Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

15 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Гандзюк Тетяна Олегівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, Борщагівська сільська рада Бучанського району Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі та закриття щодо неї Поземельної книги. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100 га, розташованої на території садівничого товариства Садівник, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, зареєстрованому в реєстрі за № 4-1746 (попередній власник (продавець) - [PERSON] ). Відповідно до пункту 2 цього договору, вказана земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 23 травня 1996 року виконкомом П. Борщагівської сільської Ради народних депутатів, Києво-Святошинського району Київської області, згідно з рішенням 5 сесії 22 скликання виконкому цієї ж сільської Ради від 26 грудня 1995 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 94. В серпні 2023 року [PERSON] звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] із метою отримання послуг щодо виготовлення технічної документації із землеустрою для присвоєння кадастрового номеру належній йому земельній ділянці (її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі) та державної реєстрації права власності на цю ділянку. Згідно листа сертифікованого інженер-землевпорядника [PERSON] під час виконання робіт із землеустрою з метою розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , що розташована: Київська область, Бучанський район, с. Чайки, СТ «Київський садівник», та належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року № 4-1746, було встановлено, що в Державному земельному кадастрі зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером: 3222485900:05:001:5061, що фактично на місцевості перетинається із земельною ділянкою [PERSON] та, враховуючи вище наведене, роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою призупинені до виправлення перетину даних ділянок. З метою з`ясування причин накладання меж суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222485900:05:001:5061 у Державному земельному кадастрі при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності, останній звертався до власника цієї ділянки - [PERSON] , а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, проте встановити обставини та виправити виявлене накладення меж не вдалося. Тому, для виявлення та встановлення причин накладення меж суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222485900:05:001:5061 у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку, що належить [PERSON] , останній звернувся до судового експерта Данилюка В.В. для проведення земельно-технічної експертизи. На виконання земельно-технічної експертизи судовому експерту було поставлено наступні питання: 1. Чи є накладання суміжних меж із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5127, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акту на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року? 2. Чи є накладання суміжних меж із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5061, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акту на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року? Відповідно до висновку судового експерта № 2-23 від 10.04.2024 року [PERSON] суміжні межі із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5061, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] накладаються на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акту на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року. Величина накладання суміжних меж із ДЗК земельної ділянки по [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на фактичні суміжні межі земельної ділянки по [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] , складає вздовж суміжної межі вищезазначених земельних ділянок 1,94 м, 1,45 м та 0,37 м. Площа накладання складає 56,37 кв. м. (0,0056 га) Позивач вказує, що межі земельної ділянки [PERSON] , які відображені в Державному земельному кадастрі, накладаються на межі земельної ділянки [PERSON] , не відповідають фактичному порядку користування суміжними земельними ділянками, оскільки огорожа та допоміжне приміщення (туалет), а також водопровідний кран [PERSON] опинилися на земельній ділянці [PERSON] .. Відтак, позивач наголошує, що наявний перетин зареєстрованої в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 3222485900:05:001:5061 є перешкодою для подальшого виготовлення технічної документації та формування земельної ділянки [PERSON] відповідно до вимог чинного земельного законодавтсва. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.06.2024 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 30.01.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Гандзюк Тетяна Олегівна подала заяву про зміну предмета позову. Вказана заява вмотивована тим, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 08.11.2024 о 13:38:42 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської обл. Швидкою Іриною Миколаївною на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія КВ від 23.05.1996 року, виданого Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою, Києво-Святошинського району Київської області та відомостей з ДЗК від 08.11.2024 внесено запис № 57526018 та 12.11.2024 16:29:16 проведено державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна № 3042119732224, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 3222485900:05:001:5061 площею 0,1197 га. Відтак, для забезпечення ефективного захисту права власника ( [PERSON] ) на належну йому земельну ділянку достатнім та дієвим є пред?явлення вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5061 з припиненням усіх речових прав на неї. 13.02.2025 року Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, як третя особа, подало пояснення на заяву про зміну предмета позову та просило прийняти законне та обґрунтоване рішення у судовій справі, розгляд якої проводити без участі його представника. 03.03.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Павлова Ігоря Геннадійовича надійшов до суду відзив на заяву про зміну предмета позову, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивував тим, що відповідач не наділений повноваженнями щодо внесення відомостей до ДЗК та не здійснював жодних дій, що обмежують право позивача на належну йому земельну ділянку, додатково зазначив, що накладення зовнішніх суміжних смуг земельних ділянок відбулось по всій вулиці Лісова у садовому товаристві «Київський садівник», яке відбулось в системі координат ДЗК, тому потрібно скасовувати державну реєстрацію всіх земельних ділянок у ДЗК, що знаходяться по вулиці Лісова у садовому товаристві «Київський садівник», а також скасовувати державну реєстрацію права приватної власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням права приватної власності всіх земельних ділянок. 04.03.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Гандзюк Тетяна Олегівна подала відповідь на відзив на заяву про зміну предмета позову, в якій наголошувала на тому, що викладені заперечення є суб`єктивними міркуваннями, що не ґрунтуються на приписах законодавства та суперечать матеріалам справи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 березня 2025 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті. 10.06.2025 року у судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Гандзюк Тетяна Олегівна позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. 10.06.2025 року у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Павлов Ігор Геннадійович заперечував щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин першої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частинами першою, другою ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100 га, розташованої на території садівничого товариства Садівник, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, зареєстрованому в реєстрі за № 4-1746 . Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану на території садівничого товариства Садівник, Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, Києво-Святошинського району Київської області підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 23.05.1996 року, зареєстрованим за № 94. Попередній власник - [PERSON] . З метою отримання послуг щодо виготовлення технічної документації із землеустрою для присвоєння кадастрового номеру належній [PERSON] земельній ділянці (її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі) та державної реєстрації права власності на зазначену ділянку, останній звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] . Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, під час виконання робіт із землеустрою з метою розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] , що розташована: Київська область, Бучанський район, с. Чайки, СТ «Київський садівник», та належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року № 4-1746, було встановлено, що в Державному земельному кадастрі зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером: 3222485900:05:001:5061, що фактично на місцевості перетинається із земельною ділянкою [PERSON] .. Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.12.2024 року земельна ділянка кадастровий номер 3222485900:05:001:5061, площею 0,1197 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 3042119732224, належить на праві власності [PERSON] . [PERSON] на підставі рішення 5 сесії 22 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської Ради народних депутатів від 26 грудня 1995 року отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,091 га. У відповідності до зазначеного рішення, [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю від 23.05.1996 року, зареєстрований за № 125. Надалі, рішенням 13 сесії 23 скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 18 травня 2000 року, [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,029 га та внесено відповідні зміни до Державного акту на право приватної власності на землю від 23.05.1996 року. З урахуванням вказаного, [PERSON] належить земельна ділянка 0,1197 га, що знаходиться на території садового товариства Київський садівник в с. Чайки. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками суміжних земельних ділянок. Між сторонами існує спір щодо накладення меж земельної ділянки, належної [PERSON] на праві власності, які внесені до Державного земельного кадастру та їх невідповідність фактичному землекористуванню. Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався у грудні 2023 року до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області з метою отримання відомостей з Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, однак така документація уповноваженим органом не була виявлена. Додатково, до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області в інтересах [PERSON] звернулась адвокат - Гандзюк Тетяна Олегівна із адвокатським запитом № 30/01-1 від 30.01.2024 року для отримання викопіювання з чинного генерального плану та викопіювання з чинного на 1995 рік генерального плану (іншого містобудівного документу) щодо розташування Садівничого товариства Київський садівник (раніше - СТ Садівник) або іншого документу, який містить інформацію про розташування земельних ділянок в межах садівничого товариства, а також з метою отримання схеми розташування (зведеної схеми) земельних ділянок кадастровий номер 3222485900:05:001:5061, кадастровий номер 3222485900:05:001:5127 та ділянки, що розташована між зазначеними у планувальній структурі с. Чайки, що входить до складу Борщагівської сільської громади. Листом № 10-03/296 від 07.02.2024 року Борщагівська сільська рада повідомила, що мiстобудівна документацiя на мiсцевому рівні, а саме: генеральний план села Чайки був розроблений та затверджений рiшенням № 109 6-ої сесії VI скликання Петропавлiвсько-Боршагiвської сiльської ради вiд 16 червня 2011 року. Станом на 1995 piк генеральний план села Чайки - вiдсутнiй. По питанню розміщення земельних ділянок у садівничому товаристві, їх належність, із зазначенням у планувальній структурі товариства, рекомендовано звернутися до СТ Київський садівник. В подальшому, після звернення до СТ Київський садівник для отримання інформації щодо земельних ділянок, які належать [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (сусід з іншого боку) та документації із землеустрою на ці ділянки відповідно до виданих державних актів, СТ Київський садівник надало план розташування цих ділянок. Для виявлення та встановлення причин накладення меж суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 3222485900:05:001:5061 у Державному земельному кадастрі на земельну ділянку, що належить [PERSON] , останній звернувся до судового експерта Данилюка В.В. для проведення земельно-технічної експертизи. На виконання земельно-технічної експертизи судовому експерту було поставлено наступні питання: 1. Чи є накладання суміжних меж із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5127, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акту на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року? 2. Чи є накладання суміжних меж із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5061, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акту на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року? Згідно з висновком судового експерта № 2-23 від 10.04.2024 року по першому питанню надано відповідь, що відповідно до наданого на дослідження Збірного плану земельних ділянок по [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , суміжні межі із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5127, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] , не накладаються на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акта на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року. Величина прозору вздовж суміжної межі між вищезазначеними земельними ділянками складає 0,16 м та 0,23 м. Відповідно до висновку судового експерта № 2-23 від 10.04.2024 року по другому питанню, зовнішні суміжні межі із ДЗК земельної ділянки по [ADDRESS] , що знаходиться у користуванні [PERSON] (на Збірному плані земельних ділянок позначена червоним кольором), кадастровий номер 3222485900:05:001:5061 накладаються на зовнішні суміжні межі по фактичному користуванню земельною ділянкою по [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] (на Збірному плані земельних ділянок позначена чорним кольором). Площа накладання складає 0,0056 га. Дане накладання відбулось внаслідок зміщення в системі координат із ДЗК зовнішньої суміжної межі земельної ділянки по [ADDRESS] , що знаходиться у користуванні [PERSON] (на Збірному плані земельних ділянок позначена червоним кольором), відносно зовнішньої суміжної межі по фактичному користуванню земельною ділянкою по [ADDRESS] , що знаходиться у користуванні [PERSON] , на 1,94 м, 1,45 м та 0,37 м вздовж суміжної межі, вглиб земельної ділянки, що належить [PERSON] . Таким чином, відповідно до наданого на дослідження Збірного плану земельних ділянок по [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , суміжні межі із ДЗК земельної ділянки, кадастровий номер 3222485900:05:001:5061, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] накладаються на фактичні суміжні межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 21.04.1998 року, Державного акту на право приватної власності на землю № 94 від 23.05.1996 року. Величина накладання суміжних меж із ДЗК земельної ділянки по [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] на фактичні суміжні межі земельної ділянки по [ADDRESS] , що перебуває у користуванні [PERSON] , складає вздовж суміжної межі вищезазначених земельних ділянок 1,94 м, 1,45 м та 0,37 м. Площа накладання, яка заштрихована на Збірному плані земельних ділянок по [ADDRESS] ; 10; 11, складає 56,37 м2 (0,0056 га). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно із ст. 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За приписами ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать: ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні. Відповідно до частин першої, другої, третьої ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Згідно з частинами першою, другою та третьою ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву). Відповідно до частини десятої ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно з підпунктом 3 абзацу 1 пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2017 № 509 застосовується з 01.10.2017, державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Абзацом 6 пункту 114 Порядку передбачено, що відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Зі змісту наведеного убачається, що у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки її державна реєстрація скасовується, а відомості про таку земельну ділянку набувають статусу архівних та відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи. Частинами другою, третьою, четвертою ст. 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга ведеться в паперовій та електронній (цифровій) формі. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до пунктів 60, 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Державна ж реєстрація земельної ділянки шляхом внесення до Державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера не є тотожним поняттю державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, вжитому у пункті 1 статті 1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, прийняття рішення щодо державної реєстрації земельної ділянки або відмови у здійсненні такої реєстрації саме собою не породжує виникнення жодних речових прав на цю земельну ділянку. В такому випадку позивач може поновити своє право на земельну ділянку шляхом відновлення попереднього становища, яке існувало до проведення державної реєстрації земельної ділянки, що належить відповідачу. Щодо доводів відповідача про накладання зовнішніх суміжних смуг земельних ділянок по всій вулиці Лісова, у садовому товаристві «Київський садівник», то вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Натомість, подане геодезичне обстеження земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , кадастрові номери земельних ділянок: 3222485900:05:001:0093, 3222485900:05:001:5087 та 3222485900:05:001:5061 підтверджують невідповідність фактичних меж та конфігурації земельних ділянок з вказаними кадастровими номерами, належних [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] тим відомостям, що містяться про них у Державному земельному кадастрі. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оскаржені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2021 року у справі № 372/2876/17 (провадження № 61-9568св20) зазначено, що: «передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтвердженого належними доказами факту порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17 (провадження № 61-12868св19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто, забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98). Зважаючи на встановлені судом обставини, надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позову та усунення позивачу перешкод в користуванні майном шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 3222485900:05:001:5061 площею 0,1197 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, с/т «Київський садівник», яка належить [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , та закриття щодо неї Поземельної книги з одночасним припиненням усіх зареєстрованих речових прав. Щодо незгоди відповідача з наданим стороною позивача висновком експерта № 2-23 від 10.04.2024 року за результатами проведення судовим експертом Данилюком В.В. земельно-технічної експертизи, суд приймає такий висновок до уваги, та зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 102, 106 ЦПК висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, відповідач не позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи, чи надання до суду висновку складеного на його замовлення. Однак, таким правом відповідач не скористався. Тому судом враховано висновок експерта № 2-23 від 10.04.2024 року за результатами проведення судовим експертом Данилюком В.В. земельно-технічної експертизи, при ухваленні рішення у справі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved