Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

29.04.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року, за яким було видано кредит у сумі 4000,00 гривень та за кредитним договором №2001272080101 від 19.03.2019 року, за яким було видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 3000,00 гривень, який в подальшому було збільшено до 21989,22 гривень. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином, внаслідок чого станом на 04.02.2025 року утворилась заборгованість, яка складає: за кредитом договором №1002087919201 від 07.02.2022 року 5486,97 гривень, з них 4000,00 гривень заборгованість за кредитом, 1,05 гривні заборгованість за відсотками, 1485,92 гривень заборгованість за комісією; за кредитним договором №2001272080101 від 19.03.2019 року 36805,00 гривень, з них: 21989,22 гривень заборгованість за кредитом, 14815,78 гривень заборгованість за процентами. Загальна сума заборгованості за вказаними кредитними договорами станом на 04.02.2025 року складає 42291,97 гривень. Посилаючись на\~викладене,\~позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на його\~користь зазначену\~заборгованість ісудові витрати. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності і вирішити спір згідно з чинним законодавством. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлено і підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 19.03.2019 року [PERSON] підписав заяву №2001272080101 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом на суму 3000,00 гривень (а.с.9). Кредитний ліміт у подальшому було збільшено 29.05.2020 року до 22000,00 гривень і 16.03.2022 року зменшено до 21989,22 гривень (а.с.28). 07.02.2022 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] підписано заяву №1002087919201 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 4000,00 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,010 % річних та комісії у розмірі 2,22 %, схема повернення кредиту: ануїтетна (рівними платежами) (а.с.7-8). Крім того, 07.02.2022 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 8 зворотна сторона). Відповідно до платіжної інструкції №TR.55774983.108066.8810 від 07.02.2022 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року (а.с. 28 зворотна сторона). З виписки за рахунком за період з 07.02.2022 року по 04.02.2025 року і з виписки за рахунком за період з 19.03.2019 року по 04.02.2025 року випливає, що [PERSON] користувався кредитними коштами (а.с.34-41). Відповідно до розрахунку заборгованості боржника [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року станом на 04.02.2025 року, заборгованість складається з 4000,00 гривень заборгованості по сумі кредиту; 1,05 гривні заборгованості за відсотками; 1485,92 гривень заборгованості за комісією, на загальну суму 5486,97 гривень (а.с.29-30). Згідно з розрахунком заборгованості боржника [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором №2001272080101 від 19.03.2019 року станом на 04.02.2025 року, заборгованість складається з 21989,22 гривень заборгованості за кредитом, 14815,78 гривень заборгованість за процентами, на загальну суму 36805,00 гривень (а.с.30 зворотна сторона 33). Позивач зазначив, що 04.02.2025 року за вих.: №КНО-44.2.2/80 на адресу проживання боржника [PERSON] направлено письмову вимогу (повідомлення) про негайне погашення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 5486,97 гривень і 36805,00 гривень (а.с.24 зворотна сторона 26). Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Також згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, встановлено, що між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитні договори, за якими позивач надав відповідачу кредитні кошти, якими останній користувався, а також, що відповідач був обізнаний з умовами кредитних договорів, що відображені у заявах №2001272080101 від 19.03.2019 року і №1002087919201 від 07.02.2022 року, про що свідчать його власноручний підпис у цих заявах. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сумі кредиту та по відсоткам. Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення комісії за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець, на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19, провадження № 61-7416св20. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі №359/12165/14-ц. Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер і в них поряд із приватно - правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно - правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно - правових нормах. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі №613/1436/17. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд звертає увагу, що в кредитному договорі №1002087919201 від 07.02.2022 року не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія. Також АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Пунктом 5 заяви №1002087919201 від 07.02.2022 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,22 %, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена п.5.7.3 розділу ІІ «Послуги банку» Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 06.04.2018 року). При цьому, з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту (а.с.16 зворотна сторона). Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,22 % щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року в розмірі 1485,92 грн. є безпідставними. З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року за комісією в розмірі 1485,92 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №1002087919201 від 07.02.2022 року, наданим позивачем (а.с.29-30) фактично відповідачем на погашення заборгованості за комісією ніяких грошових коштів внесено не було. У зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе позов задовольнити частково. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.6), як передбачено ст.4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 40806,05 грн. (42291,97 гривень 1485,92), що становить 96,49 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2337,37 грн. судових витрат.

Outcome: partial