Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Квітневої сільської ради Житомирського району Житомирської області (далі Відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якій вказує, що [INFO] померла його бабушка [PERSON] . На підставі заповіту посвідченого Харченко Н.В. секретарем Романівської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, 20 березня 1996 року і зареєстрованого в реєстрі за № 9, спадкоємцями зазначеного в цьому заповіті майна (будинок з усіма прибудовами) є його внук- [PERSON] . Спадкоємцем по закону після смерті бабушки був її син, а його батько - [PERSON] , який успадкував лише земельний пай. Батьки проживали в с. Романівка, а позивач проживав в м. Києві. Періодично як правило у вихідні дні та під час відпусток з дружиною та дітьми їздили в с. Романівну, доглядали за будинком, проводили в ньому ремонт, обробляли присадибну земельну ділянку. В кінці листопада 2024 року позивач з дружиною прийняли рішення навести лад в будинку, викинути застарілі речі та перебрати бабушкині старі документи. Перебираючи документи, серед документів трапився заповіт складений бабушкою в 1996 році, із якого він дізнався, що вона йому заповідала свій будинок за [ADDRESS] . Про існування складеного на його користь заповіту йому не було відомо. Так як позивач є спадкоємцем за заповітом на будинок з усіма прибудовами, що належав його бабушці, він звернувся 29.11.2024 року як спадкоємець за заповітом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та присадибну земельну ділянку після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропущенням встановленого ст.ст. 1269-1270 Цивільного кодексу України строку на прийняття спадщини. У зв`язку з поважною причиною, а саме, що він на час відкриття спадщини вважав, що спадкове майно його бабушки [PERSON] успадкував його батько, а також те, що він не проживав із спадкодавцем в одному населеному пункті, про існування заповіту йому було невідомо, і що батько не успадкував будинок, який належав на праві власності померлій, він дізнався лише 25 листопада 2024 року, тобто поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, Позивач просить визначити [PERSON] , додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини на житловий будинок та присадибну земельну ділянку померлої [PERSON] у три місяці. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду лист в якому просив розгляд проводити без участі представника селищної ради. Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні допитано свідків: [PERSON] , яка зазначила, що вони прибирали в будинку бабусі, знайшли папку з документами, а там був заповіт. Також, вони доглядають за городом та будинком, майже кожні вихідні туди їздять. Думає інших претендентів на будинок більше немає. Раніше в цьому будинку проживала бабуся, а потім дядько. Він помер, в нього дітей не було. Більше та ніхто не жив. У батька був окремий будинок. її чоловік не приймав спадщину. Вони приїздили до бабусі, коли вона ще була жива. Вони зараз там город посадили. [PERSON] ,\~яка зазначила,\~що була\~свідком того,\~коли сусідка\~знайшла заповіт. З [PERSON] вони в гарних стосунках. Вона саме зайшла, вони прибирали та знайшли цю папку, а там був заповіт. Саму бабусю вона не знала. Це було в листопаді 2024 року. Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 19\~жовтня 2023\~року,\~виконавчим комітетом\~Романівської сільської\~ради Попільнянського\~району Житомирської\~області,\~ [PERSON] , померла [INFO] , актовий запис №15. /а.с.6/ Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадкову реєстрі від 10 листопада 2005 року, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №654./а.с.8/ Відповідно до копії заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Романівської сільської ради народних депутатів 20 березня1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9, [PERSON] заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок із всіма прибудовами, що знаходиться у с. Романівка, Попільнянського району Житомирської області, своєму внукові [PERSON] . /а.с.5/ Постановою державного нотаріуса Попільнянської державної нотаріальної контори в Житомирській області № 237/02-31 від 29 листопада 2024 року відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на житловий будинок та земельну ділянку площею 0.3238 га. після смерті [INFO] , бабусі, [PERSON] , в зв`язку із пропуском встановленого законодавцем терміну на прийняття спадщини. Майно належало його бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Виписки з по господарської Книги №2 Романівської сільської ради на 2001-2005 року, та державного акту на право приватної власності на землю. При вивчені поданих заявником документів та здійснених перевірок у спадковому реєстрі встановлено наступне: після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за номером 654/2005 за заявою сина померлої [PERSON] на прийняття спадщини за законом. Заявник, [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 20 березня 1996 року виконкомом Романівської сільської ради за Р№ 9 Попільнянського району, на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] що належало його бабусі, але заяву, після її смерті, [INFO] , не встиг подати так як не знав про наявність заповіту складеного спадкодавицею на його ім`я і у права спадкування не вступив, та пропустив строк на прийняття спадщини, тому відповідно до ст.ст. 1269-1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину./а.с.7/ Судом досліджено матеріали спадкової справи № 654/2005 заведеної на майно померлої [INFO] [PERSON] . /а.с.20-37/ Спадкоємці, які протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України\~не подали заяву про прийняття спадщини, вважаються такими що не прийняли її. Згідно з правилами\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно частини п`ятої\~статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона\~\~належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Статтею 1272 ЦК\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо). Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженням, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, що не виключає можливості подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за наявності поважності причин його пропуску, також і після спливу значної кількості часу. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). За змістом статей\~12,\~81,\~89,\~263 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За вищенаведених обставин, є достатні підстави для задоволення позовних вимог та надання Позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому

Outcome: approved