як за зверненням до суду, з вимогою про визнання договору дійсним, визнання права власності, що є похідним одне від одного та поєднано спільною метою. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями\~ст.16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що сторонами були виконані усі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, відбулась передача майна та його оплата, тобто фактично виконані умови договору та наявне на той момент бажання сторін досягти вказаної мети, майно було правомірно придбано позивачем, беручи до уваги, що нотаріальне посвідчення договору є неможливим у зв`язку з ухиленням відповідачки від виконання свого зобов`язання за цим договором, а також враховуючи те, що позивач має непорушне право на законне володіння своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та визнання за позивачем права власності на земельну ділянку підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved