Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

01.04.2025 ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 75612692 від 22.07.2021 у розмірі 13552 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 9552 грн - заборгованість по відсоткам, а також про стягнення сплачений судовий збір - 2422,40 грн та витрати, понесені на професійну правничу допомогу - 3500 грн. До позову долечене клопотання про витребування доказів по справі із обгрнутуванням причин неможливості їх отримання. У обґрунтування позову посилається на те, що 22.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач уклали договір позики № 75612692, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису kTCbEU4A28, надісланим на зазначену відповідачем/ позичальником електронну адресу igorerlicov@gmail.com у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. За загальними умовами договору позики позичальник надав відповідачу у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача, а відповідач отримав грошові кошти на умовах платності користування та зобов`язався їх повернути, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Однак в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому коштів. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код ЄДРПОУ 35017877) укладений договір факторингу № 2112, згідно якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, у тому числі за договором позики № 75612692 від 22.07.2021. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та позивачем ТОВ«Фінпром Маркет» (код ЄДРПОУ 43311346) укладений договір факторингу № 310323-ФМ, згдно якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, у тому числі за договором позики № 75612692 від 22.07.2021. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. 09.04.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 11.04.2025 відкрите спрощене провадження по справі з викликом сторін. Витребувана за клопотання представника позивача у АТ КБ «Приват Банк» інформацію: щодо належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приват Банк», за період з 22.07.2021 по 25.07.2021. 23.04.2025 до суду представником відповідача (адвокатом) Щепіловим О.В. наданий відзив на позову заяву, згідно якого у задоволенні позову просять відмовити у повному обсязі з таких підстав. Відповідач не заперечує суму позики, строк позики, процентну ставку, зазначені у договорі позики. Разом з тим, згідно розрахунку заборгованості остання дата нарахування процентів - 19.11.2021, тобто поза межами строку позики. Проценти нараховані первісним кредитором, однак розрахунок підписаний (фактично складений) директором ТОВ «Фінпром маркет». А тому вказані обставини, на думку представника відповідача, не можуть бути прийняті судом в якості доказів. У відзиві зазначено, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на правила надання грошових коштів у позики на умовах повернення позики в кінці строку позики, що нібито розміщені на сайті за посилання https://mycredit.ua/ua/documents-license/. Зазначає, що до позову не додані підтвердження, що саме ці правила розумів відповідач, ознайомився та погодився із ними, підписуючи договір позики з первісним кредитором, а тому роздруківка цих правил не може бути, на думку представника відповідача, доказом оскільки відсутні докази, що первісним кредитором не вносились з 22.07.2021 зміни до них, а відповідач підписав правила та ознайомився із ними. Відповідач за договором позики зобов`язаний сплачувати протягом 30 днів по 79,6 грн (4000 грн х 1,99 %) нарахованих процентів на загальну суму 2388 грн (79,6 грн х 30 днів). Інші розрахунки позивача, на думку представника позивача, щодо заборгованості не можуть бути належними та достовірними доказами. Крім того, зазначає, що позивачем не надані належні докази на підтвердження оплати за договором факторингу. Разом із відзивом, представником відповідача надане клопотання про зменшення вират на оплату правничої допомоги, згідно якого просить відмовити у стягненні таких витрат у повному обсязі. 29.04.2025 до суду представником позивача надана відповідь на відзив, у якій зазаначено, що у договорі позики встановлений строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, передбаченими у правилах, строк пролонгації обмежений 90 календарними днями (п. 5.2 договору позики № 75612692, п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики), а тому таке нарахування процентів здійснювалось згідно умов договору та додатків до нього та через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Крім того, зазначає, що у позові ставить вимогу про стягнення заборгованості за договором позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,7 % за кожен день, що передбачена договором позики, погоджена відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику не нараховувалась, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Також представником позивача зазначено, що відзив ґрунтується на припущеннях представника відповідача, зводиться до незгоди з доказами позивача та їх оцінки. Замість надання доказів/ пояснень по суті справи, представником відповідача надані правові висновки, що на думку позивача є помилковими, оскільки зміст цих правовідносин та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із цією справою. 01.05.2025 до суду представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вказує, що позивачем не надані докази, що до позову додані правила надання грошових коштів у позику в редакції, що діяла на час укладення договору. Відповідач заперечує, що станом на дату укладення договору позики п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику містив інформацію, згідно якої у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/ несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Тому, на думку представника відповідача відсутні підстави приймати до уваги посилання позивача на умови щодо пролонгації/ автопролонгації строку користування позикою. Зміст правил надання грошових коштів у позику не може бути належним т а достовірним доказом по цій справі. Зазначає, що відзив містить розрахунок нарахування процентів за договором позики з урахуванням строків договору та процентної ставки. Крім того, позивачем не надані докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача. 09.05.2025 розгляд справи відкладений за клопотанням представника відповідача. 06.06.2025, 11.06.2025 до суду надійшла витребувана інформація за клопотанням представника позивача від АТ КБ «Приват Банк», згідно якої на ім`я відповідача емітована картка № [NUMBER] із наданням виписки по цьому картковому рахунку, відкритому в АТ КБ «Приват Банк», за період з 22.07.2021 по 25.07.2021. 