Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Служба у справах дітей Калуської міської ради (орган опіки та піклування) в інтересах дитини звернулася до суду з позовом про відібрання від матері [PERSON] її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , відомості про батька якого записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (далі СК України). Малолітню дитину взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах на підставі вчинення щодо неї домашнього насильства. Місце проживання дитини зареєстроване разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . З відповідачкою та її сином за іншою адресою проживає спільно її співмешканець [PERSON] , вони систематично зловживають спиртними напоями. На час обстеження матеріально-побутових умов за місцем фактичного проживання відповідачка та її співмешканець перебували вкотре у стані алкогольного сп`яніння, інших родичів, які б погодилися здійснювати догляд за дитиною немає. Відтак, було прийнято рішення про тимчасове влаштування [PERSON] до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області. Перебування дитини у сім`ї, після застосування до неї домашнього насильства, несе загрозу її життю та здоров`ю. Матеріально-побутові умови проживання дитини обстежувалися неодноразово, останній раз 24.01.2025 у квартирі за місцем проживання дитини виявлено відсутність у неї навіть належних умов для сну, відпочинку та виконання домашніх шкільних завдань, стіни у квартирі вкриті грибком, всюди суцільна антисанітарія та розкидані екскременти домашньої тварини. Відповідачка не має роботи, неодноразово притягувалася судом до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного хуліганства, неналежне виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі повторно, та, навіть, втекла з сином із стаціонарного відділення дитячого закладу охорони здоров`я, за що знову ж таки притягалася судом до відповідальність. Особливо кричущим позивач у справі вважає факт притягнення судом відповідачки до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, коли вона, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, забула, де перебуває її малолітній син і викликала поліцію для його розшуку. Позивач вважає, що перебування малолітнього [PERSON] з матір`ю є небезпечним для життя і здоров`я дитини, а також морального виховання. Просить позов задовольнити, врахувавши при вирішенні справи насамперед інтереси дитини, які мають пріоритет. 11 березня 2025 року в справі відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 25.03.2025. Під час розгляду справи по суті представник Служби у справах дітей Калуської міської ради позовні вимоги підтримав з підстав, викладених раніше у тексті позовної заяви. Відповідачка [PERSON] не змогла повідомити суду у зрозумілий спосіб про ставлення до позову. Свої права та обов`язки розуміє як учасник справи. Водночас, зазначила, що викладені в актах обстеження матеріально-побутових умов за місцем її проживання з своїм співмешканцем відомості частково не відповідають дійсності щодо наявності суцільної антисанітарії в квартирі. Просила враховувати, що працює, хоча не може надати докази з даного приводу. Суд оголошував перерву в судовому засіданні за клопотанням відповідачки з метою нею надання письмових пояснень у справі та доказів, які б спростовували аргументи позивача, відомості про свої доходи тощо. Проте [PERSON] таким правом не скористалася. Останній раз повідомила, що не працює, але грошові кошти їй систематично пересилає батько. Просила повернути їй сина. Розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, врахувавши думку сторін, що викладена письмово, та дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Закон України "Про охорону дитинства" у статті 11 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Крім того, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їхній волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (статті 14 Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно з статтею 9 цієї Конвенції, держави - сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 130 від 13.03.2013, свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.03.2013, а батьком [PERSON] . Відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується листом Калуського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.11.2024 № 1821/6-16/107 (а.с.8-9). Малолітній [PERSON] відповідно до наказу Служби у справах дітей Калуської міської ради від 25.11.2024 № 128/-1-07 взятий на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, за підставою вчинення щодо дитини домашнього насильства фізичного характеру. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 20.11.2024 Служби у справах дітей Калуської міської ради дитина [PERSON] має зовнішні ознаки недогляду (поряд з дитиною відчувається неприємний запах, дитина одягнута в брудний одяг). Дитина зазначила, що мати і вітчим вже декілька днів вживають алкоголь, хоча зловживають спиртними напоями загалом декілька років поспіль; з правого боку на обличчі дитини є подряпини в результаті фізичних дій вітчима. Квартира належить вітчиму [PERSON] , який вчинив щодо дитини домашнє насильство. У цій квартирі, зі злів дитини, вони проживають з матір`ю тривалий час і не мають намірів переїжджати. Рівень безпеки дитини - дуже небезпечно, прийнято рішення про негайне відібрання дитини (а.