Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), у якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 1592114 від 13.02.2020 у розмірі 35760 грн та понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 13.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та Відповідачем укладено кредитний договір № 1592114, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у сумі 12 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані йому шляхом безготівкового переказу на картковий рахунок. ТОВ «МІЛОАН» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 35\~760 грн. 20 серпня 2020 року між ТОВ «МІЛОАН» і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір відступлення прав вимоги № 02/08 (далі -Договір № 02/08), за умовами якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримало право грошової вимоги за кредитним договором № 1592114 від 13.02.2020. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та Позивачем укладено договір факторингу № 1/15 (далі Договір № 1/15), у відповідності до умов якого Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 1592114 від 13.02.2020. З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач направив відповідачу досудову вимогу про сплату заборгованості, однак заборгованість залишилася не погашеною. Оскільки Відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги позивача та добровільно не погашає прострочену заборгованість, Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Представник Позивача в своєму позові та заяві просив справу розглядати без його участі, позов підтримує. Ухвалою суду від 19.03.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 17.04.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник Відповідача адвокат Зачепіло З.Я. надала відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечила, з наступних підстав. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази перерахування первісним кредитором коштів Відповідачу. Надана Позивачем копія платіжного доручення № 15193169 від 13.02.2020 не містить обов`язкових реквізитів, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні. Інших документів на підтвердження факту перерахування Відповідачу коштів, передбачених вищевказаним Законом, а також Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» Позивачем не надано. Розрахунок заборгованості не являється первинним фінансовим документом, є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду дійти висновку чи передавалися кошти Відповідачу. Також представник Відповідача не погоджується із розрахунком боргу, вказуючи, що строк кредитування становить 12 днів, у встановленому кредитним договором порядку він не пролонгувався, а тому нарахування відсотків за користування кредитом мало було здійснюватися лише у межах цього строку у розмірі 3745,03 грн. Крім того представник Відповідача заперечує законність нарахування комісії у розмірі 1200 грн, яка має сплачуватися за послуги, що супроводжували кредит та пені у розмірі 960 грн за прострочення виконання зобов`язання до Договором. Суму коштів, заявлену у позові до стягнення з Відповідача за послуги з надання правничої допомоги (6\~000 грн) представник Відповідача вважає завищеною, неспівмірною із складністю справи. Представник Позивача Лановий Є.М. подав до суду відповідь на відзив, у якому підтримав позовні вимоги, а доводи, наведені у відзиві заперечив з наступних підстав. Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Індивідуальна частина оспорюваного договору про надання фінансового кредиту містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка Відповідачем не спростована. Відповідно до п.2.1. ч. 2 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Тобто, на рахунок, наданий Відповідачем для отримання кредитних коштів. Картковий рахунок: BIN: [NUMBER] ; Платіжна система: MASTERCARD; Видана БАНКОМ: JSC CB PRIVATBANK; ТИП КАРТИ: DEBIT; КАТЕГОРІЯ КАРТИ: WORLD; КРАЇНА: UKRAINE. Позивач надав копію платіжного доручення № 15193169 від 13.02.2020 р., що є первинним банківським документом, та підтверджує надання кредитних коштів Позивачем й отримання таких Відповідачем на зазначену ним платіжну картку, номер якої вказано у платіжному дорученні. Зазначення номера картки замість номеру рахунку жодним чином не унеможливлює перерахування кредитних коштів Відповідачу. Так як ТОВ «МІЛОАН» - це фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки Позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий Позичальником рахунок. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Якщо зі спливом 3 робочого дня з моменту укладення цього Договору відправлена Товариством сума кредиту не надійде на картковий рахунок вказаний Позичальником, дія цього Договору може бути припинена достроково, з моменту розміщення Товариством відповідного повідомлення про припинення в особистому кабінеті Позичальника. Оскільки, Відповідач 25.02.2020 кредит в сумі 12 000,00 грн. не повернув, а продовжував користуватися кредитними коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов Кредитного договору, з якими погодився Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом, а саме за п. п. 1.5.2, 2.3.1 Кредитного договору та за п. п. 1.6, 2.4.1 Кредитного договору, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Кредитного договору та спростовує доводи Відповідача про стягнення процентів за користування кредитом після визначеного періоду (строку) кредитування. Також представник Відповідача вказує, що до позовної заяви було додано Витяги з Реєстрів боржників до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 та Договору факторингу №°02/08 від 20.08.2020, так як Реєстри боржників містять у собі інформацію, що становить таємницю фінансової послуги відповідно до ч.1-2 ст. 10 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Крім того, у відповіді на відзив зазначається, що Позивач документально довів, що поніс витрати на правову допомогу, а саме: суду надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У своїй відповіді на відзив представник Позивача заявив клопотання про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо наявності у Відповідача карткового рахунку відкритого у банку станом на 13.02.2020, щодо належності йому карткового рахунку № [NUMBER] , а також виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить Відповідачу в період з 13.02.2020 по 20.02.2020, яке ухвалою суду від 12.05.2025 задоволено. Розгляд справи за клопотаннями сторін неодноразово відкладався. У судове засідання 30.06.2025 сторони не з`явилися. Від представника Відповідача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі Відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач стверджує, що 13.02.2020 Відповідач з використанням особистого електронного кабінету на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» miloan.ua подала Анкету-заяву на кредит № 1592114 (а.