Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Богославського Андрія Сергійовича у позові зазначає, що 30 листопада 2024 року [PERSON] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що є співвласницею вказаного майна у розмірі частки, звернулася до Другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою для оформлення свідоцтва про право на спадщину законом на майно, яке належало її батьку - [PERSON] , 1951 року народження, який помер [INFO] , що на день смерті був зареєстрований за адресо [ADDRESS] . 30 листопада 2024 року державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошина О.В. видана [PERSON] постанову №3458 02-31 у спадковій справі №797/2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, враховуючи ту обставину, що на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 3912580, дата реєстрації 18 жовтня 2006 року. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №404504899 на нерухоме місце знаходження якого: [ADDRESS] , 18.10.2006 19:25:06 за №3912580 реєстратор Перша криворізька державна нотаріальна контора, накладено арешт нерухомого майна на підставі постанови, без номеру, 21.06.2002, Слідче управління м. Кривого Рогу, ст. слідчий Л.В. Шишак. Арешт, накладений на вище зазначене майно перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав. \~ \~ \~ \~Позивач просить суд: -скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3912580 зареєстрований 18.10.2006 19:25:06, за №3912580 реєстратором: Перша криворізька державна нотаріальна контора, , підстава обтяження: постанова, б-н, 21.06.2002, Слідче управління Кривого Рогу, ст. слідчий Л.В. Шишак. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] . Власник [PERSON] ; -виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта: [PERSON] . Дата реєстрації 18.10.2006 19:25:06, за №3912580 реєстратором: Перша криворізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова, б-н, 21.06.2002, Слідче управління Кривого Рогу, ст. слідчий Л.В. Шишак. Об`єкт обтяження: квартира, адреса: [ADDRESS] , Власник [PERSON] . ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 12 лютого 2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшла позовна заява [PERSON] до КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОННОГО УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ Головного Управління Національної Поліції в ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ; третя особа: ПЕРША КРИВОРІЗЬКА ДЕРЖАВНА НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА про скасування арешту з нерухомого майна. 21 лютого 2025 року ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу було відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження, , справу призначено до слухання на 20 березня 2025 року о 10 годинні 00 хвилин. 20 березня 2025 року судом було постановлено ухвалу про витребування з КРИВОРІЗЬКОЇ ФІЛІЇ ДЕРЖАВНОГО НОТАРІАЛЬНОГО АРХІВУ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, наступних документів: посвідчену належним чином копію постанови б/н від 21.06.2002, слідчого управління м. Кривого Рогу, ст.. слідчого Л.В. Шишак, якою 18.10.2006 19:25:06 за №3912580 реєстратором Першою криворізькою державною нотаріальною конторою накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . 21 квітня 2025 року судом було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначення справу до судового розгляду по суті на 20 травня 2025 року о 09 годині 00 хвилин ІІІ.\~Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні судом встановлено, що позивач [PERSON] пред`явила позов про зняття арешту з майна до відповідача КРИВОРІЗЬКЕ РАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ Головного Управління Національної Поліції в ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, що підтверджується позовною заявою. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до Відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухоме майна, є тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 3912580, зареєстровано:18.10.2006 за №3912580, реєстратором Перша Криворізька нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова від 21.06.2002, об`єкт обтяження, квартира [ADDRESS] , власник [PERSON] . Судом встановлено, що Криворізька філія Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області на запит суду надала документи про арешт майна [PERSON] , відповідно до яких вбачається, що арешт був накладений на підставі постанови від 04.06.2002 року про накладення арешту на майно, що постановлена слідчим з ОВС СВ «ОП» СУ УМВС України в Кіровоградській області Паицикою Д.В. В судовому засіданні судом встановлено, що старший слідчий СУ УМУ УМВС України в Дніпропетровській області Шишак Л.В. здійснив лише заходи про направлення на адресу Першої Криворізька нотаріальна контора постанови від 04.06.2002 року про накладення арешту на майно, що постановлена слідчим з ОВС СВ «ОП» СУ УМВС України в Кіровоградській області Паицикою Д.В. Судом встановлено, що за кримінальним провадження (кримінальною справою) за якою був накладений арешт, Кіровським районним судом міста Кіровограда від 28.07.2004 року було постановлено вирок, а під час досудового розслідування на підставі постанови слідчого був накладений арешт на нерухоме майно, що підтверджується постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 жовтня 2014 року. ІV. Мотивована\~оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відносини, що склалися приводу про знаття арешту майна регулюються Цивільним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України та Цивільним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). \~Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.\~Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~ Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог статті 404 КПК України 1960 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо вирок або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який надсилається на виконання органам державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Органи, що виконують вирок, постанову або ухвалу, повідомляють суд, який їх постановив про їх виконання. Статтею 537 КПК України 2012 року (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України 2012 року визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України. Враховуючи наданні докази, суд повно і всебічно з`ясував обставин, на які посилаються позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених наданими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, так як позивачем [PERSON] подано позов до неналежного відповідача, за вказаними категоріями справ належним відповідачем є певна юридична особа або фізична особа, що є потерпілою особою за кримінальною справою, провадженням в інтересах яких з метою відшкодування цивільного позову (в разі його наявності) слідчим було накладено арешт, або певний орган державної фіскальної (податкової) служби України, якщо арешт було накладено з метою конфіскації майна засудженого за вироком суду. Суд звертає увагу, що старший слідчий СУ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області жодних процесуальних дій по винесенню постанови про накладення арешту не ухвалював, а здійснив лише технічну функцію про направлення постанови, що постановлена слідчим з ОВС СВ «ОП» СУ УМВС України в Кіровоградській області Паицикою Д.В. до органу нотаріату та органи нотаріату помилково зазначили, що підстава обтяження є: постанова від 21.06.2002, Слідче управління м.Кривого Рогу, ст.слідчий Л.В.Шишак, що не відповідає дійсності, таким чином КРИВОРІЗЬКЕ РАЙОННЕ УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ Головного Управління Національної Поліції в ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, також не є належним відповідачем по справі.

Outcome: dismissed