Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У\~лютому 2025\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~позовом,\~уточненим у\~подальшому до [PERSON] , посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., в який вона з 03 липня 2013 року зареєстрована та проживала. 31 травня 2013 року вона зареєструвала своє право власності на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером № 72007951101. Крім того, їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 2014 року також належить житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 132 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м. 20 жовтня 2014 року вона зареєструвала своє право власності на житловий будинок по [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером № 493241451101. Позивачка зазначила, що 12 грудня 2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , якого 02 лютого 2016 року зареєструвала в квартирі [ADDRESS] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року шлюб між ними був розірваний. Вказувала, що з початку війни в Україні, вона з метою збереження свого життя була змушена виїхати за межі України, але неодноразово поверталась до України до свого житла. Стверджувала, що при черговому поверненні восени 2024 року до України, вона з`ясувала та відповідач не заперечував, що він вилучив із її квартири оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та на житловий будинок по [ADDRESS] , а саме оригінал договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року на квартиру [ADDRESS] та оригінал свідоцтва про право власності від 25 листопада 2014 року на житловий будинок по [ADDRESS] , декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ОД 141173110751, виданий 07 листопада 2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради. 27 січня 2025 року після чергового повернення в Україну, вона виявила, що відповідач в квартирі [ADDRESS] та в житловому будинку по [ADDRESS] , які належать їй на праві власності змінив ключі та замки від вхідних дверей, чим заблокував їй вхід до житлових приміщень. Зазначила, що квартира [ADDRESS] та в житловий будинок по [ADDRESS] граничать між собою, та технічні характеристики квартири спроектовано таким чином, що за наявності доступу до квартири, передбачено можливість доступу до будинку із квартири та відповідно заблокування відповідачем доступу до квартири, автоматично блокує доступ до будинку. Отже, відповідач не допускає її до житла, не надає ключів від квартири [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] , які належать їй на праві власності, чим створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженню її власністю. На її спроби вирішити питання добровільно, відповідач їй погрожує та ображає. Після її намагань відкрити двері від квартири та будинку, одразу же з`явились невідомі особи, які повідомили, що вони є охоронцями агентства (якого самого не повідомили) та між ними та відповідачем укладено договір про охорону об`єктів квартири та будинку і вона не має права користуватись ні квартирою, а ні будинком. При цьому відмовились надати будь-які документи на підтвердження особи та договір на охорону об`єктів нерухомого майна або рішення суду про позбавлення її права власності на вищевказане нерухоме майно. \~ \~ \~ \~Після прибуття 27 січня 2025 року наряду поліції, останні відмовили їй у забезпеченні її права доступу до житла та повідомили про те, що між відповідачем та охороним агентством укладено договір охорони об`єктів та у відповідача наявна ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року про забезпечення позову у справі №521/11307/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, якою було: - заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно ( Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах,\~щодо квартири, загальною площею 39, 2 кв. м., житловою площею 25,9 кв. м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 720079551101); - заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав нанерухоме майно (Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам)\~вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо\~проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах,\~щодо житлового будинка\~загальною площею 132 кв. м., житловою площею 64.5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 493241451101); - заборонено [PERSON] , сервісним центрам МВС України та іншим особам\~здійснювати будь-які дії з\~транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , зокрема: відчужувати транспортний засіб в будь-який спосіб, змінювати власника транспортного засобу, передавати транспортний засіб в заставу, передавати транспортний засіб до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно даного транспортного засобу. Таким чином, відповідач використовує вищевказану ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2024 року про забезпечення позову у справі №521/11307/24 перешкоджає їй в користуванні та розпорядженні своєю власністю, а саме квартирою [ADDRESS] та житловим будинком по [ADDRESS] . Посилаючись на порушення своїх прав як власника квартири [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] , позивачка просила суд зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди їй [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року, шляхом її вселення в квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 лютого 2025 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.33). Ухвалою суду від 31 березня 2025 року по справі закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду (а.с.54). Ухвалою суду від 16 червня 2025 року заява представника позивача про витребування доказів залишена без розгляду (а.с.75). Представник позивачки, діючий на підставі ордеру від 03 лютого 2025 року та договору про надання адвокатської допомоги від 06 листопада 2024 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 11,15,20). Відповідач та його представник, діючий на підставі ордеру від 28 березня 2025 року, в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 58,61). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 29, розділом першим книгою третьою Цивільного кодексу України, Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. \~Судом встановлено,\~що позивачці\~ [PERSON] \~ на\~праві власності\~на підставі договору купівлі-продажу від 31 травня 2013 року належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 39,2 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності (а.с. 8). 31 травня 2013 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером № 72007951101. Встановлено, що [PERSON] також на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 25 листопада 2014 року належить житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 132 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності (а.с. 8). 20 жовтня 2014 року право власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером № 493241451101. Отже, на час винесення рішення, позивачка [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 132 кв.м., житловою площею 64,5 кв.м. З змісту позовної заяви вбачається, що квартира [ADDRESS] та в житловий будинок по [ADDRESS] граничать між собою, та технічні характеристики квартири спроектовано таким чином, що за наявності доступу до квартири, передбачено можливість доступу до будинку із квартири, заблокування відповідачем доступу до квартири, автоматично блокує доступ до будинку З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі з 12 грудня 2015 року по 10 грудня 2024 року перебували у шлюбі, зареєстрованому 12 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №3396, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.19). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.17-18). Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1107593 від 11 лютого 2025 року та довідки про реєстрацію місця проживання /перебування фізичної особи на території м. Одеси №Б1-51858-ф/л від 18 березня 2020 року позивачка з 03 липня 2013 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (а.с.10,31). Встановлено, що відповідач за згодою позивачки був зареєстрований 02 лютого 2016 року в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №1107628 від 11 лютого 2025 року та довідкою про реєстрацію місця проживання /перебування фізичної особи на території м. Одеси №Б1-51822-ф/л від 18 березня 2020 року (а.с.9,32). З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя. Ухвалою Малиновського районного суду від 15 жовтня 2024 року за заявою [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі №521/11307/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя було заборонено: будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно ( Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах,\~щодо квартири, загальною площею 39, 2 кв. м., житловою площею 25,9 кв. м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 720079551101); - заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав нанерухоме майно (Міністерству юстиції України та його територіальним органам, суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам)\~вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо\~проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, а також інших дій, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших реєстрах,\~щодо житлового будинка\~загальною площею 132 кв. м., житловою площею 64.5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 493241451101); - заборонено [PERSON] , сервісним центрам МВС України та іншим особам\~здійснювати будь-які дії з\~транспортним засобом марки Mitsubishi Outlander, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , зокрема: відчужувати транспортний засіб в будь-який спосіб, змінювати власника транспортного засобу, передавати транспортний засіб в заставу, передавати транспортний засіб до статутного капіталу будь-яких юридичних осіб, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно даного транспортного засобу (а.с.23-25). За твердженням представника позивачки в судовому засіданні, відповідач на підставі ухвали Малиновського районного суду від 15 жовтня 2024 року та допомоги сторонніх осіб, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] та житловим будинком по [ADDRESS] , які належать їй на праві власності. З матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталась до правоохоронних органів зі зверненнями щодо користування своєю власністю, а саме квартирою [ADDRESS] та житловим будинком по [ADDRESS] , які належать їй на праві власності та стосовно неправомірних дій з боку відповідача та чинення перешкод у користуванні власністю за адресою: [ADDRESS] але їй було рекомендовано звернутися до суду. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права власності, а саме права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] та житловим будинком по [ADDRESS] . Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 155 Житлового кодексу УРСР визначено, що власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Як встановлено судом, відповідач не є ні власником, ні співвласником квартири [ADDRESS] та житлового будинку по [ADDRESS] , тому не має права перешкоджати позивачці у користуванні та розпорядженні її власністю. Крім того, наявність ухвали Малиновського районного суду від 15 жовтня 2024 року, не може бути перешкодою для позивачці у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме квартирою [ADDRESS] та житловим будинком по [ADDRESS] . За таких обставин, дослідивши наявні матеріали справи, враховуючи те, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні житловим приміщенням, яке належить їй на праві приватної власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні власністю та вселення позивачки в квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, вимоги позивачки щодо вселення її до квартири [ADDRESS] , яка належать їй на праві власності та усунення перешкод у її користуванні є правомірними та відповідають вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що судовий збір у справі складає 1211,20 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с. 7).

Outcome: approved