Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - ТОВ "Бізнес Позика") звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказано, що 10.03.2024 між ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 464879-КС-005 в електронній формі з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 15 000,00 грн та зобов`язався повернути грошові кошти надані у кредит та сплатити проценти за користування кредитом і комісію за надання кредиту у розмірі 2 250,00 грн у строк до 25.08.2024. Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі не виконав. Заборгованість відповідача [PERSON] за цим кредитним договором складає у загальному розмірі 60 110,72 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43 522,92 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 587,80 грн - комісія за надання кредиту. Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про надання кредиту від 10.03.2024 № 464879-КС-005 у загальному розмірі 60 110,72 грн та понесені у справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 15.01.2025 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. 07.05.2025 відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив відкласти судовий розгляд справи у зв`язку із його наміром вирішити спір у позасудовому порядку. Однак, станом на день розгляду справи судом відповідач [PERSON] так і не надав суду відзиву на позов, заперечення проти позову, заяви про визнання позову чи будь-яких інших клопотань. З поштових довідок на наявних у матеріалах справи рекомендованих листах вбачається, що надіслані судом відповідачу [PERSON] рекомендовані листи з повідомленнями про судовий розгляд справи не було вручено останньому у зв`язку із відсутністю адресата за зареєстрованою адресою його місця проживання, яку він також вказав як актуальну у своїй наданій суду письмовій заяві, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається повідомленим про перебування на розгляді у суді судової справи, учасником якої він являється. Крім цього, відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення. Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2024 між позивачем ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 464879-КС-005 в електронній формі з використанням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA-1279, на підставі якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 15 000,00 грн, із строком повернення на 24 тижні, тобто до 25.08.2024, із стандартною відсотковою ставкою за користування кредитом - 2,00000000 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, із зниженою відсотковою ставкою за користування кредитом - 1,15011689 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, та зі сплатою одноразової комісії за надання кредиту у розмірі 2 250,00 грн /а.с. 16-20/. Також відповідач підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0636 додаток до вказаного вище кредитного договору, в якому теж були зазначені вище вказані умови надання та повернення кредиту, а саме Паспорт споживчого кредиту /а.с. 13-15/. Відповідно до Візуальної форми послідовності дій Клієнта, позичальник [PERSON] 10.03.2024 отримав одноразові ідентифікатори UA-1279 та UA-0636 на вказаний ним номер телефону [NUMBER] для електронного підпису кредитного договору та паспорта споживчого кредиту /а.с. 31-32/. 10.03.2024 відповідач [PERSON] отримав за вказаним вище кредитним договором кредитні кошти в розмірі 15 000,00 грн на зазначену ним банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується наявними у матеріалах справи інформаційною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн", як технологічного оператора платіжних послуг, від 30.12.2024 про перерахування цих кредитних коштів через платіжний сервіс "Platon"та випискою по цій банківській картці відповідача /а.с. 34, 69-70/. Із банківської виписки АТ "ОТП Банк" за належною відповідачу карткою № [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] активно користувався кредитними коштами та частково здійснював погашення заборгованості /а.с. 69-70/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] частково здійснив погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 3 250,00 грн, з яких: 2 587,80 грн - на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, 662,20 грн - на погашення заборгованості за комісією за надання кредиту /а.с. 10/. Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості, наданих позивачем, заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 10.03.2024 № 464879-КС-005 становить в загальному розмірі 60 110,72 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43 522,92 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 587,80 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту /а.с. 10-11, 12/. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису . Нормою статті 11 ЗУ "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Як вбачається зі змісту укладеного 10.03.2024 між позивачем ТОВ "Бізнес Позика" та відповідачем [PERSON] кредитного договору, Паспорта споживчого кредиту ці документи відповідно до вимог чинного законодавства підписано відповідачем за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Матеріалами справи підтверджується, що кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн за цим кредитним договором були перераховані на вказаний відповідачем банківський рахунок, відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні кредитного договору відповідач своїм електронним підписом підтвердив, що він згодний з усіма умовами цього договору, зокрема порядком надання та повернення кредиту, наданою сумою кредиту, строком його повернення, розміром відсотків за його користування та комісії за надання кредиту. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд даної справи, відзиву на позов, будь-яких заперечень проти позову, в тому числі і заявленого позивачем розміру заборгованості за кредитним договором, суду не надав. Відповідно до статтей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що позивачем підтверджено факт укладення відповідачем [PERSON] із ТОВ "Бізнес Позика" кредитного договору від 10.03.2024 № 464879-КС-005, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15 000,00 грн, порядок і розмір нарахування заборгованості за тілом кредиту, яку не сплачено боржником в обумовлені строки, в свою чергу відповідачем не спростовано розмір використаних кредитних коштів та заявленого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Бізнес Позика" за вказаним кредитним договором заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 43 522,92 грн, суд дійшов такого висновку. Із змісту кредитного договору від 10.03.2024 вбачається, що цей договір є договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору від 10.03.2024 стандартна процентна ставка становить 2,00000000 % в день, знижена процентна ставка становить 1,15011689 в день /а.с. 16/. Пунктом 3.2 кредитного договору передбачено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом) нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4. Договору на залишок заборгованості по кредиту /а.с. 16/. Згідно з пунктами 2.3, 2.7 кредитного договору кредит надано на 24 тижні, строк дії договору до 25.08.2024. У паспорті споживчого кредиту сторони також узгодили, що строк кредитування становить 169 днів (24 тижні) /а.с. 13, 16/. Однак, згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зміни до вказаної статті набули чинності з 22.12.2023 відповідно до Закону України № 3498-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". При цьому ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, натомість відповідачу нараховувалися відсотки понад 1 % в день (2,0 %). Процентна ставка позивачем не змінювалася відповідно до змін у Законі і нарахування здійснювалося всупереч законодавству. Враховуючи, що Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір з [PERSON] було укладено 10 березня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України "Про споживче кредитування". Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 464879-КС-005 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено 10 березня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки за користування кредитом на рівні 2,00 % є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ "Бізнес Позика" та вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1 % та з вирахуванням 2 587,80 грн, що були сплачені відповідачем на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, що становить 22 762,20 грн (15 000,00 грн х 1 % х 169 днів - 2 587,80 грн = 22 762,20 грн). Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1 587,80 грн, суд дійшов такого висновку. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію зокрема за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії зокрема за надання кредиту. З кредитного договору від 10.03.2024 вбачається, що у ньому встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд вважає, що стягнення з відповідача заборгованості за комісією з надання кредиту у розмірі 1 587,80 грн є правомірним (встановлена кредитним договором комісія у розмірі 2 250,00 грн - сплачена відповідачем на погашення заборгованості за комісією сума 662,20 грн = 1 587,80 грн). Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за кредитним договором від 10.03.2024 № 464879-КС-005 у загальному розмірі 39 350,00 грн, з яких: 15 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 22 762,20 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 587,80 грн - заборгованість за комісією за надання кредиту. Вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи те, що позов задоволено частково, а саме на 65,46 %, у справі наявні документи, які підтверджують понесення позивачем судових витрат у справі у вигляді сплаченого через Електронний суд судового збору за подання позову до суду у розмірі 2 422,40 грн,

Outcome: partial