Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Білик Л.С., який діє в інтересах [PERSON] звернулася до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 28 червня 1998 року позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Після розлучення у 2019 році відповідачка виїхала за кордон, створила нову сім`ю. З часу виїзду за кордон відповідачка не піклується про здоров`я, фізичний, духовний моральний та матеріальний розвиток сина, не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватися та цілком не приймає участь у його вихованні та утриманні. Вихованням сина займається позивач. Вважає, що відповідачка з 2020 року самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо малолітнього сина, демонструє повну байдужість до нього та демонструє відверте небажання піклуватися про нього як морально, так і матеріально. Батьківство [PERSON] не створює для [PERSON] жодного блага, що зумовлює підстави для позбавлення батьківських прав. Також вважає, що прояв інтересу до життя дитини, лише за допомогою телекомунікаційних засобів не є належною реалізацією батьківського піклування. Відповідачка не позбавлена права, ані можливості відвідати місце проживання сина, без попереднього узгодження такого візиту з батьком. Відповідачка свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Посилаючись на наведене, представник позивача просила задовольнити позов. Ухвалою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] , [INFO] , громадянкою України у період з 01 січня 2019 року по дату надання відповіді. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року доручено службі у справах дітей Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 червня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2025 року повторно витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України [PERSON] , [INFO] , громадянкою України у період з 01 жовтня 2019 року по дату надання відповіді. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Білик Л.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та не заперечували проти заочного розгляду справи. Також позивач вказав, що відповідачка з моменту виїзду за межі України (вересень 2019 року) по даний час, до України не поверталася. У вересні 2023 року вона до них не приїзджала. У червні 2024 року він відповідачку зняв з реєстрації місця проживання, де він із сином проживає, без її згоди. На день подання позову до суду, він працював водієм у НВО ФГ «Довіра». З травня 2025 року працює водієм у Гусятинській аграрній компанії, з 8.00 год. до 18.00 год., місцезнаходження якої с.Васильківці, Чортківського району, заробіток його складає 15000 грн.. Позову до суду про стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] не подавав, оскільки не було потреби. З позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав у період з часу розлучення з останньою до початку війни в України також не звертався, чому, не знає. Вказав, що до відповідачки заходів впливу у вигляді попереджень не застосовувалося, до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків вона не притягувалася. Попереджень, бесід з відповідачкою з приводу неналежного виховання сина з боку органу опіки та піклування Васильковецької сільської ради не було. Він не звертався до правоохоронних органів та до Васильковецької сільської ради з приводу пияцтва, чинення відповідачкою насильства відносно їх малолітнього сина, неналежного виконання нею батьківських обов`язків по вихованню сина. Він був призваний на військову службу за мобілізацією і проходив військову службу з 18 квітня 2024 року по 04 травня 2024 року. Звільнений у зв`язку з вихованням дитини. Крім того зазначив, що відповідачці відомо про розгляд даної справи в суді. Представник позивача - адвокат Білик Л.С. в судовому засіданні вказала, що відповідачка нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина. Спілкування з сином це не є належним виконанням батьківських обов`язків. Вона не позбавлена можливості відвідувати дитину за її місцем проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була неодноразово повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації та оголошення на сайті судової влади. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзиву на позов не подала. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності не надходило. Представник третьої особи - служби у справах дітей Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] . Також вказала, що органом опіки та піклування не було встановлено фактів ведення неналежного способу життя відповідачкою, не з`ясовувалось питання з приводу того, чи відповідачка притягувалася до кримінальної, адміністративної відповідальності. Вказала, що позивач [PERSON] не звертався до служби у справах дітей Васильковецької сільської ради з приводу неналежного виховання [PERSON] їх сина [PERSON] , пияцтва, вчинення насильства відносно сина зі сторони останньої. Крім того зазначила, що будь-якої інформації з вищевказаного приводу від правоохоронних органів до служби у справах дітей Васильковецької сільської ради не надходило. Про те, що відповідачка була зареєстрована за тією ж адресою, що і зареєстровані позивач з дитиною [PERSON] вона дізналася зі слів позивача. Зазначила, що позивач був присутній на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при сільській раді, коли вирішувалося питання про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , де йому ставилося ряд запитань. Додала, що доказів на підтвердження належного повідомлення відповідачки про вирішення питань щодо доцільності позбавлення її батьківських прав, про визначення місця проживання дитини не може надати. Відповідачці органом опіки та піклування не було надіслано ні висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , ані рішення виконкому Васильковецької сільської ради від 26.06.2024 року №52 «Про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ». Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач проживає на відстані 30 метрів від неї, є її далеким родичем. Вона не знає чи вона би бачила із свого подвір`я подвір`я позивача і не бачить чи він ходить на роботу. Позивач її казав, що в нього є син. Вона не знає скільки є у позивача дітей та скільки їм років. Вона знає його дружину, але її ім`я не знає. Вона є «тут». Вони живуть дуже добре. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає на відстані 40 метрів від будинку позивача. Відповідачку [PERSON] бачила, коли їх син [PERSON] навчався у 1-му класі, тобто в травні приблизно 2018 чи 2019 року. Вихованням сина [PERSON] займається батько [PERSON] , оскільки позивачки на місці немає. ЇЇ невідомо, де знаходиться відповідачка, чи вона навідується до дитини, спілкується дистанційно з дитиною та матеріально його утримує. У сторін по справі троє синів. Найстарший - за кордоном, інший навчається у Тернопільському університеті, а наймолодший - учень 7-го класу Васильковецької школи. Зі слів сусідів її відомо, що позивач із відповідачкою розлучилися приблизно «пів року тому» і остання перебуває за кордоном. Позивач кожного ранку сина відвозить до школи, ходить до школи на свято дзвоника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін і її будинок так, що вона бачить будинок позивача. Відповідачку бачила на святі останнього дзвоника в сина, коли він закінчував 1-ий клас. Позивач з відповідачкою розлучились, але коли її невідомо. Де остання знаходиться її невідомо. Зі слів позивача, відповідачка перебуває за кордоном, але з якого часу він її не казав. У сторін є троє синів, і вона їх усіх бачить постійно до сьогоднішнього дня. Вихованням молодшого сина [PERSON] займається позивач, відвозить його щоранку до школи. Бачить як позивач постійно грає у футбол із своїм сином на подвір`ї. У вихідні дні позивач катається з малку із сином на лижах по вулицях. Неодноразово бачить як позивач готує їсти. Її невідомо чи відповідачка займається вихованням її неповнолітнього сина та надає матеріальну допомогу своїм дітям. Вона не бачила і не чула того, щоб відповідачка вела чи веде розгульний спосіб життя, пиячить. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача і мешкає приблизно за 40 метрів через город від будинку позивача. Відповідачку останній раз бачила у 2019 році, як їх син закінчив 1-ий клас. [PERSON] перебуває за кордоном, чи приїжджає вона додому її невідомо. У сторін троє синів. З позивачем проживають двоє синів, найстарший син теж за кордоном. До виїзду закордон відповідачка належно займалася вихованням дітей. Її невідомо чи відповідачка займається вихованням молодшого сина та чи знаходилася на обліку у службі у справах дітей як мати, яка неналежно займається вихованням дітей. У судовому засіданні малолітній [PERSON] повідомив, що останній раз свою маму бачив у 2019 році. Мама йому телефонує один раз в тиждень і цікавиться ним, а саме питає як день пройшов, як навчання. Мама цікавиться його життям, каже йому: «я тебе люблю». Деколи і він її телефонує. Йому важко жити без мами. Йому не відомо, чи вона телефонує до школи. Кошти, одяг мати передавала йому раніше - у 2021, 2022 році, а на даний час не передає. Йому не відомо, чи мати знає про цей позов. Вказав, що він не бажає щоб його маму позбавили батьківських прав, він маму любить та поважає. Окремо від тата жити з мамою він би не хотів, а хоче, щоб батьки жили разом. Тато купує йому одяг, возить його на екскурсії, варить їсти, пере одяг. Татова мама, а його бабуся прибирає у будинку, в якому він проживає з татом. Батьки жили разом до 2019 року і все було добре. Зі слів мами він дізнався, що батьки розлучилися. Мама виїхала в Польщу, але причини він не знає. Спочатку тато разом з мамою їздили за кордон, а після того, мама у 2019 році поїхала за кордон і більше не приїзджала. Він не знає маминих батьків. У нього є ще 2 брати. Найстарший брат проживає в Англії, інший брат навчається у Тернополі і приїжджає 1 раз на тиждень додому. Відколи мама поїхала за кордон, то до них деколи на свята приходить його хресна. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1998 року, який було розірвано рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року, вказане підтверджується копією вищевказаного рішенням суду. Рішення набрало законної сили 25 жовтня 2019 року (а.с.10). Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 лютого 2012 року, виданого Васильковецькою сільською радою Гусятинського району Тернопільської області 01 лютого 2012 року (а.с.11). Встановлено, що на даний час син [PERSON] проживає разом з батьком у [ADDRESS] . Матір дитини проживає окремо. Як вбачається з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 241/187/00201 від 19.04.2024 у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] ,1998 р.н., [PERSON] 2004 р.н.. При цьому, відповідачка [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрована (а.с.16). Як вбачається з відповідей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 25 червня 2024 року №19-44228/18/24 та від 29 квітня 2025 року № 19/35364-25 згідно витягу з наявної у Базі даних інформації щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територію України в період з 01 січня 2019 року по 29 квітня 2025 року громадянка України [PERSON] , [INFO] перетинала державний кордон України, зокрема 07 травня 2019 року - виїзд з території України, 04 серпня 2019 року здійснювала в`їзд на територію України, 01 вересня 2019 року - виїзд з території України, 16 вересня 2023 року - в`їзд на територію України та 22 вересня 2023 року - виїзд з території України. Іншої інформації немає (а.с.62,164). Як слідує з копії висновку органу опіки та піклування Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, який затверджено рішенням позачергового виконкому цієї ж ради, вказаним органом опіки та піклування визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за його місцем проживання (а.с.13). Рішенням позачергового виконавчого комітету Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області №50 від 10.07.2023 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , з батьком [PERSON] , за його місцем проживання та затверджено вищевказаний висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] .. При цьому, доказів на підтвердження наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини, повідомлення [PERSON] про розгляд питання про визначення місця проживання дитини з батьком, надіслання вказаного рішення [PERSON] , матері дитини [PERSON] суду не надано та в судовому засіданні не здобуто (а.с.12). Із копії довідки №24, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Васильківці КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусятинської селищної ради 28.03.2024, [PERSON] тривалий час піклується про стан здоров`я дитини [PERSON] , а саме, звертався за медичною допомогою у випадку захворювань дитини, консультувався із спеціалістами другого рівня, зокрема окулістом, здійснював післяопераційний догляд за сином після оперативного втручання 13 жовтня 2023 року, приходив на медогляд (а.с.14). З копії довідки за № 36/01.01.43-02, виданої закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Васильківці Васильковецької сільської ради Тернопільської області 17 квітня 2023 року та довідки, виданої тим ж самим закладом освіти 29 травня 2024 року за № 44/01.01.43-02, які за змістом є ідентичними, вбачається, що [PERSON] навчається у 6-му класі вказаного закладу освіти. Мати, [PERSON] останні два роки не цікавилася навчанням сина, а саме, не спілкувалася з класним керівником чи адміністрацією закладу освіти з приводу навчання її сина, не була присутня на заходах, у яких брав участь її син. Лише батько дитини, [PERSON] бере активну участь у вихованні сина, відвідуючи батьківські збори та усі виховні заходи (а.с.15, 45). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (сім`ї, неповнолітнього) №10, складеного комісією у складі: начальника служби у справах дітей Васильковецької сільської ради, начальника відділу ЦНАП, двох адміністраторів відділу ЦНАП, завідувача сектору економіки, інфраструктури та житлово-комунального господарства Васильковецької сільської ради, який затверджений начальником служби у справах дітей Мессарош Н. 17.04.2024, комісією в ході обстеження було, зокрема, виявлено, що сім`я, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , складається з 5-ти чоловік: мати, [PERSON] , батько, [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Інших осіб, які проживають з сім`єю не виявлено. У будинку створені все необхідне для повноцінного та гармонійного розвитку дитини. Для дитини виділено окрему кімнату, у якій є окреме ліжко, шафа для одягу, комп`ютер для навчання та загального розвитку Взаємовідносини в сім`ї теплі, дружні. Вихованням дітей, контролем їх поведінки займається батько, [PERSON] .. Згідно висновку вказаної комісії мати [PERSON] за місцем проживання відсутня. Вихованням малолітнього [PERSON] самостійно займається батько [PERSON] (а.с.17). Суд критично оцінює даний акт, оскільки згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 241/187/00201 від 19.04.2024 у вищевказаному житловому будинку зареєстровані лише батько [PERSON] , з трьома дітьми, однак, мати дітей [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрована. Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 564639 від 26.04.2024 на запит суду відповідачка [PERSON] знята з реєстрації 12.04.2024 року. З висновку служби у справах дітей Васильковецької сільської ради про визначення батька таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітньої дитини № 41 від 19 квітня 2024 року, вбачається, що служба у справах дітей Васильковецької сільської ради взявши до уваги: вищевказаний акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 17 квітня 2024 року; рішенням позачергового виконавчого комітету Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області №50 від 10.07.2023, яким визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] ; довідку, видану закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с.Васильківці Васильковецької сільської ради Тернопільської області від 17 квітня 2023 року № 36/01.01.43-02; довідку, видану амбулаторіїєю загальної практики сімейної медицини с. Васильківці КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусятинської селищної ради 28.03.2024 №24; усні пояснення [PERSON] , дійшла висновку про доцільність визнати батька [PERSON] таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітнього сина [PERSON] ( а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області №42 від 19 квітня 2024 року «Про визначення батька таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітньої дитини» визнано батька [PERSON] , таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітньої дитини [PERSON] (а.с.19). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання (сім`ї) №12, складеного комісією у складі: начальника служби у справах дітей Васильковецької сільської ради (далі - ССД), головного спеціаліста ССД, завідувача сектору економіки, інфраструктури та житлово-комунального господарства Васильковецької сільської ради, який затверджений начальником служби у справах дітей Мессарош Н. 19.06.2024, комісією в ході обстеження було, зокрема, виявлено наступне, що сім`я, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , складається з 5-ти чоловік: мати, [PERSON] , батько, [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Інших осіб, які проживають з сім`єю не виявлено. У будинку належні житлово-побутові умови, чисто, облаштовано побутовою технікою. В дитини є окрема кімната, забезпечений усім необхідним, а саме одягом, продуктами харчування, усім для розвитку, навчання, відпочинку. Взаємовідносини в сім`ї дружні. Батько займається вихованням дитини, контролює поведінку дитини, до кримінальної відповідальності не притягувався. Мати на час обстеження умов проживання була відсутня. Зі слів батька мати дитини перебуває за кордоном. З розмови з малолітнім стало відомо, що він з мамою спілкується два рази на тиждень, батько піклується про нього, а саме забезпечує його продуктами харчування, одягом, допомагає у навчанні. Згідно висновку вищевказаної комісії у міжособистісних відносинах в сім`ї для дитини найбільш емоційно-близькою, значущою та авторитетною є батько (а.с.183). Судом досліджено наданий стороною позивача протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини при сільській раді №3 від 21 червня 2024 року, з якого вбачається, що при розгляді комісією питання про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , начальником ССД Васильковецької сільської ради Мессарош Н. на вказаному засіданні комісії повідомлено, що мати малолітнього [PERSON] , [PERSON] не бачиться і не спілкується із малолітнім сином, не цікавиться його життям, захопленнями, успіхами, станом здоров`я, не піклується про його фізичний та психічний розвиток, фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, вказаною посадовою особою було оголошено інформацію із довідки № 44/01.01.43-02 виданої закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с.Васильківці 29 травня 2024 року та довідки №24, виданої амбулаторіїєю загальної практики сімейної медицини с.Васильківці 28.03.2024. Комісією вирішено рекомендувати виконкому Васильковецької сільської ради надати Гусятинському районному суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.196-198). З висновку органу опіки та піклування Васильковецької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області за №52 від 26 червня 2024 року вбачається, що орган опіки та піклування Васильковецької сільської ради, врахувавши: рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 21.06.2024, які вказані у протоколі засідання даної комісії №3 від 21 червня 2024 рок; довідку, видану закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с.Васильківці Васильковецької сільської ради Тернопільської області від 29 травня 2024 року №44/01.01.43-02; довідку, видану амбулаторіїєю загальної практики сімейної медицини с. Васильківці КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусятинської селищної ради 28.03.2024 №24; усні пояснення [PERSON] , вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.74-77). Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника адвоката Білик Л.С., представника третьої особи - служби у справах дітей Васильковецької сільської ради Мессарош Н.