Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради, у якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем 4 черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Стислий виклад позицій позивача та відповідача В обґрунтування своєї позиції зазначає, що згідно заповіту, складеному [PERSON] та засвідченому державним нотаріусом Садановим О.В., останній заповів належний йому будинок [ADDRESS] . Разом з тим, заповітом не охоплено земельну ділянку, площею 0,0961 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 21 травня 20224 року, виданого Білгород-Дністровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Померлий [PERSON] був чоловіком бабусі позивача [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 19.07.2019 серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Дід Позивача [PERSON] був рідним братом [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Позивач здійснив поховання та всі необхідні християнські обряди відносно поховання [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується договорами-замовленнями на поховання та свідоцтвами про поховання. Також постійно проживав однією сім`єю із померлим [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, позивач вказує, що він є спадкоємцем 4-ї черги майна померлого [PERSON] та після його смерті прийняв спадщину, яка складається із земельної ділянки, кадастровий номер 5110300000:01:005:0326 по [ADDRESS] , а тому і звернувся до суду. Відповідач надав відзив, у якому просить у задоволення позовних вимог відмовити з огляду на їх передчасність, недоведеність та неналежність обраного способу захисту. Звертає увагу, що наявність у матеріалах справи заповіту від 03.07.2020 не є доказом того, що позивач є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , оскільки без дослідження матеріалів спадкової справи неможливо встановити чи є взагалі позивач спадкоємцем. Оскільки матеріали позовної заяви не містять доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину відносно земельної ділянки, а також доказів того, що позивач є спадкоємцем за заповітом, то позовні вимоги відповідач вважає передчасними. Позивачем не надано докази ведення спільного господарства із [PERSON] упродовж п`яти років, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності взаємних прав та обов`язків, зокрема договірних зобов`язань по сплаті комунальних послуг тощо, та більш того, не ставиться така позовна вимога (про встановлення факту спільного проживання), яка б надала право Позивачу на спадкування в четверту чергу. Таким чином, вважає що заявлена позовна вимога про визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги за відсутності доказів спільного проживання та без встановлення рішенням суду такого факту є безпідставною та заявленою за неналежним способом захисту. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 серпня 2024 року, суддя [PERSON] , відкрито загальне позовне провадження по справі. Розпорядженням керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2024 № 635 по справі призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з відстороненням судді [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 головуючою суддею по справі визначено суддю Прийомову О.Ю. 05 грудня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа прийнята до провадження судді Прийомової О.Ю. 12 лютого 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області постановлено витребувати докази по справі. 26 березня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до розгляду по суті. До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява представника Білгород-Дністровської міської ради про проведення судового засідання без представника юридичного управління. Також до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляду справи без його участі. У клопотання зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. Відповідно до копії заповіту [PERSON] , 25 серпня 1935 року, засвідченого державним нотаріусом Садановим О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 645, [PERSON] заповів [PERSON] , [INFO] , житловий будинок [ADDRESS] . /а.с. 7/ Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 262940968 від 24.06.2021 земельна ділянка площею 0,0961 га, кадастровий номер 5110300000:01:005:0326, належить на праві приватної власності [PERSON] /а.с.8/ З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 травня 2024 року, [PERSON] помер у травні 2024 року, про що 21 травня 2024 року складно актовий запис № 512./а.с. 9/ [PERSON] померла [INFO] , про що 19 липня 2019 року складено відповідний актовий запис № 877, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . /а.с. 10/ [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.1985./а.с. 11/ [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.05.1951./а.с. 12/ [PERSON] народився [INFO] , батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.01.1952./а.с. 12/ [PERSON] народилась [INFO] , батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.03.1952./а.с. 13/ 25 серпня 1935 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.05.1978./а.с. 14/ Згідно копій свідоцтв про поховання від 19.05.2024 № 5812, від 20.07.2019 № 3164 [PERSON] здійснив поховання [PERSON] та [PERSON] відповідно. /а.с. 17-18/ До майна померлого у травні 2024 року [PERSON] заведена спадкова справа № 280/2024 за заявою [PERSON] . /а.с. 56-65/ Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Частиною\~першою\~статті\~4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті\~16\~ЦК\~України). Для приватного права властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм\~ Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина\~перша\~статті\~13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша\~статті 2 ЦПК України). Таким чином, завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Так, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його спадкоємцем 4 черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до\~ст.\~ст.\~1216-1217\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, що визначено у ч. 1 ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 2,\~4\~ст.\~1236\~ЦК України\~встановлено,\~що заповідач\~має право\~скласти заповіт\~щодо усієї\~спадщини або\~її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1245 ЦК України встановлено, що частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що заповітом не охоплена земельна ділянка, площею 0,0961 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться у [ADDRESS] , тому і просить визнати його спадкоємцем 4 черги спадкування. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18). Аналіз положень глави\~68\~ЦК\~України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини)\~ Відповідно до частини 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те,що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом,мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 травня 2024 року у справі № 216/5984/21. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 вересня 2020 року по справі\~№ 644/5818/18 зауважив, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі\~статті 1264 ЦК України\~необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Водночас, суд погоджується із представником відповідача щодо того, що позивачем не надано належних доказів, які б у своїй сукупності, дали підстави дійти висновку щодо спільного проживання позивача із [PERSON] . Разом з тим, суд акцентує увагу на тому, що спадкування за заповітом є пріоритетною формою спадкування. Зі змісту ст. 1268-1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом, з матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за заповітом до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області 15 червня 2024 року, тобто позивач, на час подання позовної заяви, фактично прийняв спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою\~статті 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. При відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). Правові висновки щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17. Отже, вказані норми права встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудовних будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані. Однак, з матеріалів справи не встановлено наявність відмови, яку позивач отримав, намагаючись реалізувати своє право на земельну ділянку, а отже вбачається відсутність порушеного, невизнаного або оспореного приватного права (інтересу) позивача. Таким чином, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, допустимості, достатності, об`єктивності, та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed