Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначив, що в [ADDRESS] , членами колгоспного двору були [PERSON] (баба по матері), [PERSON] (дід по матері) та [PERSON] (після шлюбу [PERSON] , мати позивача). Вказаним особам належало по 1/3 частини кожному житлового будинку. Право власності на будинок не було оформлене, так як законодавство, що діяло на той час не вимагало такої реєстрації. В подальшому помер дід, а спадщину фактично прийняли баба та мати позивача. Пізніше померла баба, а мати позивача прийняла після неї спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Далі померла мати позивача, була заведена спадкова справа. Право власності на земельну ділянку було оформлене позивачем, а щодо житлового будинку було відмовлено, оскільки не наданий правовстановлюючий документ та відомості щодо його реєстрації відсутні в Державному реєстрі речових прав. Вказує, що в позивача є брат по матері ( [PERSON] ), який спадщину після смерті матері не прийняв та не претендує на неї. З урахуванням викладеного просить визнати за ним право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті діда, баби та матері. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Приватний нотаріус Заєць Н.М. надала пояснення, в яких вказує, що державна реєстрація права власності на будинок [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Проти позовних вимог не заперечує, справу просить розглядати без її участі. Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Інші заяви та клопотання не надходили. Ухвалою суду від 13.05.2025 відкрито провадження у справі , постановлено розгляд проводити за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначене на 12.06.2025. Ухвалою суду від 12.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду на 23.06.2025. Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . З довідки Сергіївської сільської ради від 25.04.2025 № 102 вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним на день смерті проживали [PERSON] (дружина), померла, та [PERSON] (донька), померла. Інших зареєстрованих на день смерті [INFO] не значилось. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . З довідки Сергіївської сільської ради від 25.04.2025 № 101 вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею на день смерті проживала [PERSON] (дочка), померла. Інших зареєстрованих на день смерті [INFO] не значилось. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 07.11.2023 № 74645158 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , була заведена спадкова справа та 28.09.2017 видано свідоцтво про право на спадщину. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєне прізвище [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу від 25.04.2025 № 00050840207 вбачається, що [PERSON] мала прізвище до державної реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . З довідки Сергіївської сільської ради від 25.04.2025 № 100 вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та проживала на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих на день смерті [INFO] не значилось. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу від 12.03.2024 № 287/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок по [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки державна реєстрація права власності на будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. З виписки з погосподарської книги № 1 за 1991 1995 Качанівської міської ради Гадяцького району станом на 05.08.1992 року вбачається, що станом на 05.08.1992 будівництво будинку закінчено. Будинку присвоєна адреса: [ADDRESS] . Загальна площа будинку 66,0 кв.м., членами господарства є голова [PERSON] , [INFO] , (померла [INFO] ), [PERSON] , [INFO] , чоловік (помер [INFO] ), [PERSON] , [INFO] , донька (померла [INFO] ). За вказаним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, не приватизована. З технічного паспорту житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , видно, що житловий будинок (літ. А-1), літня кухня (літ. Б, б), гараж (літ. Б1), сарай (літ. В, Г), погріб вхідний (літ. Д), колодязь (літ. №1), ворота (№ 2, 3), огорожа (№ 4). Загальна площа будинку 76,8 кв.м., житлова площа 41,2 кв.м., допоміжна площа 35,6 кв.м. З витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 10.08.2023 № 40279 (реєстраційний номер документа ТІ01:9304:2270:0861:2053, статус діючий) вбачається, що житловий будинок (літ. А-1), загальна площа 76,8 кв.м., житлова площа 41,2 кв.м., рік завершення будівництва 1983; літня кухня (літ. Б, б) площа забудови 42,8 кв.м., рік завершення будівництва 1984; гараж (літ. Б1), площа забудови 25,6 кв.м., рік завершення будівництва 1984; сарай (літ. В), площа забудови 17,4 кв.м., рік завершення будівництва 1984; сарай (літ. Г), площа забудови 37,8 кв.м., рік завершення будівництва 1984; погріб вхідний (літ. Д), площа забудови 17,7 кв.м., рік завершення будівництва 1984. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2023 (спадкова справа 59/2023, реєстр. № 2459) [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] ) та спадщина складається з земельної ділянки площею 0, 2500 га, кадастровий номер 5320482601:01:001:1211, розташованої на території [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , що померла [INFO] , а спадкоємцем була її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу в редакції 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно зі статтею 525 ЦК (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК в редакції 1963 року). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 зазначив, що тлумачення статті\~29 ЦК України\~у поєднанні зі статтями\~2,\~3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого\~постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею\~3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 201/7012/18 вказано, про те, що "при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. […] Індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній "спрощеній" процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації". Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. За ч. 2 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.200 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 5, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що у позивача існують певні перешкоди щодо оформлення спадкових прав із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: вищевказаний житловий будинок, суд, використовуючи винятковий спосіб захисту визнання права власності на спадкове майно, а також визнання позовних вимог відповідачем, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved