Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У провадженні судді Голосіївського районного суду м. Києва Колдіної О.О. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Згідно Розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 1245 від 19.12.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку зі звільненням судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] . У грудні 2023 дана цивільна справа надійшла в провадження судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.02.2020 позивач зробив замовлення на сайті smartspace.com.ua у групі компаній пов`язаних осіб: ФОП [PERSON] , ТОВ «СМАРТ СПЕЙС», ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС», що займаються виробництвом та монтажем стінових панелей. Переписка та подальше замовлення відбувалось з [PERSON] , який є єдиним учасником і директором відповідача-2 і відповідача-3. Після погодження уми та шаблону стінових панелей, домовились про початок роботи. Від [PERSON] позивач отримав договір датований 16.03.2020, виконавцем за яким виступав ФОП [PERSON] , але на протязі всього часу виконання робіт, договір не підписували, оскільки з боку виконавця надавались відмовки різного характеру. 16.03.2020 для здійснення передплати [PERSON] надіслав позивачу рахунок № 5 від 16.03.2020, в реквізитах якого отримувачем коштів є ФОП [PERSON] 17.03.2020 позивач оплатив вказаний рахунок. 06.05.2020 [PERSON] повідомив позивача про те, що він готовий відвантажити та встановити панелі. Також він надав позивачу два рахунки для здійснення доплати, в реквізитах отримувачем було зазначено ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС». Кінцеву оплату позивач здійснив 06.05.2020 у розмірі 22288,68 грн та 2700 грн за додаткові виїзди. Коли позивачем мав змогу оцінити роботу по монтажу стінових панелей, то помітив недоліки у вигляді пошкоджень та неякісно змонтованих панелей з щелинами. Після цього, позивач звернувся до компаній, в яких замовлялися панелі та їх установка та заявив про неякісно зроблену роботу, де позивачу відповіли, що вся роботи зроблена, а потім і зовсім перестали відповідати на дзвінки та повідомлення. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів суму завданих у розмірі 77872,69 грн; 3% вартості замовленої послуги за кожний день прострочення виконання роботи, що станом на 28.07.2020 становить 95040,93 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.01.2024 прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті справу за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2024 зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів- до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведений на воєнний стан. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2025 поновлено провадження у даній цивільній справі та призначено судове засідання. В судове засідання з`явився позивач, який зазначив, що була домовленість про роботу, проте вона не була виконана. При цьому, були спроби досудового врегулювання, проте згоди не досягли. Відповідач-1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що робота виконана, проте позивач не дотримався умов договору, а саме позивач у разі зауважень до роботи повинен був звернутися в 7-денний термін. Відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено в установленому законом порядку. Відповідач-3 Товариство з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлено в установленому законом порядку. Суд, заслухавши позивача та відповідача-1, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 20.02.2020 позивач зробив замовлення на сайті smartspace.com.ua у групі компаній пов`язаних осіб: ФОП [PERSON] , ТОВ «СМАРТ СПЕЙС», ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС», що займаються виробництвом та монтажем стінових панелей, що підтверджується роздруківкою переписки між [PERSON] та [PERSON] .. 16.03.2020 між ФОП [PERSON] в особі [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір поставки № 16/03/20-1, відповідно до якого предметом договору є те, що продавець зобов`язується розробити, виготовити, провести монтажні роботи та передати у власність покупця меблі, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору. Згідно п. 4.3. договору про наявність дефектів складається акт: а) покупець зобов`язаний обов`язково надіслати продавця поштою повідомлення, вб якому повинні бути зазначені: найменування продукції, номер та дата розрахунку фактури, основні недоліки визначені в продукції, кількість продукції неналежної якості, а також час на який призначена прийомка товару по якості; б) тільки акт являється підставою для заміни дефектного товару. Відповідно до п. 4.4. договору, товар, до якого покупець пред`являє претензію, повинен знаходитися у покупця до перевірки і підтвердження обґрунтованості претензії представником продавця або іншою уповноваженою продавцем особою. Пунктом 5.12 договору передбачено, що покупець у разі виявлення недоліків поставленого товару за якістю має право пред`явити вимоги до виготовлювача даного товару за умови, що ці недоліки виявлені в розумний строк (7 днів). 16.03.2020 [PERSON] надіслав позивачу рахунок № 5 від 16.03.2020, в реквізитах якого отримувачем коштів зазначено ТОВ «СМАРТ СПЕЙС» єдиним засновником і керівником якого є [PERSON] , що підтверджується інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 17.03.2020позивач сплатив за вказаним рахунком грошові кошти у розмірі 21600,00 грн, що підтверджується заявою на переказ готівки № 0.0.1651946716.1. В подальшому, після коригування креслення, 06.05.200 [PERSON] повідомив позивачу, що готовий до відвантаження та встановлення панелі та надано позивачу рахунки для здійснення доплати, в реквізитах яких зазначено отримувачем ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС», а саме: рахунок № 2 від 06.05.2020 та рахунок № 3 від 06.05.2020. 06.05.2020 рахунок № 2 на користь ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 4883693101 в сумі 22288,69 грн. 06.05.2020 рахунок № 3 на користь ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 4883691944 в сумі 2700,00 грн. Позивач зазначає, що послуга, яку він замовив у ФОП [PERSON] та сплачена на рахунки компаній, не була повністю надана, на разі робота не закінчена, до того ж виконана неякісно. Позивач 01.06.2020 направив претензію/вимогу про розірвання договору і відшкодування йому завданих збитків відповідачу-1, 03.07.2020 претензії надіслано позивачем відповідачу-2, відповідачу-3. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Статтею 906 ЦК України встановлена, відповідальність виконавця за порушення договору про надання послуг. Так, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, шо належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Законом України «Про захист прав споживачів», статтею 10, встановлені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Так, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має траво призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в газі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Згідно п.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж шості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків дід час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. Пунктом 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. До того ж п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Таким чином, представники ФОП [PERSON] та пов`язаних компаній (тобто Відповідача-1, відповідача-2, Відповідача-З), не закінчили у встановлені строки замовлену роботу, до того ж, робота, що була зроблена на даний час не відповідає заявленій якості, виконана не кваліфіковано та має істотні недоліки, що не спростовано відповідачами. Більш того, інформації стосовно кваліфікації співробітників ФОП [PERSON] та пов`язаних компаній (тобто Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3), які безпосередньо виконували роботу надано не було. Це свідчить про порушення ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме встановленого права споживача на інформацію про продукцію. Так, споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно до статті 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Одним із способів відшкодування шкоди є відшкодування збитків (частин 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 22 ЦК України, збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з пунктом 12 частини першої ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. З аналізу даної норми можна зробити висновок, що товар може бути визнаний таким, що має істотний недолік за умови, що відповідає трьом обов`язковим ознакам, передбаченим пунктом 12 частини першої ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та хоча б одній із факультативних ознак. Відповідно до частини першої ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Згідно з частиною першою ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. За змістом частини чотирнадцятої ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). При цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліків товару, обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання (наданих послуг), в тому числі і за спричинену шкоду, покладений на продавця (виконавця послуг). Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 24 червня 2019 року у справі № 185/3592/18-ц та від 31 серпня 2022 року у справі № 756/8810/18 (провадження 61-21358св21)). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (пункт 4 частини першої ст. 611 Цивільного кодексу України). За змістом частини першої, третьої ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. В силу положень пункту 1 частини другої ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, власник майна, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належними доказами підтверджено, що були наявні недоліки роботи відповідачів у вигляді пошкоджень та неякісно змонтованих панелей з щелинами, а тому вимога про стягнення з відповідачів суми завданих збитків, а саме попередня оплата (заява на переказ готівки № 0.0.1651946716.1 від 17.03.2020) у розмірі 21600,00 грн, доплата (П/д № 4883693101 від 06.05.2020) у розмірі 22288,69 грн, доплата (П/д № 4883691944 від 06.05.2020) у розмірі 2700,00 грн, а всього 46588,69 грн, підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, фактична дата кінцевого розрахунку - 06.05.2020. Установка/монтаж відбувся 14.05.2020, в той же день позивач повідомив [PERSON] про неякісно виконані роботи і необхідність усунення зауважень. Станом на 28.07.2020 недоліки не були усунуті, що не спростовано відповідачами. Згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Таким чином, пеня нараховується з восьмого дня після установки - тобто з 22.05.2020. За період з 22.05.2020 включно по 28.07.2020 включно пройшло 68 днів, вартість робіт становить 46588,69 грн. Сума пені становить: 46588,69 * 3% * 68 днів = 95040,93 грн. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у розмірі 95040,93 грн, підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача вартості вимушеної оренди житла, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем, квартира, в якій відповідачі не закінчили роботи по стіновим панелям - знаходиться в непридатному для проживання стані. Позивач змушений орендувати житло, за яке як зазначає сплатив 13454,00 грн. Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо оренди квартири. З квитанції надані позивачем як доказ сплати оренди квартири неможливо встановити за що саме були сплачені грошові кошти, так як відсутнє призначення платежу. Тому, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачів на користь позивача вартості вимушеної оренди житла, не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача вартості часу позивача, який він присвятив не своїй роботі, в невиконаному ФОП [PERSON] замовленню, суд зазначає наступне. Суд розцінює вказану позовну вимогу як відшкодування моральної шкоди. Відповідно до частини першої ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з пунктами 1-4 частини другої ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною третьою ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини четвертої ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Тлумачення статті 23 Цивільного кодексу України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013св18). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22). Абзац другий частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Суд бере до уваги той факт, що невиконання відповідачами зобов`язання у такий тривалий термін, а також ухиляння відповідачів від повернення отриманих коштів призвело до душевних страждань позивача, які полягали у постійних переживаннях, стресах, а також позивач витратив час на переговори та зустрічі щодо опрацювання його замовлення по встановленню панелей, якості робіт, замість його роботи, яка забезпечує матеріальну сторону життя позивача, у зв`язку з чим позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення в розмірі 10000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат на надання правничої допомоги, суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 136 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр юридичної допомоги населенню та бізнесу» та [PERSON] укладено договір № Т-1369 про надання правової допомоги. Згідно п. 2.1. вказаного договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати замовнику наступні юридичні послуги: проєкт претензії до ТОВ «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС», проєкт заяви до Держпродспожив служби, проект заяви до територіального відділу поліції, проєкт заяви до ГУНП Київської області, консультація. Вказані витрати підтверджені також копією чеку від 25.05.2020 на суму 7830,00 грн. Враховуючи вищевикладене, оскільки з врахуванням вимог чинного законодавства, до стягнення підлягають витрати на правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовими засіданнями, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі - 7830,00 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у силу положень Закону України «Про захист прав споживачів» (частина третя статті 22) позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовий збір у розмірі 1 % від задоволеної частини позову підлягає стягненню з відповідачів в дохід Держави - 1516,29 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС», Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ СПЕЙС ІНТЕРІОРС» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів, - підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial