Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.06.2015 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1293. Позовна заява мотивована тим, що у подружжя сімейне життя не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого їх шлюбні відносини фактично припинились. Вказує, що на даний час проживає окремо від відповідача вже більше року, спільне господарство не ведуть, жодних стосунків не підтримують. Позивач вважає примирення неможливим, а збереження шлюбу таким, що суперечить її інтересам, у зв`язку із чим просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (а.с. 17-18). 13 березня 2025 року через систему Електронний суд від позивача, надійшла заява, у якій вона просила про проведення розгляду справи без її участі, зазначивши про підтримку позовних вимог та не заперечує проти заочного розгляду справи. Засобами електронного поштового зв`язку, з використання електронної пошти « [INFO] », 25 квітня 2025 року надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та визнання позовних вимог (вх. ЕП 2293/25 від 25.04.2025). Втім, ухвалою Франківського районного суду м. Львова, від 29.04.2025, вищевказану заяву повернуто без розгляду, оскільки таку подано без додержання вимог передбачених ст.183 ЦПК України, а саме з відсутнім кваліфікованим електронним підписом. У судове засідання, призначене на 18.06.2025, сторони не з`явились, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином.. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 12.02.2019 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець Монголії, міста Улан-Батор та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Львова Львівської області, перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.06.2015, про що зроблено актовий запис № 1293 (а.с. 7). У шлюбі в подружжя спільних дітей немає. Позивач стверджує, що шлюбні відносини між подружжям припинилися, сімейні відносини сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Частиною 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Статтею 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. За приписами частини другої цієї ж статті суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Зазначене вище узгоджується із правовою позицією Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду викладеною у постанові № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) від 15.01.2020. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що їх подальше спільне життя подружжя збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, збереження шлюбу є неможливим, подружжя фактично припинило відносини. Спорів щодо місця проживання дітей та з приводу поділу майна сторони не мають. Враховуючи те, що позов поданий у березні 2025 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, будь-яких заяв, клопотань процесуального характеру не надходило, а також з огляду на позицію позивача, який категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд з урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову дійшов висновку про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1 211,20 грн.. Відтак, витрати з його сплати покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved