Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

В січні 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Балійчук Л.І. звернулась до суду із позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», в якому просила: - зобов`язати АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточним рахунком у гривні (UAH) [NUMBER] ), відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , шляхом розблокування даного поточного рахунку (поновлення проведення зупинених фінансових операцій за даним рахунком); - зобов`язати АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточним рахунком у доларах США (USD) [NUMBER] , відкритим [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , шляхом розблокування даного поточного рахунку (поновлення проведення зупинених фінансових операцій за даним рахунком); - зобов`язати АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточним рахунком у фунтах стерлінгах (GBP) [NUMBER] , відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , шляхом розблокування даного поточного рахунку (поновлення проведення зупинених фінансових операцій за даним рахунком); - стягнути із відповідача на користь позивача три відсотки пені за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань відповідачем перед позивачем від суми 100821,12 грн, яка заблокована на поточному рахунку у гривні (UAH) [NUMBER] , відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , - в сумі 305487,99 грн.; - стягнути із відповідача на користь позивача три відсотки пені за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань відповідачем перед позивачем від суми 19349,50 доларів США, яка заблокована на поточному рахунку у доларах США (USD) [NUMBER] , відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , - в сумі 58628,99 доларів США; - стягнути із відповідача на користь позивача три відсотки пені за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань відповідачем перед позивачем від суми 8580,86 фунтів стерлінгів, яка заблокована на поточному рахунку у фунтах стерлінгах (GBP) [NUMBER] , відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , в сумі 26000,00 фунтів стерлінгів; - стягнути із відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є споживачем банківських послуг, які надає відповідач. В АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я позивача були відкриті наступні поточні рахунки: у гривнях [NUMBER] , у доларах США [NUMBER] , у фунтах стерлінгах [NUMBER] . Вказує на те, що в зв`язку із продажем нерухомості внесені готівкові кошти на її рахунки, відкриті у відповідача. Однак, 26.09.2023 банком зупинено фінансові операції та відповідні рахунки заблоковано. 26.09.2023 позивачку повідомлено про необхідність подачі документів, які підтверджують походження коштів. 27.09.2023 позивачем направлено відповідачу на електронну пошту копії документів, однак, 15.12.2023 банк повідомив позивача про відмову у розблокуванні її рахунків та не прийняв надані позивачем документи. Позивач вважає, що відповідач здійснив блокування її рахунків, зупинив фінансові операції по рахункам без достатніх правових підстав та без дотримання вимог закону, чим порушив право позивача на вільне володіння та розпорядження належним їй майном, тому її порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні коштами, що знаходяться на її поточних рахунках. Крім того, з огляду на те, що відповідач порушив вимоги законодавства про захист прав споживачів, тому з відповідача на користь позивача, в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягає стягненню пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожен день прострочення за період із 26.09.2023 по 04.01.2024 від сум коштів, які знаходились на кожному рахунку. Також позивач вказує, що з огляду на незаконне зупинення фінансових операцій по рахункам (блокування рахунків) їй завдано моральну шкоду, яка оцінена позивачем в розмірі 50000,00 грн та яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 09.01.2024, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. У січні 2024 року представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що в період дії воєнного стану Верховною Радою України визначено спеціальний порядок внесення готівки без перевірки джерела походження коштів. Позивач на запит банку, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також ДКБО, не надала документи, які б підтверджували джерела походження грошових коштів, а тому банк правомірно повідомив позивача про відмову від підтримання ділових відносин з нею, а також про необхідність з`явитися до банку з метою закриття рахунків та перерахування залишків коштів позивача. Зазначає, що заявлені позивачем до стягнення суми коштів значно перевищують суму грошових коштів, з якої як бази нарахування, позивач помилково розраховує штрафи. Крім того, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не може розраховуватись із суми грошових коштів, які були на рахунку позивача, а відтак заявлені до стягнення суми є безпідставними. Також з огляду на недоведеність позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та відсутність будь-яких доказів на підтвердження наявності моральних страждань, відповідач вказує про відсутність підстав для відшкодування зазначеної шкоди банком. В лютому 2024 року представник позивача подала відповідь на відзив, в якій наголошувала на те, що відповідач не мав права вживати заходи щодо встановлення джерел походження коштів, оскільки позивач вносила суму, яка не перевищувала визначений законом поріг фінансової операції та не була підозрілою. Крім цього, позивачем на запит банку надані всі необхідні документи на підтвердження походження коштів, які були внесені на рахунки позивача, але відповідач продовжив незаконне блокування рахунків та лише після звернення позивача до суду надіслав лист про намір повернення коштів. В травні 2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення, у яких останній наполягав на безпідставності позовних вимог, вказуючи про ненадання позивачем документів на підтвердження походження коштів та законності дій банку з огляду на чинні вимоги закону в умовах військового стану. Крім того, заявлена позивачем до стягнення пеня, в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у даних правовідносинах не може бути нарахована, а також не може розраховуватись із суми грошових коштів, які були на рахунках позивача, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. У вересні 2024 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, а також заперечення представника позивача на зазначене клопотання. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.10.2024 прийнято заяву представника відповідача про закриття провадження у частині позовних вимог у даній справі. Закрито провадження у даній справі в частині наступних позовних вимог: зобов`язання АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточним рахунком у гривні (UAH) [NUMBER] ), відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , шляхом розблокування даного поточного рахунку (поновлення проведення зупинених фінансових операцій за даним рахунком); зобов`язання АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточним рахунком у доларах США (USD) [NUMBER] , відкритим [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , шляхом розблокування даного поточного рахунку (поновлення проведення зупинених фінансових операцій за даним рахунком); зобов`язання АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточним рахунком у фунтах стерлінгах (GBP) [NUMBER] , відкритому [PERSON] у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та який обслуговується через банківські картки № [NUMBER] та № [NUMBER] , видані Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» на ім`я [PERSON] , шляхом розблокування даного поточного рахунку (поновлення проведення зупинених фінансових операцій за даним рахунком), у зв`язку з відсутністю предмету спору. Щодо інших позовних вимог, заявлених у позові [PERSON] до АТ «Перший український міжнародний банк» вирішено продовжити розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у письмовому відзиві на позов. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», на підставі заяви про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відкрито наступні поточні рахунки: -у гривнях [NUMBER] , -у доларах США [NUMBER] , -у фунтах стерлінгах [NUMBER] . В зв`язку із надходженням на рахунки позивача грошових коштів, які не співпадали з наданою позивачем інформацією про дохід, відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», та вимог частини 5 Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, 22.08.2023 відповідач запитав у позивача документи та відомості, необхідні для з`ясування фінансового стану позивача та джерел походження коштів, зокрема, в серпні 2023 року, а також у вересні 2023 року відповідачем зупинені фінансові операції та заблоковані рахунки позивача. Позивачем надані банку копії договорів купівлі-продажу нерухомості, однак, в грудні 2023 року відповідач повідомив позивача, що ці договори підтверджують походження коштів лише при безготівковому розрахунку, при готівковому розрахунку банк зазначені документи прийняти не може, тому позивачу запропоновано подати належні документи. 04.01.2024 позивач звернулась до суду із позовом про зобов`язання АТ «Перший Український Міжнародний Банк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні поточними рахунками шляхом їх розблокування, та стягнення із відповідача трьох відсотків пені за кожен день невиконання (прострочення виконання, неналежного виконання) зобов`язань відповідачем перед позивачем від суми коштів, які заблоковані на поточному рахунку. 19.01.2024 відповідач повідомив позивача про те, що банк відмовляється від підтримання ділових відносин з позивачем, в зв`язку із ненаданням належних документів чи відомостей для перевірки фінансового стану позивача та джерел походження коштів, а також поінформував позивача про необхідність звернутись до відповідача із заявою про закриття рахунків, та надання реквізитів банківського рахунку для перерахування залишків коштів. В березні 2024 року позивачу повернуто залишки коштів, які перебували на поточних рахунках, відкритих на ім`я позивача. Доказів на підтвердження звернення позивача із позовними вимогами про визнання незаконними дій відповідача щодо зупинення фінансових операцій та незаконного блокування рахунків, представником позивача суду надано не було, та дані вимоги не є предметом розгляду у даній справі. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.10.2024 прийнято заяву представника відповідача про закриття провадження у частині позовних вимог у даній справі, закрито провадження в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] поточними рахунками. В іншій частині позовних вимог про стягнення пені вирішено продовжити розгляд справи. Зазначена ухвала суду стороною позивача оскаржена у встановленому порядку не була, та зі змісту заперечень позивача на клопотання відповідача про закриття провадження у справі вбачається, що позивач вказує про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача пені у виді трьох відсотків річних з огляду на порушення відповідачем прав позивача, як споживача послуг. Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення пені зазначено, що відповідач безпідставно заблокував рахунки позивача, позбавив можливості користуватись грошовими коштами в порушення вимог законодавства про захист прав споживачів, а тому із відповідача на користь позивача, в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», підлягає стягненню пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожен день прострочення за період із 26.09.2023 по 04.01.2024 від сум коштів, які знаходились на кожному рахунку. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що заявлені позивачем до стягнення суми коштів значно перевищують суму грошових коштів, з якої, як бази нарахування, позивач помилково розраховує пеню, а також пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не може розраховуватись із суми грошових коштів, які були на рахунку позивача, а відтак заявлені до стягнення суми є безпідставними. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 47 вказаного Закону, до банківських послуг належать відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання. З наведеного вбачається, що відкриття та ведення поточних (розрахункових, кореспондентських) рахунків клієнтів є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського рахунку, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (клієнту). Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», останній, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно з ч. 2 ст. 1066 ЦК України, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) зробила висновок, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц (провадження № 14-184цс20) зробила висновок, що у загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» - це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу. При цьому, такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві, а тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банк грошові кошти як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки, такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Як вже зазначалось вище, позивачем на підставі заяви про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб відкрито у АТ «Перший Український Міжнародний Банк» поточні рахунки у гривнях, у доларах США, та у фунтах стерлінгах. Підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 статті 7 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що поточний рахунок - це рахунок, який відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Отже, оскільки базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача, проте, здійснення такої плати не передбачається умовами договору про відкриття поточних рахунків, підстави для стягнення з банку на користь споживача пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні. При цьому, позивачем заявлено про стягнення пені в розмірі трьох відсотків саме в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», та розраховано ці суми від сум коштів, які перебували на рахунках, що суперечить вимогам закону та усталеній практиці в подібних правовідносинах, а також свідчить про безпідставність вимог позивача. Окремо слід відмітити, що позивач не заявляв позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в порядку ст. 625 ЦК України, зокрема, з огляду на неналежне виконання умов договору, безпідставного блокування рахунків та вчасного неповернення коштів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі трьох відсотків за кожен день невиконання зобов`язань в сумі 305487,99 грн, в сумі 58628,99 доларів США, та в сумі 26000,00 фунтів стерлінгів, розрахованих із сум внесених позивачем в банк грошових коштів за договором, на підставі якого були відкриті поточні рахунки, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, законні підстави для стягнення заявлених сум пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, тому суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн, суд зазначає наступне. Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Для правовідносин, що виникли між сторонами з приводу відшкодування моральної шкоди, необхідно встановлення вини. Згідно з п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано достатніх доказів завдання їй моральної шкоди, переконливих доказів на підтвердження протиправності дій банку, та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача. Враховуючи викладене, та те, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість відшкодування моральної шкоди, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині. В порядку ст. 133, 137, 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed