Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 60200 грн, 2422,40 грн судового збору, а також витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування\~позову посилається\~на те,\~що 31\~грудня 2023\~року [PERSON] \~ уклав\~з ТОВ\~«Лінеура Україна»договір№4259942 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на його номер мобільного телефону. Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит в сумі 8600 грн строком на 350 днів зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, шляхом перерахування коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», зазначену в Особистому кабінеті, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування коштами в порядку та на умовах, визначених цим договором. Свої зобов`язання ТОВ «Лінеура Україна» виконало у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти на платіжну картку [PERSON] , а відповідач вчасно їх не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 60200 грн. 26 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 26/08/2024 за умовами якого ТОВ «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4259942.\~ Проте, [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором №4259942 від 31 грудня 2023 року, а тому на час переходу права вимоги до нового кредитора (позивача) по договору виникла заборгованість у розмірі 60200 грн, яка складається з 8600 грн заборгованості за тілом кредиту та 51600 грн заборгованості за відсотками. За таких обставин, ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просив суд стягнути вказану заборгованість, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн 00 коп та судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. 30 січня 2025 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Ярош В.Ю. подав відзив, у якому у задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою суду від 18 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Уважав, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] відповідно до вимог Закон України «Про споживче кредитування» у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг») підтвердив своє ознайомлення із паспортом кредиту. На переконання адвоката, підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором не передбачено Законом України «Про електронні довірчі послуги» та не дає можливості ідентифікувати відповідача, оскільки інформаційно-телекомунікаційна система первісного кредитора чи інші передбачені законом носії збереження електронних даних не містять відомості про отримання, запис, збереження та/або облік інформації про обставини вчинення саме тих дій і у той час, про який стверджує позивач у позові, зокрема і про вхід відповідача до системи, яка згідно зазначених вимог закону також має здійснюватися з використанням отриманого ідентифікатора, здійснена саме ним та у відповідній хронології. Додані ж до позову документи та кредитний договір, у форматі pdf не є допустими доказом відповідно до вимог ст.100 ЦПК України, яка визначає вимоги до електронних доказів. Представник відповідача хоч і не заперечував отримання його довірителем коштів на його платіжну картку в сумі 8600 грн, однак уважав, що останній з умовами надання коштів не ознайомлювався, а тому, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не усвідомлював, що отримав кошти на умовах кредиту, зазначених у договорі. Крім того, зазначав, що імперативному приписі ч.2 ст.1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що його дія не поширюється на правочини, якщо, зокрема, однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-комунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину, а тому для можливості застосування цього закону до учасника, який не є фізичною особою-підприємцем, з останнім має бути досягнута домовленість про можливість застосування до правовідносин із нею положення Закону України «Про електронну комерцію». Проте доказів досягнення такої домовленості із відповідачем, позивачем суду не надано, тому законних підстав застосовувати електронний підпис одноразовим ідентифікатором для підписання вказаного договору з відповідачем не було. Зазначені обставини, на переконання представника відповідача, є підставами для визнання цього договору недійсним відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 203 ЦК України. Також уважав розмір відсотків 912,50 річних явно несправедливими та такими, що суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Щодо переходу права вимоги від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача, адвокат стверджував, що ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернулось до суду з позовом до закінчення строку дії кредитного договору, однак не надав доказів того, що кредитор відповідно до вимог п.4.4 кредитного договору направляв повідомлення відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту, а тому право вимагати дострокового виконання договору у кредитодавця відсутнє. Крім того, представником відповідача адвокатом Ярошем В.Ю. подано зустрічний позов до ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» про визнання недійсним договору №4259942 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31 грудня 2023 року з підстав відсутності волевиявлення учасника правочину відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України з обґрунтуванням, наведеним у відзиві, а також просив стягнути з відповідача 13000 грн витрат на правову допомогу. Ухвалою Старокостянтринівського районного суду від 30 січня 2025 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з позовом ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. У відзиві на зустрічний позов [PERSON] ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» проти його задоволення заперечувало, оскільки уважало, що спірний договір відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» підписано електронним одноразовим ідентифікатором, кошти перераховані на картку відповідача, а зміна кредитора у зобов`язанні відбувається без згоди боржника. Щодо правомірності нарахування відсотків уважав, що оскільки строк дії договору не продовжувався, обмеження передбачені п.17 розділом ІУ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» про розмір відсотків на спірні відносини не поширюється. Щодо розміру заявлених [PERSON] витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 13000 грн, зазначав, що такий будь-якими доказами не підтверджуються , є неспівмірним із складністю справи та обсягом наданої адвокатом правової допомоги. Крім того, у зв`язку із поданням зустрічного позову та необхідністю подання на нього відзиву, товариство збільшило розмір витрат не правову допомогу з 10 000 до 13000 грн. У відповіді на відзив за зустрічним позовом адвокат Ярош В.Ю. вказував, що фактично ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» не спростувало підстави визнання кредитного договору недійсним щодо відсутності підпису боржника на договорі, а також явно несправедливого розміру відсотків, що свідчать про нечесну підприємницьку практику товариства. Ухвалою Старокостчянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» в судове засідання не з`явився, проте представник позивача - адвокат Руденко К.В. на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі. У судовому засіданні 28 травня 2025 року представник відповідача адвокат Ярош В.Ю. хоч і не заперечував факту отримання відповідачем коштів в сумі 8600 грн, однак уважав, що позов ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» задоволенню не підлягає з підстав, викладених у відзиві та зустрічний позов підтримав. Уважав, що відповідачем за первісним позовом на надано оригіналу електронного доказу - документу на підтвердження підписання Ярошем В.Ю. кредитного договору на умовах споживчого кредиту №4259942, а тому не може уважатись, що відповідач висловив своє волевиявлення на отримання кредитних коштів на умовах, зазначених у договорі, а самого факту отримання кредитних коштів для цього недостатньо. Суд, заслухавши представника відповідача за первісним позовом адвоката Яроша В.Ю., дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 31 грудня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір №4259942 за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало [PERSON] кредит у розмірі 8600 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором (пункти 1.1, 1.2 договору). (а.с.10-19) Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 350 днів під 2,50 % в день від суми кредиту. Запропоновані споживачу умови кредитного договору відображено у паспорті споживчого кредиту, отримання якого засвідчено електронним підписом [PERSON] (одноразовим ідентифікатором 48344) 31 грудня 2023 року. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний Ярошем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 25798). У день укладення кредитного договору 31 грудня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 8600 грн на указаний [PERSON] картковий рахунок [NUMBER] , відкритий в АТ «КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 28 серпня 2024 року ( а.с.23), а також інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 31 січня 2025 року, у якій також зазначено, що інформація про підтвердження операцій за вказаною картою направлялось на номер телефону [NUMBER] , випискою з рахунку за період з 31 грудня 2023 року по 05 січня 2024 року (а.с.71.72) У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 60200 грн, яка складається з 8600 грн заборгованості за тілом кредиту та 51600 грн заборгованості за відсотками. За змістом ч.ч.1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1\~ст.626 ЦК України). В силу ч.1\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1\~ст.634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1\~ст.1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 215\~ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~статті 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. За правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із долучених до позовної заяви документів, запропоновані споживачу умови кредитного договору (оферта) відображено у паспорті споживчого кредиту, отримання якого засвідчено електронним підписом [PERSON] (одноразовим ідентифікатором 48344) 31 грудня 2023 року о 09 годині 39 хвилин та того ж дня акцептований [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 25798). Указаний договір підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] , із зазначенням адреси проживання відповідача, його паспортних даних, РНОКПП. Крім того за умовами договору їх невід`ємною частиною є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був б не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання договору в електронній формі. За таких обставин твердження про те, що надані позивачем файли в форматі pdf на підтвердження укладення кредитного договору не виключають внесення будь-яких змін до цього договору сторонніми особами, а тому за відсутності оригіналів електронних доказів, які б засвідчували хронологію вчинення відповідачем дій, спрямованих на укладення кредитного договору зокрема, які мали здійснюватися з використанням отриманого ідентифікатора при кожному вході в систему, на увагу не заслуговують. Відповідальність за збереження персональних даний, зокрема і паспортних даних несе споживач, і не може перекладатись на кредитодавця, а тому та обставина, що треті особи з метою отримання кредиту могли скористались паспортними даними та мобільним телефоном [PERSON] , коли той перебував в стані алкогольного сп`яніння, не є підставою для звільнення його від відповідальності за зобов`язанням, оскільки він у встановленому законом порядку у цивільній дієздатності не обмежувався, про вчинення відносно нього будь-яких шахрайських дій не заявляв. Крім того, підписання договору електронним підписом за кілька секунд після отримання паспорту кредиту не свідчить про недобросовісність кредитодавця, а лише про те, що споживач своїм правом детально вивчити пропозицію не скористався і відразу погодився на умови договору. Посилання адвоката Яроша В.Ю. про те, що положення Закону України «Про електронну комерцію», якою передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором під час укладення договорів із фізичними особами, які не є підприємцями, допускаються лише за умови обов`язкового погодження використання такого підпису сторонами, однак такої згоди між сторонами досягнуто не було є безпідставними, оскільки спростовуються змістом розділу 9 договору №4259942, яким сторони погодили, що вказаний договір укладається відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За таких обставин, між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі кредитного договору, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, даний кредитний договір укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Ураховуючи викладене, суд уважає, що підстави для визнання кредитного договору №4259942 від 31 грудня 2023 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лінеура Україна» відповідно до ч.3 ст.203 ЦПК України недійсним у зв`язку із відсутністю волевиявлення на його укладення відсутні. Щодо доводів зустрічного позову [PERSON] про визнання вказаного договору відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України недійсним з підстав наявності у ньому явно несправедливих умов стосовно відсотків за користування кредитом, розмір яких суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», суд зважає на таке. Рішенні від 01 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023 Конституційний Суд України дійшов висновку, що дієвий та ефективний захист прав споживачів є одним зі способів виконання державою її головного конституційного обов`язку - утверджувати й забезпечувати права і свободи людини (абзац перший підпункту 3.8 пункту 3 мотивувальної частини). Статтею \~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) визначено, що до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, та чітко визначено умови, включення яких до змісту договорів є явно несправедливими. Проте, відповідач підстав, визначених у ст.18 цього Закону не вказує, а лише зазначає, що розмір відсотків, визначених спірним договором є явно несправедливим, однак доказів того, що [PERSON] звертався до кредитодавця з вимогою про роз`яснення умов договору, чи зміни окремих його частин суду не надав, тим самим погодився на його умови. Відтак суд не убачає підстав для визнання недійсним положень спірного договору в частині визначення відсотків як таких, що є явно несправедливими, відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають. Разом з тим, визначаючи розмір відсотків, які відповідач має сплатити за договором, суд ураховує наступне. З розрахунку заборгованості, наданої позивачем випливає, що ним нараховано 2,5 відсотків вдень на суму кредиту в розмірі 8600 за період з 31 грудня 2023 року по 26 серпня 2024 року включно (день відступлення права вимоги), що складає 51600 грн. Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %, Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 114 днів\~2,5%; (з 31.12.2023 року до 22.04.2024 року включно), протягом наступних 120 днів\~1,5% (з 23.04.2024 року включно до 20.08.2024 року включно), з 21.08.2024 року включно та надалі 1%. Договір між сторонами укладено 31 грудня 2023 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Проте, усупереч зазначеним вимогам проценти позивачем нараховані в розмірі 2,5 відсотків за весь період користування кредитом. Посилання позивача на те, що ці обмеження не поширюються на кредитний договір, укладений з [PERSON] , оскільки строк його дії не продовжувався на увагу не заслуговують, оскільки договір був укладений вже після набрання вказаними змінами законної сили. Таким чином, з урахуванням вимог п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» проценти за користування кредитом мають становити: за період з 31 грудня 2023 року по 22 квітня 2024 року включно за ставкою 2,5 % в сумі 24510 грн (8600*2,5%*114), за період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року за ставкою 1,5% в сумі 15480 грн (8600*1,5%*120), та за період з 21 по 26 серпня 2024 року включно за ставкою 1% в сумі 516 грн (8600*1%*6), а всього 40508 грн. Частиною першою\~ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.612ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином дослідженими судом доказами встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору №4259942 від 31 грудня 2023 року не виконані та його заборгованість становить 49\~108 грн, яка складається з 8600 грн за за тілом кредиту, та 40508 грн за процентами. У ч. 1\~ст. 510 ЦК України, передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України, передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно з ч. 1\~ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до\~ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 761/33403/17). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Судом установлено, що 26 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу № 26/08/2024, за умовами якого ТОВ «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № №4259942. Сторони визначили, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання Договору та надходження суми фінансування у повному обсязі за рахунок Клієнта, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей відповідно до Реєстру боржників. Згідно платіжної інструкції № 1261 від 26.08.2024 року ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» перерахувало ТОВ «Лінеура-Україна» 1922638,19 грн як плату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 26/08/2024. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 26/08/2024 фактор отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4259942\~в розмірі\~60200\~грн, яка складається з 8600 грн заборгованості за тілом кредиту та 51600 грн заборгованості за відсотками. Доводи адвоката Яроша В.Ю. про те, що ТОВ «Лінеура-Україна» відповідно до умов договору не направив боржнику повідомлення з вимогою достроково повернути кредит, отже термін виконання грошових зобов`язань за кредитом не настав, а тому товариство не могло передати право такої вимоги ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» за договором факторингу є безпідставними. Ненаправлення вимоги боржнику про дострокове повернення кредиту відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» звільняє боржника від обов`язку достроково повернути кредит, однак з позовом до [PERSON] ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» звернулось вже після закінчення строку кредитування. Оскільки на час укладення договору факторингу 26 серпня 2024 року ТОВ «Лінеура-Україна» належало право вимоги до відповідача про повернення кредитних коштів після закінчення дії договору, таке право було дійсне та належало ТОВ «Лінеура-Україна», тому відповідно до вимог договір факторингу № 26/08/2024 воно перейшло ТОВ «Укрглобал-Фінанс» та було реалізоване останнім після закінчення строку дії договору. При цьому з моменту відступлення права вимоги, відсотки за договором новим кредитором не нараховувались. Ураховуючи викладене, суд уважає, що позовні вимоги ТОВ «Укрглобал-Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №4259942 від 31 грудня 2023 року підлягають частковому задоволенню з підстав, наведених вище, та з відповідача на користь позивача слід стягнути 49\~108 грн заборгованості, яка складається з 8600 грн заборгованості за тілом кредиту, та 40508 грн заборгованості за процентами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зважає на таке. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для підтвердження\~понесених витрат\~на правничу\~допомогу в\~сумі 13000\~грн ТОВ «Укрглобал-Фінанс» надані: договір про надання правничої допомоги № 02-08/24 від 02 серпня 2024 року, укладений з адвокатом Руденко К.С., акт прийому передачу наданих послуг №7 та витяг з реєстру №1 до цього акту від 30 серпня 2024 року на суму 10000 грн, платіжна інструкція від 06 вересня 2024 року, акт приймання передачі наданих послуг №41 до договору № 02-08/24 від 02 серпня 2024 на суму 3000 грн за подання відзиву на зустрічний позов, та платіжна інструкція від 31 січня 2025 року. Заявлені представником відповідача адвокатом Ярошем В.Ю. витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн будь-якими доказами не підтверджуються, а тому у їх стягненні слід відмовити. Вимог про зменшення витрат на правову допомогу, понесених позивачем у зв`язку із їх не співмірністю, представник відповідача не заявляв. Оскільки ТОВ «Укрглобал-Фінанс» за подання позову сплачено 2422,40 грн судового збору та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 13000 грн, заявлені позовні вимоги в сумі 60200 грн задоволено частково на суму 49\~108 грн тобто на 48%, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10604,10 грн, та 1975,95 грн судового збору.

Outcome: partial