Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

29 квітня 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача за порушення грошового зобов`язання інфляційні витрати 496556,28 грн. та 3% річних 107933,22 грн, 606,57 доларів США. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2024 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] у справі № 477/1410/20 та стягнуто на його користь з [PERSON] грошові кошти у сумі 946 646,52 грн. та судові витрати. Вказана сума стягнута за договором позики, залишок несплаченого відповідачем боргу становив 35 468,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30 червня 2020 року становило 946 646,52 грн. Сума боргу за судовим рішенням у справі № 477/1410/20 від 13 грудня 2023 року 946 646,52 грн. (еквівалент 35 468,21 доларів США, за курсом НБУ станом на 30 червня 2020 року), відповідач станом на квітень 2024 року кошти позивачу не повернула, зобов`язання не є припиненим у розумінні статті 599 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки на сьогодні вказане рішення суду не виконано, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, а також інфляційні витрати, передбачені статтею 625 ЦК України. Розрахунок інфляційних втрат за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року на суму боргу, визначену судом станом на 30.06.2020 року (еквівалент 35 468,21 доларів США, за курсом НБУ) - 946 646,52 грн: інфляційне збільшення: 946 646,52 x 1.52454245 - 946 646,52 = 496 556,28 грн. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 107933,22 грн., за період з 01 липня 2020 року по 29 квітня 2024 року; 616,57 доларів США за період з 02 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року. У встановлений законом строк представником позивача до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що [PERSON] не вважає себе боржницею та не погоджується з рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року та постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2024 року у справі №477/1410/20, у зв`язку з чим, нею подано касаційну скаргу на вказані судові рішення. Щодо вимог стягнення 3% річних та інфляційних витрат, просив відмовити посилаючись на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Зазначив, що позивачем у позові проведено розрахунок 3% річних з 02 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року, виходячи з суми боргу у валюті договору доларах США, а починаючи з 01 липня 2020 року по день подання позову - на суму боргу у гривні 946646,52 грн. Водночас, враховуючи норми пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, починаючи з 24 лютого 2022 року та до завершення введеного на території України воєнного стану, нарахування 3% річних та прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, є помилковим та порушує норми матеріального права, а відтак позовні вимоги про 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по день подання позову задоволенню не підлягають. Зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, відтак, норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті. В той час, як з доданої позивачем до позовної заяви копії розписки вбачається, що грошове зобов`язання визнано в іноземній валюті доларах США. З огляду на період вказаний позивачем, що стягнення інфляційних витрат, а саме з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року, такі витрати за період з 01 липня 2020 року по 29 березня 2024 року (дата набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року у справі №477/1410/20) не підлягають стягненню, оскільки основне зобов`язання виражено в іноземній валюті, що виключає можливість їх нарахування та стягнення. До того ж, за період з 29 березня 2024 року по 18 квітня 2024 року коли валютою виконання основного зобов`язання за рішення суду першої інстанції від 13 грудня 2023 року було визначено гривню, інфляційні витрати не підлягають стягненню на підставі пункту 18 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України. Тобто, заявлені вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року задоволенню не підлягають. Вказав, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позовна заява подана позивачем через підсистему «Електронний суд» 29 квітня 2024 року, а відтак з урахуванням вказаних обмежень, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних обмежений відповідним періодом 29 квітня 2021 року-29 квітня 2024 року. В той час, як позивачем у позовній заяві проведено розрахунок інфляційних втрат за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року та 3% річних з 02 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року, виходячи з суми боргу у валюті договору - доларах США, а починаючи з 01 липня 2020 року по день подання позову - на суму боргу у гривні 946 646,52 гри. Представником позивача подана відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи сторони відповідача оцінює критично, вважає, що у даному випадку пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо незастосування положень статті 625 ЦК України в період воєнного стану не підлягає застосуванню у справі № 477/1027/24, з наступних підстав. По-перше, відсутні правові висновки Верховного Суду щодо пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України про незастосування положень статті 625 ЦК України в період воєнного стану у правовідносинах за договором позики, сторонами якого є фізичні особи. По-друге, у справі № 183/7850/22 (постанова Верховного Суду від 31 січня 2024 року), на яку послалася сторона відповідача у відзиві на позов, Верховний Суд вказав наступне про застосування пункту 18: Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Вважає, що зупинення застосування статті 625 ЦК України на період воєнного стану, яка виключає нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем суми боргу порушує правило рівності сторін. Зазначив, що судом стягнута сума боргу за курсом НБУ на червень 2020 року, що становило близько 27 грн./долар США. Рішення не виконано. В той же час гривня знецінилася та зараз становить приблизно 40 грн./долар США. І позивач і відповідач проживають в умовах воєнного стану, тобто в рівних умовах. За таких обставин незастосування статті 625 ЦК України, вважає, є черговим порушенням прав позивача, які і так порушені тривалий час та не відновлені, бо судове рішення не виконується. Що порушує принцип заборони повороту до гіршого, про необхідність застосування якого вказував Верховний Суд. До того ж, позивачем надана позика відповідачу без сплати процентів за користування коштами. Таким чином, незастосування статті 625 ЦК України в період воєнного стану, у тому числі щодо інфляційних втрат, оскільки сума боргу за судовим рішенням стягнута у гривні за курсом червня 2020 року та не сплачена порушує право позивача та ставить його у край невигідне становище у порівнянні з відповідачем. Вважає, що в умовах воєнного стану підлягають захисту права не лише боржників за позиками, але і позикодавців фізичних осіб. Зауважив, що позивач не мав би права на стягнення інфляційних втрат виключно у разі, якщо за судовим рішенням була б стягнена сума у доларах США, а не у гривні. Нарахування інфляційних втрат здійснено не з моменту прострочення боргу, а з моменту, на який суд визначив еквівалент суму боргу у гривні. Щодо строків позовної давності, то вказав, що карантин закінчився 30 червня 2023 року, а перебіг позовної давності зупинився у зв`язку з воєнним станом 24 лютого 2022 року вважає, що позовні вимоги повністю заявлені в межах строку позовної давності, а доводи сторони відповідача про зворотне суперечать нормам матеріального права та не можуть бути прийняті до уваги. Представник відповідач до суду направив заперечення на відповідь на відзив, в яких не погодився з думкою представника позивача, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив про вищевикладене просили позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Як вбачається з досліджених доказів, 08 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач взяла у борг у позивача 37400 доларів США, про що було складено відповідну розписку. З огляду на її зміст, [PERSON] отримала в борг 37400 доларів США (т. 1 а.с. 21). Через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та порушенням умов договору позики, позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення боргу у судовому порядку. 13 грудня 2023 року Жовтневим районним судом Миколаївської області ухвалено рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 946646 грн. 52 коп. Крім цього, стягнуто судовий збір за звернення з позовом у сумі 9466, 47 грн., а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 420,40 грн. (т. 1 а.с. 62-74). У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору позики, відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 22-61). Відповідно до наданого представником розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 107933,22 грн., за період з 01 липня 2020 року по 29 квітня 2024 року; 616,57 доларів США за період з 02 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року. Розрахунок інфляційних втрат за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року на суму боргу, визначену судом станом на 30.06.2020 року (еквівалент 35 468,21 доларів США, за курсом НБУ) - 946 646,52 грн. становить: інфляційне збільшення: 946 646,52 x 1.52454245 - 946 646,52 = 496 556,28 грн. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу. А також зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційних, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового право та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться зокрема у постанові Верховного суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від такої позиції. Згідно з частинами 1-2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначено те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статі 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Позивачем нараховані 3% річних з 02 грудня 2019 року (з урахуванням періоду повернутої частки позики) по 30 червня 2020 року, виходячи з суми боргу у валюті договору доларах США, на суму повернутої частки позики 35468,21 доларів США = (37400 1931,79): за період з 02 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року: 35468,21 х 3% х 30/365/100 = 87,46 доларів США; за період з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року: 35468,21 х 3% х 182/366/100 = 529,12 доларів США. Всього: 616,57 доларів США. 3% річних на суму боргу 946646,52 грн. за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року: за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року: 946646,52 грн. х 3% х 184/366/100 = 14277,29 грн.; за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2023 року: 946646,52 грн х 3% х 1095/365/100 = 85198,19 грн; за період з 01 січня 2024 року по 18 квітня 2024 року: 946646,52 грн. х 3% х 109/366/100 = 8457,74 грн. Всього: 107933,22 грн. Також позивачем нараховані інфляційні витрати за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року. IIc (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (104,50 : 100) x (103,10 : 100) x (102,70 : 100) x (103,10 : 100) x (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) x (102,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,70 : 100) x (101,50 : 100) x (100,20 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (99,40 : 100) x (98,60 : 100) x (100,50 : 100) x (100,80 : 100) x (100,50 : 100) x (100,70 : 100) x (100,40 : 100) x (100,30 : 100) x (100,50 : 100) = 1.52454245 Інфляційне збільшення становить: 946 646,52 x 1.52454245 - 946 646,52 = 496 556,28 грн. З огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду (справа № 183/7850/22) від 31 січня 2024 року про те, що: Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Також, суд погоджується з думкою представника позивача що зупинення застосування статті 625 ЦК України на період воєнного стану, що виключає нарахування 3% річних та інфляційних витрат за прострочення відповідачем суми боргу порушує правило рівності сторін і направлене на захист прав особи, яка допустила порушення прав особи, чиї права порушуються тривалий час та не відновлені. До того ж, відповідачу надана була позика без сплати процентів за користування коштами. А незастосування статті 625 ЦК України в період воєнного часу, оскільки сума боргу за судовим рішенням стягнута у гривні за курсом червня 2020 року порушує право позивача та ставить його в невигідне становище у порівнянні з відповідачем. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачами своїх зобов`язань щодо погашення позики, відповідно до положень статті 625 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. Підлягає стягненню за період за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року інфляційні витрати у сумі 496556,28 грн., а також 3% річних за період з 02 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року у сумі 616,57 доларів США, за період з 01 липня 2020 року по 18 квітня 2024 року 107933,22 грн. Пунктом 19 «Прикінцевих та Перехідних положень» ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи, що карантин COVID-19 закінчився 30 червня 2023 року, а перебіг позовної давності зупинився у зв`язку з веденням в країні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, суд вважає, що позивач звернувся до суду з позовом, в межах строку позовної давності, а тому доводи представника відповідача судом не приймаються до уваги. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 6289,48 грн..

Outcome: approved