с.12-17). 20.11.2024 о 17.45 год. [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до Міжрегіонального центру соціально-психологічної реабілітації дітей в Івано-Франківській області, що підтверджується Актом прийому дитини (а.с.18). Згідно з копіями належним чином засвідчених актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20.11.2024, 04.12.2024 та 24.01.2025 за адресою: [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] , [INFO] , та її співмешканець [PERSON] , [INFO] , займають з малолітнім [PERSON] трикімнатну квартиру та проживають в антисанітарних умовах. На час обстеження відповідачка перебувала в стані, характерному для алкогольного сп`яніння, або в такому сп`янінні. У квартирі неприємний запах, всюди розкидані екскременти кота, грибком уражено стіни та стелю цілої квартири. Квартира брудна, постільна білизна в жахливому стані, дитина не має окремого місця для сну та виконання домашніх шкільних занять (а.с.12,21,22). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Калуської міської ради від 13.02.2025 № 01-23/115 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Калуської міської ради розглядалося двічі питання про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від його матері без позбавлення останньої батьківських прав. Ухвалено одностайне рішення про доцільність відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав (а.с. 31-33). Суд також установив, що відповідачка з сином зареєстровані за іншою адресою спільно з родичами [PERSON] , що підтверджується інформацією Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради від 27.11.2024 № 8008/09.3-03 (а.с. 11). Згідно з психолого-педагогічною характеристикою Калуського ліцею № 5 учень 6-А класу [PERSON] відвідував навчальний заклад упродовж навчального періоду, не конфліктний та реагує на зауваження вчителів (а.с.23). Водночас, дитина знаходиться на «Д» обліку в невропатолога, ендокринолога та кардіолога. Діагноз: розлади вегетативної нервової системи, хвороби щитовидної залози та не уточнений серцевий шум (а.с.24). Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 "Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 16 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа "Мамчур проти України", № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. При ухваленні цього рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Із матеріалів цивільної справи, також вбачається, що [PERSON] неодноразово упродовж 2023-2024 років притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини за ст.184 КУпАП. Співмешканця відповідачки [PERSON] вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.12.2024 (справа №345/6526/24) визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке полягало у спричиненні 16.11.2024 о 17.30 год. тілесних ушкоджень малолітній дитині [PERSON] . Викладені у цій частині відомості позовної заяви підтверджуються належним чином засвідченими копіями судових рішень (а.с.19,26-30). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд вважає обґрунтованим та законним рішення Служби у справах дітей Калуської міської ради про негайне відібрання 20.11.2024 малолітнього [PERSON] у його матері, оскільки на той час існували та наразі існують всі підстави для відібрання дитини від матері. За наведених вище конкретних обставин цієї справи суд вважає, що на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для її життя, здоров`я та були підстави для негайного її відібрання від матері. Суд погоджується з тим, що на теперішній час є також підстави для відібрання дитини у відповідачки, оскільки умови для проживання дитини відсутні та є загроза як для життя і здоров`я дитини, так її морального виховання. При цьому, відповідачка [PERSON] не спростовує, що вона не готова виконувати батьківські обов`язки самостійно, оскільки має дуже низький рівень виховного потенціалу. Суд дійшов до переконливого висновку, що відібрання дитини від її матері повністю відповідає інтересам [PERSON] . Ухвалюючи рішення в справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (справа "Савіни проти України") у рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя. Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, а відповідачка [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 170 СК України не позбавлена можливості повернути сина, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, і суд за заявою матері може ухвалити рішення про повернення їй дитини. Виходячи із вимоги ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3028,0 грн. Ураховуючи, що відповідачка ухиляється від виконання обов`язків з виховання малолітньої дитини, та з урахуванням найкращих інтересів цієї дитини, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та відібрання дитини від матері без позбавлення останньої батьківських прав. На підставі наведеного,

Outcome: approved