Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17.06.2025 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Представник відповідача - адвокат Браташ Ю.П. 20.06.2025 направив через підсистему «Електронний суд» заяву, відповідно до вимог якої просить суд стягнути з позивачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. 25.06.2025 року представником позивача адвокатом Колосовим А.В. було направлено заперечення, в якому вказує, що представником відповідача не надано жодних доказів реально понесених витрат [PERSON] на правничу допомогу, а сам обсяг запропонованих представником Відповідача витрат не є співрозмірним предмету спору і є явно завищеним у порівнянні з ринковими цінами на адвокатські послуги аналогічного характеру. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги № 17/06-19 від 17 червня 2019 року розмір оплати згідно квитанцій, які видані адвокатом. Натомість Адвокатом жодної квитанції\~не видавалось та не надано до заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на понесену правничу допомогу. Позовна заява стосується вимог немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В межах розгляду даної справи фактично відбулося лише 2 судових засідання 10.10.2024 року було постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі, а 17.06.2025 року було закрито провадження у справі № 537/4246/21. Відтак обсяг витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути з Позивачів представник відповідача становить 15 000 грн. Таким чином, стягнення із Позивачів такого обсягу витрат на правничу допомогу є очевидно не співмірним. Враховуючи вищевикладене, просить суд заяву представника відповідача - Браташа Ю.П. про ухвалення додаткового рішення відмовити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник адвокат Колосов А.В. в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про розгляд справи, направили клопотання про розгляд справи без участі позивачів та представника. У судове засідання представник відповідача та відповідач не з`явилися, подали до суду заяву, у якій просять суд проводити розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. На підставі положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, зокрема, представник відповідача просить стягнути з позивачів понесені відповідачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн. У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача долучає до матеріалів справи копію договору про надання правничої допомоги № 17/06-19 від 17.06.2019 року (про представництво у справі №537/2198/19), додаткову угоду № 1 до договору від 17.06.2019 року № 17/06-19, звіту до договору №17/06-19 про надання професійної правничої допомоги від 17.06.2019 р., в якому вказано, що що загальна вартість послуг складає 15000 гривень. Як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У Постанові Верховного Суду від 01.02.2023 року у справі №160/19098/21 (адміністративне провадження № К/990/30188/22) Верховним Судом зазначено наступне: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial