Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" (адреса: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, 9 А, офіс 204) через систему "Електронний суд" звернувся до суду з позовом до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики №1353876 в розмірі 12 817,68 грн, з яких: 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 817,68 грн - сума заборгованості за відсотками, та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн, а також витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №1353876, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн, строк позики - 30 дні зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Враховуючи умови Договору позики №1353876 від 14.04.2021 р., та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 734,32 грн, заборгованість останнього за договором позики складає 12 817,68 грн, зокрема: - 4 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8 817,68 грн - сума заборгованості за відсотками. Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед Позикодавцем/Первісним кредитором, ані перед Позивачем/Фактором - ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», що набуло право вимоги за договором позики №1353876 на підставі договору факторингу. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №1353876 від 14.04.2021. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Призначено судове засідання. Витребувано з АТ «Універсал Банк» (ЄДРПОУ 21 133 352, юридична адреса: 04082, Україна, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19), у строк до 30 квітня 2025 року, наступні документи/інформацію: - інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; - у разі належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] , надати виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Універсал Банк», за період з 14.04.2021 по 15.04.2021. Представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, у якій просив справу розглядати у відсутності представника позивача. Зазначив, що позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення в даній цивільній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому ЦПК України порядку, у тому числі розміщенням оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за його відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. Згідно з інформацією [INFO] №3233 від 04.06.2025 солдат [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] перебуває на військовому обліку в [INFO] . На військову службу [INFO] в період дії воєнного стану не призивався. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивач подав докази, які вважав достатніми для розгляду справи, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 14.04.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №1353876, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі4 000,00 грн, строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день, а орієнтована загальна вартість позики 6388,00 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису noASKSWI1I, що був надісланий на вказану позичальником електронну адресу - [INFO] ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з довідкою про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» [PERSON] , з яким укладено договір №1353876 від 14.04.2021, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Одноразовий ідентифікатор: noASKSWI1I. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 14.04.2021 15:39:57. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: [INFO] . Відповідно до платіжної інструкції №a3b86d78-df58-485a-a537-f53950e11058 на платіжну карту [NUMBER] 14.04.2021 було перераховано грошові кошти у розмірі 4000,00 грн, що також підтверджується довідкою № КД-000016842/ТНПП від 10.03.2025. Згідно із інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», надісланою на адресу суду 09.04.2025 №БТ/Е-2427, на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Рухом коштів по картці № [NUMBER] від 08.04.2025 підтверджується зарахування коштів на вищевказану картку у розмірі 4 000 грн від 14.04.2021. Згідно листа №10/03/25-39 від 10.03.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомило та підтвердило, що на банківський рахунок відповідача на підставі платіжної інструкції №a3b86d78-df58-485a-a537-f53950e11058 перераховано кошти на виконання умов договору позики №1353876. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики №1353876 від 14.04.2021 за період з 14.04.2021 по 25.03.2025 загальна сума заборгованості становить 12 817,68 грн, з яких: 4 000 грн - сума заборгованості за тілом позики, 8 817,68 грн - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами. Крім того, позивач у позові вказує про погашення відповідачем заборгованості на суму 734,32 грн. 26.10.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» уклали Договір факторингу №2610 від 26.10.2021 р. за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі до відповідача за договором позики №1353876 від 14.04.2021 р. на суму 12 817,68 грн. Згідно реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу №2610 від 26.10.2021, боржником значиться [PERSON] . 03.04.2023 р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р., за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором позики №1353876 від 14.04.2021 р. на суму 12 817,68 грн. Згідно реєстру заборгованості до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, який є додатком № 1 до вказаного договору, боржником значиться [PERSON] . Підписані сторонами акти прийому-передачі Реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних Прав Вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Сттаттею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики №1353876 від 14.04.2021, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, визначеному договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим, у нього утворилася заборгованість за вказаним договором позики. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування укладення договору позики, користування ним наданими йому позикодавцем кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача, як боржника, заборгованості за вказаним договором за основною сумою боргу в розмірі 4 000,00 грн, а тому, в цій частині, позов підлягає до задоволення. Водночас, щодо нарахування відсотків за даним договором та суми, яка підлягає стягненню, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зробила висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа № 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Згідно умов договору позики №1353876 від 14.04.2021 року (на умовах повернення позики в кінці строку позики), строк дії даного договору становить 30 днів, датою повернення позики (останній день) є 14.05.2021. Таким чином, строк кредитування сплив 14.05.2021. Відповідно до п 4.2 Договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладання цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Дійсно, розділ 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, затверджених Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», протокол № 11/02/2021 від 11.02.2021 року, передбачає умови продовження строку користування позикою. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані фінансовою установою Правила надання грошових коштів у позику були надані при укладенні договору відповідачу, який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання фінансовою установою додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Враховуючи, що відповідач за допомогою одноразового ідентифікатора підписував тільки сам договір позики, а не Правила надання грошових коштів у позику, затверджені Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», протокол № 11/02/2021 від 11.02.2021 року, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Аналогічний правовий висновок містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки договором позики № 1353876 від 14.04.2021 визначений строк кредитування, який становить 30 днів до 14.05.2021, то саме протягом даного строку ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням положень п.2 цього договору, становлять 1,99% на день і їх розмір становить 2 388,40 грн. Водночас прострочена заборгованість за відсотками у сумі 8 817,68 грн, про стягнення якої заявляє позивач, нараховувалась у період з 14.04.2021 до 25.03.2025, тобто за межами строку дії договору № 1353876 від 14.04.2021 . Докази продовження строку дії вказаного договору в матеріалах справи відсутні. Тож суд доходить висновку, що розмір заборгованості за № 1353876 від 14.04.2021, яка підлягає стягненню з відповідача становить 6 388,40 грн, з яких: 4 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 2 388,40 грн - заборгованість за відсотками в межах строку дії договору, у зв`язку з цим позовні вимоги позивача підлягають до частково задоволення. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією від 26.03.2025 позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1207,34 грн (2422,40 грн. х 6 388,40 грн / 12 817,68 грн). Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024 року, укладений між ТзОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг з акту № 6-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 27.01.2025 року, з якого вбачається, що вартість наданої адвокатом послуги в даній справі становить 3 500,00 грн., а також платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 579932273.1 від 27.01.2025 року. Виходячи з викладеного, оскільки суд задоволив позовні вимоги позивача на 49,84%, то на його користь пропорційно слід стягнути з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 744,40 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 512, 514, 526, 536, 614, 625-628, 639, 1048-1050, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст.ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: partial