Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

21.02.2025 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в особі голови районної адміністрації М.Водоп"янової, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 27.01.2023 перебуває дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] . Мати зазначеної дитини [PERSON] , заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2019 позбавлена батьківських прав по відношенню до її сина. Дитина на даний час проживає разом із батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час перебування на обліку з малолітнім [PERSON] та його батьком неодноразово проводились бесіди профілактично-виховного характеру, дитині наголошувалось на необхідності здобуття повної загальної середньої освіти, неприпустимості жебракування, бродяжництва, скоєння правопорушень, батько дитини ознайомлювався із відповідальністю ухилення від виконання батьківських обов`язків. Малолітній [PERSON] є учнем КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Світанок», згідно з листами вказаного навчального закладу, батько дитини не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки є особою з інвалідністю, що обмежує його можливості. Згідно з поданням відділу поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, малолітній [PERSON] з початку квітня 2024 року по 17.04.2024, за адресою: [ADDRESS] , біля міської клінічної лікарні № 5, прохав гроші на їжу, продавав буклети з магазину «Єва», збирав алюмінієві банки по вулицях та здавав їх на пункт прийому металобрухту. 27.01.2025 до відділу по району надійшло подання ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про перевірку родини [PERSON] на предмет виконання батьком батьківських обов`язків по догляду за дитиною. У ході відпрацювання подання 14.10.2024, 09.12.2024, 29.01.2025, відділом було здійснено виходи за місцем проживання дитини, проте потрапити до квартири не виявилось можливим, оскільки двері не відчинили. Під час відвідання родини 22.02.2025, через зачинені двері [PERSON] повідомив, що батько зачинив його ззовні та пішов на роботу, самостійно вийти з квартири дитина не може, оскільки не має ключа. 04.02.2025 [PERSON] звернувся до районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району із заявою про порушення у судовому порядку питання відібрання у нього сина без позбавлення батька батьківських прав, оскільки, останнім часом син перестав його слухатись, став некерованим, батько втратив контроль над сином, дитина зв`язалась із поганою компанією, приводить до квартири за місцем свого проживання дітей з асоціальною поведінкою, поки батько на роботі, разом з якими [PERSON] порушує громадський порядок, вживає ненормативну лексику, скоює протиправні дії. Заява [PERSON] розглядалась 06.02.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району у присутності заявника. За підсумками засідання, з метою захисту життя та здоров`я малолітнього [PERSON] від можливих негативних наслідків, комісія дійшла висновку про доцільність відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав. Посилаючись на викладене, з метою реалізації прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування просить суд відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення його батьківських прав, та стягнути з [PERSON] аліменти на утриманні дитини у розмірі частини від доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до [PERSON] про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, у порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до [PERSON] про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав, до судового розгляду по суті. Відзиву на позовну заяву від відповідача та інших заяв по суті справи, до суду не надходило. У судове засідання представник позивача органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району Панченко І.О. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. На підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, у порядку заочного розгляду. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 червня 2017 року, виданого Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 58 «видане повторно» (а.с.5). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2019 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 05.03.2019 (а.с.6-8). Відповідно до наказу №118 від 27.01.2023 Запорізької міської ради служби (управління) у справах дітей малолітнього [PERSON] , [INFO] , взято на облік служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, як така що опинилась у складних життєвих обставинах (а.с.4). Малолітній [PERSON] є учнем КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Світанок». Відповідно до інформацій наданих директором КЗ «Запорізька спеціальна загальноосвітня школа-інтернат «Світанок» Шарікової К. від 02.05.2024 за №97, від 10.05.2024 за № 100, 28.05.2024 за № 109, 06.12.2024 за № 242, встановлено, що батько дитини не може в повній мірі виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки є особою з інвалідністю, що обмежує його можливості. Зі слів батька [PERSON] його не слухається, без дозволу ходить гуляти, додому приходить коли йому заманеться близько 21:00-22:00 год. На зауваження батька дитина, як правило не звертає. На онлайн-уроки [PERSON] виходить несистематично, хоча навчальний заклад видав дитині ноутбук (у комплекті з навушниками та мишкою) для забезпечення безперервного дистанційного навчання. Комісією у складі соціального педагога [PERSON] , класного керівника [PERSON] , вчителя української мови та літератури [PERSON] , відвідали [PERSON] за місцем проживання. Батько в цей час перебував на роботі, а хлопчика вдома не було. Зі слів сусідки з квартири [ADDRESS] , вранці, близько 09:00 години, до [PERSON] хтось постукав у двері, після цього він вийшов з квартири і пішов гуляти. [PERSON] повідомила, що після того як батько йде на роботу, [PERSON] приводить додому друзів або сам йде гуляти (а.с.13,14,15,16,). Згідно подання ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 19.04.2024 за № 9165/446/02-2024 встановлено, що 17.04.2024 інспекторами СЮП ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області був виявлений факт жебракування малолітнім [PERSON] , у період часу з початку квітня по 17 квітня 2024 року, за адресою: [ADDRESS] , біля міської клінічної лікарні № 5 прохає їжу, продає буклети з магазину «Єва», збирає алюмінієві банки по вулицям та здає на пункт прийому металобрухту. Малолітнього [PERSON] доставлено до закладу охорони здоров`я, а саме: КНП «МДКЛ № 5 ЗМР». На батька [PERSON] складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 19.04.2024 (а.с.17). У зв`язку з тим, що дитина [PERSON] був без батьківського піклування, працівниками сектору ювенальної превенції ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, останнього доставили до КНП «Міська дитяча лікарня № 5», що підтверджується актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.18). Згідно висновку служби (управління) у справах дітей ЗМР від 30.04.2024 за № 01.01-18/1141 малолітнього [PERSON] повернуто в родину батька. Рекомендовано [PERSON] співпрацювати з Запорізьким міським центром соціальних служб, батьку дитини роз`яснена відповідальність, яка передбачена чинним законодавством за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків (а.с.20). 11.06.2024 до відділу по району надійшло звернення [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , згідно якого зазначено, що дитина не навчається, веде аморальний спосіб життя, одягнена не по сезону та брудна, заявник прохає позбавити батька дитини батьківських прав (а.с.22). З метою надання допомоги [PERSON] у вихованні сина та надання йому відповідних соціальних послуг, відділом по району надсилався відповідний лист до Запорізького міського центру соціальних служб. Відповідно до листа № 1894/03-01 від 21.08.2024 встановлено, що 21.08.2024 фахівцями Центру було проведено розмову з [PERSON] у телефонному режимі, який повідомив, що наразі взаємини з сином у нього задовільні. З його слів встановлено, що хлопчик навчається в КЗ «Запорізька школа-інтернат «Світанок», від якого йому мають невдовзі надати ноутбук, що має створити сприятливі умови для навчання. Під час бесід [PERSON] пропонувались соціальні послуги Центру, зокрема психологічне консультування та соціальний супровід, від яких він відмовився. Крім того, з [PERSON] неодноразово проводились бесіди щодо відповідального батьківства та наслідків невиконання батьківських обов`язків (а.с.19). Встановлено, що до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР від 27.01.2025 за № 2357/46/02/02-25 надійшло подання з ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про перевірку родини « [PERSON] » на предмет виконання батьком батьківських обов`язків по догляду за дитиною, на підставі звернення сусідки [PERSON] , яка просить органи поліції прийняти міри до неповнолітніх друзів дитини з квартири [ADDRESS] (а.с.27). Також встановлено, що в ході відпрацювання вищезазначеного подання відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР було здійснено виходи за місцем проживання дитини, проте потрапити до квартири не виявилось можливим, оскільки двері не відчинили, що підтверджується актами обстеження умов проживання від 14.10.2024, 09.12.2024, 29.01.2025 (а.с.23,25,26). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.02.2025 відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР було здійснено вихід за місцем проживання дитини, двері ніхто не відчинив, через зачинені двері [PERSON] повідомив, що батько зачинив його ззовні та пішов на роботу, самостійно вийти з квартири дитина не може, оскільки не має ключа (а.с.24). Крім того, 04.02.2025 [PERSON] звернувся до районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району із заявою про порушення у судовому порядку питання відібрання у нього сина без позбавлення батька батьківських прав, оскільки останнім часом син перестав його слухатись, став некерованим, втратив контроль над сином, дитина зв`язалась із поганою компанією, приводить до квартири за місцем свого мешкання дітей з асоціальною поведінкою, поки він на роботі, разом з якими [PERSON] порушує громадський порядок, вживає ненормативну лексику, скоює протиправні дії. Також, [PERSON] повідомив, що не має контролю над поведінкою сина. 06.02.2025 за підсумками засідання комісії, враховуючи наявні документи по справі, думку [PERSON] та з метою захисту життя та здоров`я малолітнього [PERSON] від можливих негативних наслідків, комісія дійшла висновку про доцільність відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав. Отже, зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як відсутність належного контролю з боку батька, оскільки останній втратив вплив на дитину та не може впоратися з його вихованням, у зв`язку з чим поведінка та дії дитини можуть призвести до негативних наслідків для неї, що свідчить про ухилення від виховання дитини батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відібрання дитини - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 ч. 2\~ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 ч. 1\~ст 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Верховний Суд у постанові від 03.05.2022 у справі № 308/12188/18 вказав, що «основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток». Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.\~155\~СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Норми ст.14\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачають, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи наявні в справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від відповідача [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, з передачею малолітнього до органу опіки та піклування для його подальшого влаштування, оскільки представником позивача доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , не має впливу на дитину, дитина стала некерованою, батька не слухається, внаслідок чого батько не може впоратися з його вихованням, що свідчить про наявність підстав вважати, що залишення дитини у батька може зашкодити його життю та здоров`ю, та призвести до негативних наслідків для дитини. При цьому, суд враховує, що мати малолітнього [PERSON] позбавлена батьківського прав відносно нього, відповідно до рішення суду від 22.01.2019. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання дитини, суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. У позові представник позивача просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Судом задоволено вимогу органу опіки про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від відповідача [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, з передачею малолітнього до органу опіки та піклування для його подальшого влаштування, що буде вирішено у подальшому. Разом з тим, визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини або установи, є визначальним та залежить від вирішення питання про влаштування дитини. При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, а за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передано малолітню дитину, виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] буде неможливим. При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення. В обґрунтування позовних вимог представником позивача не надано суду жодного належного доказу для вирішення питання при визначення розміру аліментів з відповідача [PERSON] , не надано жодних відомостей щодо платника аліментів. В той же час, лише посилання на той факт, що при задоволенні позову про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення аліментів на дитину, не є достатньою підставою для задоволення вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, у частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини, у зв`язку із чим позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial