Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

01.10.2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 06.06.2018 року розірвано шлюб. За час перебування у шлюбі, а саме 28.10.2015 року вона з відповідачем придбали житловий будинок по [ADDRESS] . Крім того, за час перебування в шлюбі вона з відповідачем набули у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1112 га для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , яку відповідач зареєстрував на себе. За час перебування в шлюбі вона з відповідачем повністю завершили будівництво спільного житла, до будинку підведено всі комунікації (електроенергія, газопостачання), але не воно не прийняте до експлуатації і право власності на нього не оформлено, у зв`язку з чим позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на поділ набутого майна за час шлюбу, а тому вважає, що наявні правові підстави для визнання за нею 1/2 частини спірного об`єкта та незавершеного будівництва. Також позивачка просила суд призначити у справі будівельно-оціночну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання: - який ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта житлового будинку по [ADDRESS] ? - яка вартість 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] ? Проведення експертизи просила доручити Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вул. Сахарова, 23а, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область). Судові витрати та витрати на правову допомогу просила стягнути із відповідача. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2020 відкрито провадження у зазначеній вище справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 22.10.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що будівництво здійснювалось за кошти його сестри [PERSON] , що підтверджується інформацією про проведені операції у ПАТ КБ «Приватбанк» за грошовими переказами за період з 01.03.2014 по 05.12.2017. Зазначив, що фактично будівництво здійснювалось в її інтересах. Для цих цілей нею видано йому дві довіреності. Значна кількість первинних документів щодо придбання будівельних матеріалів, використаних при будівництві спірного будівництва, виписані на ім`я [PERSON] . В свою чергу позивачкою не надано доказів на підтвердження факту придбання нею будівельних матеріалів, участі її у будівництві чи фінансування будівництва. Більше того, у червні 2018 року [PERSON] звернулась із позовом про поділ майна подружжя, предметом якого був поділ житлового будинку по [ADDRESS] , придбаний за договором купівлі-продажу житлового будинку від 28.10.2015. Також зазначає, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.06.2018 року у справі № 345/4215/17 встановлено, що він та позивачка не проживали тривалий час. 30.10.2020 року від відповідачки на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому вона не визнає доводи відповідача та просить її позов задоволити у повному обсязі. Зазначила, що переказ коштів із інформації Приват Банку жодним чином не підтверджують фінансування спірного будинку, а лише засвідчують факт отримання [PERSON] коштів. Щодо довіреності від 19.10.2015 року, якою уповноважено [PERSON] купити на ім`я [PERSON] за ціною на умовах на його розсуд будь-яке нерухоме майно, зазначила що будинок у с. Збора придбаний за її спільні кошти з відповідачем та зареєстрований не на [PERSON] , а на відповідача і вона, як його дружина, дала згоду на його придбання. Також у п. 18 договору купівлі-продажу будинку вказано, що [PERSON] стверджує, що майно, яке купується, є власністю подружжя. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.12.2020 р. клопотання позивача про призначення судової будівельно-оціночної експертизи по цивільній справі №345/3470/20 задоволено та призначено у цивільній справі судову будівельно-оціночну експертизу, проведення якої доручено Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судової будівельно-оціночної експертизи поставлено наступні питання: 1. який ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта житлового будинку по [ADDRESS] ? 2. Яка вартість 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] ? 3. Який перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з будівництва житлового будинку на [ADDRESS] , станом на червень 2018 року? 4.\~Яка вартість\~фактично виконаних\~робіт з\~будівництва житлового\~будинку на\~ [ADDRESS] ,\~станом на\~червень 2018\~року? Провадження в справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.07.2022 р. провадження у справі поновлено у зв`язку з тим, що 08.07.2022 на адресу суду надійшов лист експерта про неможливість проведення експертизи. 25.08.2022 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання, яким він просить повторно направити ухвалу від 29.12.2020 року про проведення судової оціночно-будівельної експертизи в Івано-Франківське відділення Київського НДІ СЕ для виконання. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.08.2022 р. клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-оціночної експертизи по цивільній справі №345/3470/20 задоволено та призначено у цивільній справі судову будівельно-оціночну експертизу, проведення якої доручено Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення судової будівельно-оціночної експертизи поставлено наступні питання: 1. який ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта житлового будинку по [ADDRESS] ? 2. Яка вартість 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] ? 3. Який перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з будівництва житлового будинку на [ADDRESS] , станом на червень 2018 року? 4.\~Яка вартість\~фактично виконаних\~робіт з\~будівництва житлового\~будинку на\~ [ADDRESS] ,\~станом на\~червень 2018\~року? Провадження в справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.05.2023 р. провадження у справі поновлено у зв`язку з тим, що 25.04.2023 до суду надійшов лист експерта про неможливість проведення експертизи. 31.05.2025 р. від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про залучення співвідповідача, якою просить залучити [PERSON] до участі у справі у якості співвідповідача. Свою заяву обґрунтовує тим, що спірний об`єкт нерухомості на праві власності належить [PERSON] 21.06.2023 року від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про зміну предмета позову, якою просить змінити предмет позову та визнати житловий будинок, що за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку на якій знаходиться цей будинок з КН 2622883201:01:002:0153, загальною площею 0,1112 га. спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку, що за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку на якій знаходиться цей будинок з КН 2622883201:01:002:0153, загальною площею 0,1112 га. 21.06.2023 року від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про витребування доказів, якою просить витребувати у державного реєстратора Лисецької селищної ради Дем`янек Іванни Антонівни матеріали реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна: 2299816526228 та витребувати у приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюка Петра Васильовича матеріали іпотечної справи №47881509. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.06.2023 р. клопотання адвоката Круця В.М. про витребування доказів задоволено та витребувано у державного реєстратора Лисецької селищної ради Дем`янек Іванни Антонівни матеріали реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна: 2299816526228; у приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Лесюка Петра Васильовича матеріали іпотечної справи №47881509. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.06.2023 р. клопотання адвоката Круця В.М. про залучення у справі співвідповідача задоволено та залучено до участі у цивільній справі у якості співвідповідача [PERSON] . 20.07.2023 р. від приватного нотаріуса Лесюк П.В. до суду надійшли копії матеріалів договору іпотеки №47881509. \~ \~ \~ \~07.08.2024 р. від селищного голови Анатолія Лущака надійшли заява про державну реєстрацію прав № 43936488 від 08.02.2021 та копії документів про сплату адміністративного збору. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.08.2024 підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті 27.03.2025 року від представника позивачки [PERSON] надійшло клопотання про повернення в підготовче судове засідання. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.04.2025 у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про повернення в підготовче судове засідання та заяви про зміну предмета позову відмовлено. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання. Визнання недійсним правочину є способом захисту цивільного права та інтересу, прямо передбаченим п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України. При цьому у відповідності до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільно нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 554/8023/15-ц). Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 128/2224/20, провадження № 61-4863св22). Норма статті 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям,таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до положень частини першої статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.ст. 69, 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 28.10.2015 року шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] спільно з [PERSON] набули у власність об`єкт житлової нерухомості по [ADDRESS] , який був розташований на земельній ділянці з кадастровим номером: 2622883201:01:002:0151. Статтею 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 80\~ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2ст. 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3ст. 13 ЦПК України). Відповідно до статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність. Відповідно до ст.\~129\~Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 5 ст.\~12\~ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 84\~ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Відповідно д ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення\~договору\~інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до частини другої\~статті 331\~ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Об`єкти права власності, які були набуті колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] за своїми ідентифікаційними даними (адресою та кадастровим номером є відмінними від об`єктів права власності, що належать [PERSON] ). Суд звертає\~увагу,\~що поштова\~адреса будинковолодіння\~з індексом\~«А» присвоюється\~у разі\~наявності вже\~існуючого об`єкта\~нерухомості з\~відповідним порядковим\~номером,\~що підтверджує\~наявність на\~момент реєстрації\~права власності\~ на\~житловий будинок\~по [ADDRESS] ,\~який належить\~ [PERSON] ,\~раніше зареєстрованого\~житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний [PERSON] . При цьому слід зазначити, що технічні характеристики об`єктів нерухомості є абсолютно різними, як по даті їх будівництва, так і по площі (загальній і житловій), конфігурації і складу житлових та допоміжних приміщень, що вбачається з відомостей, які містяться у технічних паспортах. Так само відмінним є кадастровий номер земельної ділянки. Кожній сформованій земельній ділянці присвоюється окремий кадастровий номер в процесі її формування як самостійного об`єкта речових прав. Все це вказує на те, що дані об`єкти нерухомості не є тотожними, а різними. \~ \~ \~ \~Об`єктом права власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] виступав житловий дерев`яний будинок 1954 року будівництва, загальною площею 65,9 кв.м. та житловою площею 16,0 кв. який повністю знесений. Будинок на який намагається визнати право спільної сумісної власності [PERSON] є 2020-21 рр. будівництва, цегляний загальною площею 202,2 кв.м. та житловою площею 101,5 кв.м. Отже, об`єкти повністю різні. \~ \~ \~ \~ [PERSON] вже зверталась до Калуського міськрайонного суду з позовною вимогою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. До складу такого майна вона включила і будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Позивачка заявляла вимоги визнати за нею право власності на 1/2 частку цього будинковолодіння. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 24.09.2018 року у справі № 345/2443/18 провадження у справі в цій частині було закрито у зв`язку з відсутність об`єкта поділу житлового будинку так як такий було знесено. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.11.2018 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відтак, в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судова практика зобов`язує під час розгляду справ про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, встановлювати увесь обсяг належного подружжю майна. У справі № 345/2443/18 позивачкою не заявлялось і судом не встановлено того, що сторони, тобто [PERSON] та [PERSON] набули у власність іншу земельну ділянку та збудували на ній будинок. Позивачкою не доведено факт того, що об`єкт спору фактично набутий подружжям у період шлюбу за спільні кошти або для спільного користування. Також судом встановлено, що в позовній заяві як предмет спору зазначено об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Водночас відповідно до наданих матеріалів реєстраційної справи, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, а також земельна ділянка, на якій він розміщений, зареєстровані за іншою адресою [ADDRESS] . Заява представника позивача про зміну предмета позову не була розглянута судом по суті, оскільки у задоволенні клопотання про повернення до підготовчого провадження було відмовлено. Відтак розгляд справи здійснювався за первісною редакцією позовних вимог, яка не узгоджується з фактичними обставинами справи, не враховує реального майнового статусу об`єкта спору та містить внутрішні суперечності щодо його правової природи і належності. Крім того,\~згідно з\~відомостями з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно право\~власності на\~спірний об`єкт\~належить іншій\~особі \~співвідповідачу [PERSON] .\~Водночас відповідно\~до усталеної\~практики Верховного\~Суду,\~факт державної\~реєстрації прав\~на майно\~на ім`я\~третьої особи\~не виключає\~можливості визнання\~цього майна\~спільною сумісною\~власністю подружжя,\~якщо будуть\~доведені обставини\~набуття цього\~майна за\~спільні кошти\~або працею\~подружжя.\~У випадку,\~коли такі\~обставини не\~встановлені,\~визнання цього\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~зареєстрованого на\~третю особу,\~є недопустимим.\~Також, у разі коли спірне майно на момент розгляду справи належить іншій особі, яка не є подружжям, поділ майна як спільної сумісної власності між подружжям є неможливим. Також судом встановлено, що в позовній заяві як предмет спору зазначено земельну ділянку, пов`язану з об`єктом незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Водночас, відповідно до договору купівлі-продажу, земельна ділянка має кадастровий номер 2622883201:01:002:0151, а згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером 2622883201:01:002:0153, на якій фактично розташований об`єкт, зареєстрована за іншою особою співвідповідачем [PERSON] . Це підтверджує невідповідність предмета позову фактичним обставинам справи Натомість, відповідачка [PERSON] доводить факт набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим 2622883201:01:002:0153 загальною площею 0,1112 га призначену для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, який нотаріально посвідчено 29.12.2020 року, який є дійсним та ніким не оспорювався, що підтверджує правомірне володіння майном. З огляду на зазначену розбіжність між заявленим предметом позову та фактичними даними про об`єкт нерухомості, суд дійшов висновку, що позовна вимога сформульована неналежним чином, а сам предмет позову неідентифікований, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Національні суди мають вибирати способи тлумачення, які включають акти законодавства, відповідну практику та наукові дослідження. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, щоб судові рішення не викликали сумнівів. Частиною 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, юридичних осіб та інтересів держави. Відповідно до вимог\~ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідач на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ч. 3\~ст. 13 ЦПК України), а суд в свою чергу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 264 ЦПК України\~при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог. Враховуючи, що об`єкт незавершеного будівництва на момент розгляду справи належить іншій особі відповідачу [PERSON] , та позивачкою не надано переконливих доказів його набуття як спільного сумісного майна подружжя чи фінансування будівництва за спільні кошти, суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed