Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

11.02.2025р. ТОВ «КЛТ Кредит» звернулось до суду з позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 23.12.2023 року відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» кредитний договір № 2226 за умовами якого отримав кредит у розмірі 3050 гривень, строком на 365 днів (до 22.12.2024 року), шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану AT «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ і підписання Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом із одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, з яким відповідач ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, затвердженими наказом директора ТОВ «КЛТ Кредит», викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://kltcredit.com.ua/uk/about_us. Електронний підпис із одноразовим ідентифікатором 761572 направлявся відповідачу о 18:43:48 год. 23.12.2023 року шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , що зазначений у кредитному договорі та ІТС. Кредитний договір підписаний о 18:43:58 годині 23.12.2023 року шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 761572 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcrcdit.com.ua/. Кредитні кошти в розмірі 3050,00 грн. перераховані відповідачу 23.12.2023 року на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану AT «КБ «ПриватБанк». У межах строку кредитування [PERSON] був зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів, однак своїх зобов`язань належним чином не виконав, оскільки в порушення умов кредитного договору не повернув суму кредиту, не сплатив нараховані відсотки відповідно до графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 03.02.2025р. становить: 3050,00 грн. - заборгованість за кредитом та 38963,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 23.12.2023р. по 22.12.2024р., що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1277,5% річних) та Графіку платежів. Вищевказану суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витратами на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витратами на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. 08.05.2025р. відповідач подав до суду відзив в якому зазначив, що дійсно 23.12.2023р. він уклав кредитний договір з позивачем на суму 3050,00 грн. строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день користування (1277,5% річних). Відповідно до п. 1.3 періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 30 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору. Тобто, в межах кредитування, він повинен був сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 30 днів. З даного слідує, що за результатом будь-якого місяця, кредитор, вбачаючи недобросовісну поведінку позичальника, мав право в односторонньому порядку розірвати кредитний договір і в судовому порядку вирішити питання повернення належних кредитору коштів за рахунок позичальника. Відтак, відповідач вважає, що якби позивач діяв в межах чинного законодавства і враховував би позицію, викладену у рішенні КСУ № 15-рп/2011 від 15.11.2011р., то за результатом першого прострочення платежу, він повинен був розірвати договір в односторонньому порядку і повернути собі тіло кредиту в сумі 3050,00 грн. та проценти за один місяць в сумі 3202,50 грн., що в сумі становить 6252,50 грн. Таким чином, [PERSON] не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог та стягнення з нього на користь позивача визнаної ним суми. Ухвалою від 25.02.2025р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Витребувано у АТ КБ «Приват банк» інформацію про те, чи було емітовано на ім?я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту № [NUMBER] , а також: - виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] за період з 23.12.2023 р. по 28.12.2023р. з відображенням часу зарахування коштів; - інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 23.12.2023 року по 28.12.2023 року; - інформацію про всі номера телефону, які знаходяться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). В судове засідання представник позивача не з`явився, 02.04.2025р. до суду надійшло клопотання, в якому представник ТОВ «КЛТ Кредит» Руденко К.В. просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Федасюк Л.Д. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив їх задовольнити в сумі 6252,50 грн. з підстав, які були наведені у відзиві. Вважав, що часткове задоволення позовних вимог буде законним та справедливим, оскільки сума нарахованих відповідачу відсотків є несправедливою. Судові витрати просив розподілити пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Також зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтовано завищеними та не співмірними зі складністю справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.12.2023 року між відповідачем [PERSON] і ТОВ «КЛТ Кредит» був укладений кредитний договір № 2226. Кредитний договір між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» і відповідачем укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/ та підписання Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За його умовами сторони погодили, що товариство зобов`язується надати позичальникові грошові кошти в розмірі 3050,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2-1.3 Договору, процента ставка за користування кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 1277,50%) користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту становить 365 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 1.7 договору передбачено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER] , що належить позичальникові. Переказ суми кредиту здійснюється товариством через платіжний сервіс «Fondy» (ТОВ «ФК «Елаєнс», здійснює діяльність переказу коштів без відкриття рахунків). Продовження строку надання кредиту вказаного в п. 1.3 Договору не передбачено. Протягом строку дії цього договору комісії за кредитом залишаються незмінними. Позивач зазначив, що виконав свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки перерахував відповідачу кредитні кошти в розмірі 3050,00 грн. в день укладення угоди на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану AT «КБ «ПриватБанк». На виконання ухвали суду про витребування доказів, 17.03.2025р. АТ КБ «Приватбанк» надало до суду відомості, в яких зазначили, що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Номер телефону на який відправляється інформація на підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною картою № [NUMBER] за період з 23.12.2023р. по 28.12.2023р. та який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] . Згідно виписки за договором №б/н за період з 23.12.2023-28.12.2023р. вбачається зарахування через платіжний сервіс «Fondy» на карту [PERSON] 23.12.2023р. № 4731185628666536 грошових коштів в сумі 3050,00 грн., що підтверджує виконання ТОВ «КЛТ Кредит» своїх зобов`язань. Відповідно до п. 4.1 договору, сума кредиту та проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у п. 8 цього договору у строки відповідно до графіку визначеному у Додатку №1. Згідно п. 1.3 детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього договору. З Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача (Додаток №1) слідує, що через кожні тридцять днів позичальник повинен сплачувати відсотки в сумі 3202,50 грн.,а по закінченню строку кредитування 22.12.2024р. сплатити відсотки та повернути тіло кредиту. Загальна вартість кредиту становить 42013,75 грн., з яких: 3050,00 грн. сума кредиту та 38963,70 грн. відсотки за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] будь-яких коштів на сплату кредитної заборгованості не надавав, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої станом на 03.02.2025р. становить 42013,75 грн. Вказані обставини відповідач не спростовував, доказів погашення кредитної заборгованості суду не надавав. Таким чином, судом було встановлено неналежне виконання [PERSON] своїх кредитних зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком. Згідно ст.. 626 ЦК України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положень ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Частиною 1 ст. 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст. 1054 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа\~з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону,\~є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним\~з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції\~в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані\~з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання\~\~є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Згідно ст.. 4, 5 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовою зокрема вважається послуга з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Статтею 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України\~"Про електронні документи та електронний документообіг"; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому\~Законом України\~"Про електронну комерцію". Відповідно до\~статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Отже, укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України.\~Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором.\~Повернення позики за електронним договором є обов`язковим. При цьому, судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.\~ Відповідно до положень ст.ст.12 і 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ч. 1 ст.\~77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що виконання зобов`язань по поверненню кредиту та сплати процентів порушено з вини відповідача, а тому позовні вимоги ТОВ «КЛТ Кредит» є обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню повному обсязі. З приводу доводів сторони відповідача, суд зазначає наступне. Пунктом 5.3 Договору передбачено, що його може бути достроково розірвано у випадках, передбачених чинним законодавством України або на вимогу Товариства у разі порушення позичальником умов цього договору. Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може\~бути змінено\~або розірвано\~за рішенням\~суду на\~вимогу однієї\~із сторін\~у разі\~істотного порушення\~договору другою\~стороною та\~в інших\~випадках,\~встановлених договором\~або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частиною 1-2 ст. 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Отже, за змістом наведених норм розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору). Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін. Подібні правові висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №910/5206/20. В даній справі не встановлено факту розірвання договору між сторонами ані в добровільному порядку за згодою сторін, ані в порядку судового розгляду спору на вимогу однієї із сторін. Неналежне виконання відповідачем своїх кредитних зобов`язань не призвело до реалізації права позивача на односторонню відмову від кредитного договору. Нараховані [PERSON] проценти за користування кредитними коштами були здійснені в межах строку кредитування та за % ставкою, яка передбачена умовами п. 1.3 договору. Загальна сума нарахованої відповідачу кредитної заборгованості не перевищує суми, яку позичальник повинен був сплатити відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача. Таким чином, суд знаходить доводи, на які посилався відповідач та його представник необґрунтованими та не вбачає підстав для зменшення кредитної заборгованості. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу необхідно зазначити таке. Відповідно до ч.1. п.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1,2 ч.2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №16/09/2024 від 16.09.2024, укладеного між ТОВ «КЛТ Кредит» та ФОП [PERSON] , акт приймання-передачі наданих послуг №2 до договору №16/09/2024 від 16.09.2024р. та Витяг з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №2 до договору №16/09/2024 від 16.09.2024р. в якому зазначено вид наданих послуг відносно позичальника [PERSON] та їхню вартість на суму 10000,00грн. та квитанцію про отримання коштів від ТОВ «КЛТ Кредит». Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження№ 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, заперечення представника відповідача, суд доходить висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КЛТ Кредит» понесені в даній справі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Outcome: approved