П., дослідивши та оцінивши наявні докази у справі, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В силу вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до вимог ч.2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В силу вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у змісті постанови від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5, 6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Як на підставу позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав позивач посилається на те, що відповідачка, з часу розлучення у 2019 році з позивачем, виїхала за кордон, створила нову сім`ю. І з 2020 року відповідачка не піклується про здоров`я, фізичний, духовний моральний та матеріальний розвиток неповнолітнього сина, не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватися з сином та не приймає участі у його вихованні та утриманні. При цьому, під час розгляду даної справи, судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та достатніми доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки [PERSON] заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Як зазначалося вище судом, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Проте, доказів умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно дитини матеріали справи не містять та в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до роз`яснень викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пунктах 16, 18 вищезазначеної постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками та наявність в її діях вини. Та обставина, що відповідачка перебуває за кордоном, не є підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Посилання представника позивача на те, що відповідачка з часу виїзду за кордон не цікавиться життям свого малолітнього сина, не виявляє бажання з ним спілкуватися, не приймає участь у його утриманні, крім того, створила нову сім`ю та на те, що малолітній [PERSON] в судовому засіданні не сказав про свою матір, а саме, де вона народилася, про батьків відповідачки (дідуся, бабусю) та повідомив, що матір йому не передає із-за кордону передачі, і тому вказані факти свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, суд не приймає до уваги, оскільки вважає їх необгрунтованими та які самі по собі не є обставинами, з якими норми ст. 164 СК України пов`язують позбавлення відповідачки батьківських прав, а також не є підставою для вжиття крайнього заходу сімейно-правової відповідальності - позбавлення батьківських прав. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка регулярно, а саме щотижня у телефонному режимі спілкується із сином [PERSON] і цікавиться його життям, навчанням, у 2021, 2022 роках передавала йому кошти, одяг, що підтверджено в суді малолітній [PERSON] .. Крім того, малолітній [PERSON] у судовому засіданні висловив свою думку про те, він маму любить та поважає, йому важко жити без неї і він не бажає щоб його маму позбавили батьківських прав. Посилання позивача на те, що відповідачці було відомо про розгляд даної справи в суді, суд вважає безпідставним та яке спростовується наявними в матеріалах справи доказами про оповіщення [PERSON] про розгляд судової справи через офіційний веб-портал судової влади України та іншим шляхом. Твердження представника третьої особи на те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Васильковецької сільської ради, де вирішувалося питання про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , яке відбулося 21.06.2024, батько малолітнього [PERSON] , [PERSON] повідомив, що «мати [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується із сином, не цікавиться його станом здоров`я, успіхами та досягненнями, не надає ніякої матеріальної допомоги, не піклується про його фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Фактично самоусунулась від виховання дитини», суд вважає безпідставними, які спростовуються копією протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 21.06.2024, з якого вбачається, що присутній на засідання комісії [PERSON] на вказаному засіданні комісії не виступав та останньому будь-яких запитань з вищевказаного приводу на засіданні комісії не ставилось. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки останні не підтверджують обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки такий висновок є недостатньо обґрунтованим та таким, що суперечить на даний час інтересам дитини, матері та засадам справедливості. У цьому висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів щодо відносин сторін та їх дитини, не зазначено, яка робота проведена органом опіки та піклування із відповідачкою щодо врегулювання даного конфлікту, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Тобто, такий висновок не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Крім того, слід зважувати на те, що позбавлення батьківських прав матері на дитину та усвідомлення цього самою дитиною, вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, що суперечить якнайкращим інтересам дитини. Таким чином, позивач не довів та не надав суду доказів того, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Білик Л.С. до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Васильковецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] слід відмовити. Водночас, суд вважає, що відповідачку [PERSON] слід попередити про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов"язків щодо виховання сина [PERSON] , оскільки ухилення від них є підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі наведенного, ст.ст. 14, 150, 164, 166 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"

Outcome: dismissed