с. 14,14 зворот). У долученому до матеріалів позовної заяви примірнику заяви дата подачі Анкети-заяви 06.02.2020, дата прийняття рішення 13.02.2020. Згідно із визначеними Анкетою-заявою умовами, позичальник (Відповідач) отримує кредитні кошти у розмірі 12\~000 грн на строк 12 днів з 13.02.2020 по 25.02.2020. Сума кредиту становить 12 000 грн. Одноразова комісія за надання кредиту складає 1200 грн (10 % від суми кредиту). Позивач сплачує проценти за кредитування у розмірі 3 600 грн (2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом). Також Позивач зазначає, що шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого електронним повідомленням від ТОВ «МІЛОАН» Відповідач підтвердив прийняття умов Договору про споживчий кредит № 1593129 від 08.02.2020 (а.с. 22-25) (далі Кредитний договір), тобто вступив з Товариством у кредитні правовідносини. На підставі платіжного доручення (а.с. 35) та згідно з Відомістю про щоденні нарахування та погашення без номера та дати (а.с. 16-17) ТОВ «МІЛОАН» на картковий рахунок Відповідача було перераховано грошові кошти у розмірі 12\~000 грн. Згідно із Відомістю про щоденні нарахування та погашення без номера та дати, становить 35760 грн, з яких 12 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 600 грн заборгованість за відсотками та 1200 грн заборгованість за комісією, заборгованість за пенею 960 грн. (а.с. 16-17). 20 серпня 2020 року на підставі Договору факторингу № 02/08 ТОВ «МІЛОАН» здійснено відступлення права вимоги до Відповідача за кредитним договором № 1593129 від 08.02.2020 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 26-32). 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю Позивачем укладено Договір факторингу № 1/15, згідно з умовами якого Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 33-37). Згідно з Витягами з Додатків до № 02/08 та до Договору 1/15 (а.с. 11,12) розмір боргу Відповідача перед Позивачем становить 35760 грн, з яких 12\~000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 600 грн заборгованість за відсотками та 1200 грн заборгованість за комісією, заборгованість за пенею 960 грн. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.ч. 1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1\~ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною 1\~статті 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі дослідження і оцінки наявних у матеріали справи доказів та аналізу норм законодавства, суд доходить висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно зі ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80,\~81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачу при пред`явленні вказаного позову необхідно було довести обставини щодо укладення кредитного договору, перерахування коштів позичальнику, невиконання позичальником умов договору та факт набуття і переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора. Вказані обставини, тобто свої вимоги Позивач належними і допустимими доказами в повному обсязі не довів. Так, Позивач не надав підтвердження, що первинний кредитор ТОВ «МІЛОАН» є банком або іншою фінансовою установою, тобто суб`єктом надання фінансових послуг у розумінні ст. 1054 ЦК України, п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», п.п. 33, 65 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Крім того, Анкета-заява на кредит №1593129 не містить ані власноручного підпису заявника, ані відомостей про введення одноразового ідентифікатора, про що вказує Позивач. Жоден з доданих до позовної заяви документів, у тому числі Кредитний договір, Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, які є додатками до договору, не містять підпису Відповідача. Доводи Позивача про те, що ТОВ «МІЛОАН» було направлено Відповідачу електронним повідомленням (sms) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору, жодними доказами не підтверджено. Будь-які реквізити електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за якими б можна було ідентифікувати підписанта відсутні. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що Відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «МІЛОАН». Також не можуть бути належними доказами виникнення кредитних правовідносин між ТОВ «МІЛОАН» та Відповідачем Витяги з додатків до договорів факторингу (а.с. 11, 12), у яких згадується прізвище Відповідача та відомості про його кредитну заборгованість, оскільки ці документи лише підтверджують наявність правовідносини між юридичними особами. Самі реєстри, чи витяги з них, у відповідності до яких за умовами договорів факторингу, передавалися прав вимоги, до матеріалів справи не долучені. Інші додатки до Договорів факторингу № 02/28 та № 1/15 не містять жодної інформації, що може стосуватися суті спору, оскільки належним чином вони не заповнені. Також не заслуговують на увагу твердження Позивача про перерахування кредитних коштів на картковий рахунок Відповідача. Так, долучене Позивачем до матеріалів до позовної зави платіжне доручення 15193169 від 13.02.2020 не містить відмітки про проведення банківської операції із зарахування коштів. Крім того, Позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували належність вказаної в платіжному дорученні банківської картки/банківського рахунку Відповідачу, а також користування Відповідачем цими коштами. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Надана Позивачем Відомість про щоденні нарахування та погашення не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування кредитної заборгованості. Указаний документ також не є випискою по рахунку Відповідача у розумінні первинного бухгалтерського документа, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок. При цьому Відомість є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором, а тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок Відповідача. За клопотанням Позивача судом витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо наявності у Відповідача карткового рахунку відкритого у банку станом на 13.02.2020, щодо належності йому карткового рахунку № [NUMBER] , а також виписку по рахунку за номером картки № [NUMBER] , що належить Відповідачу в період з 13.02.2020 по 20.02.2020. Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 30.05.2025 № 20.1.0.0.0/7-250522/52915 в банку не емітовано карту № [NUMBER] на ім`я Відповідача (а.с. 116). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на вищевказану практику ЄСПЛ, а також враховуючи, що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з підстав відсутності доказів укладення договору та перерахування за ним коштів Відповідачу, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, зокрема в частині розміру, заявлених до стягнення коштів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд відмовляє, судові витрати щодо сплати судового збору та витрати на правову допомогу мають бути покладені на Позивача.

Outcome: dismissed