17.06.2025 у судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи. Від представника позивача 13.05.2025, 11.06.2025 надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача 17.06.2025 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Проти вимог заперечують у повному обсязі. Таким чином, з`ясувавши обставини на які посилаються позивач та відповідач, як на підстави відповідно своїх позовних вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено, що 22.07.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідач уклали договір позики № 75612692, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису kTCbEU4A28, надісланим на зазначену відповідачем/ позичальником електронну адресу [INFO] у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. У договорі позики встановлений строк позики 30 днів та наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, передбаченими у правилах, строк пролонгації обмежений 90 календарними днями (п. 5.2 договору позики № 75612692, п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики), а тому суд погоджується із доводам представника позивача, що нарахування процентів здійснювалось згідно умов договору та додатків до нього через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення коштів та не враховує розрахунок боргу, здійснений прдставником відповідача у поданому відзиві, оскільки останній не відповідає умовам договору позики. За загальними умовами договору позики позичальник надав відповідачу у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача, а відповідач отримав грошові кошти на умовах платності користування та зобов`язався їх повернути, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. 21.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (код ЄДРПОУ 35017877) укладений договір факторингу № 2112, згідно якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, у тому числі за договором позики № 75612692 від 22.07.2021. 31.03.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та позивачем ТОВ«Фінпром Маркет» (код ЄДРПОУ 43311346) укладений договір факторингу № 310323-ФМ, згдно якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб - боржників, у тому числі за договором позики № 75612692 від 22.07.2021. Оскільки позичальник не виконав свої зобов`язання добровільно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Надані правові висновки представником відповідача щодо ознайомлення із правилами кредитування є нерелевантними, оскільки зміст цих правовідносин є відмінними та не тотожними із цією справою. Крім того, слід звернути увагу на те, що підписавши договір саме такого змісту, відповідач погодився з його умовами, що фактично нівелює усі можливі доводи стосовно невідповідності умов договору вимогам законодавства без їх обґрунтування доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 по справі № 732/670/19. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своє зобов`язання за договором позики виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Зазначений договір позики є чинним, відомостей про його оскарженння представником відповідача та відповідачем не надано, а тому підлягає виконанню сторонами. Таким чином, відповідач жодних доказів на спростування факту укладення договору, перерахування та отримання ним кредитних коштів чи розміру заборгованості не надав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абз.2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З аналізу наведених норм, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч. 1 ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор являє собою алфавітно-цифрову послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону). У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8 ст.11 Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним, є оригіналом такого документа (ст. 12 Закону). Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Таким чином, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитних договорів, які оформлені сторонами в електронній формі. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. ст. 610, 611 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1049 ЦК України). Таким чином, досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Натомість, відповідач договірні зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем підтверджується доданими до позову документами. Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Щодо посилання представника відповідача на недоведення представником відповідача переходу права вимоги до боржника за договром позики, суд зазначає наступне. З урахуванням того, що договір факторингу із додатками, підписаний сторонами, є оспорюваними правочинами, а під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем/ його представником не спростована, суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивачем не доведений перехід права вимоги до нього за кредитним договором. Протилежного відповідачем та його представником не доведено. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: (1) у разі задоволення позову - на відповідача; (2) у разі відмови в позові - на позивача; (3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України). Ураховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений за подання позову до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи». Звертаючись до суду, представник позивача згідно вимог ст. 134 ЦПК України, в позовній заяві зазначив про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається з витрат на правову допомогу та становить 3500 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позову договір про надання правничої допомоги від 01.11.2024, витяг з актів приймання-передачі виконаних робіт до договору від 01.11.2024, платіжну інструкцію на підтвердження оплати наданої правничої допомоги. У клопотанні представника відповідача про зменшення вират на оплату правничої допомоги, зазначене прохання про відмову у стягненні таких витрат у повному обсязі. Зазначене обгрунтоване тим, що позовні вимоги необгрунтовані, типовий характер позову, не доведення витраченого представником позивача часу для підготовки та подання позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи складність справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді та їх характер, необгрунтованість заперечень з боку відповідача з приводу розміру заявлених витрат, з метою дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у цій справі у заявлному представником позивача розмірі.

Outcome: approved