Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось в суд з позовною заявою [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №16.04.2023-100000150 від 20.04.2023 року у розмірі 8104,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.04.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №16.04.2023-100000150, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 11000 грн строком на 28 днів по 17.05.2023 року. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Надалі вказаний кредитний договір переоформлено шляхом укладення між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем кредитного договору № 30.05.2023-010000106 від 30.05.2023 року про надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 11000 грн строком на 28 днів по 26.06.2023 року. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, не вносив своєчасно платежі на погашення кредиту, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 26.06.2023 року становила 8104,20 грн, з яких: 6714,95 грн заборгованість за тілом кредиту,1389,25 грн заборгованість за відсотками. Оскільки у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором [PERSON] не погасив, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача 8104,20 грн заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору. У поданому відзиві відповідач вимоги позову не визнав та зазначив, що на час укладення крединого договору його паспорт був недійсним, так як строк його дії сплив 05.03.2022 року. Тобто він не мав чинного документа, що посвідчує особу. Вважає, що ідентифікація через систему BankID, на яку посилається позивач не гарантує перевірку чинності строку дії паспорта. Оскільки позивач не виконав належної ідентифікації клієнта, що суперечить вимогам ст.11 ЗУ «Про фінансовий моніторинг», тому не довів юридичної сили договору. За таких обставин у задоволенні позову просив відмовити. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що договори було укладено відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі і ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», яка передбачає що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Договори відповідачем підписувалися електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні на його фінансовий номер 0968595285. Також вказав, що відомості щодо ідентифікації відповідача через систему BankID, отримувалися відповідно до вимог чинного законодавства. У запереченні на відзив відповідач зазначив, що позивачем не надано підтвердження, що саме він укладав кредитний договір. Також вважає, що договір є недійсним через відсутність належної ідентифікації особи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просить справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, вимоги позову не визнає. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 20.04.2023 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 16.04.2023-100000150 про надання кредитних коштів у розмірі 11000 грн шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.18-40). Відповідно до умов договору кредит надано строком на 28 днів - до 17.05.2023 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом (у розмірі 1,2% (фіксована ставка «Економ»; 1,5% (фіксована ставка «Стандарт» ) за один день користування кредитом, із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1650 гривень. Відповідно до умов укладеного договору відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі 11000 грн (а.с.38). 30.05.2023 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] було укладено кредитний договір було укладено кредитний договір № 30.05.2023-010000106 про надання кредитних коштів у розмірі 11000 грн шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.41-60) Відповідно до умов договору кредит надано строком на 28 днів - до 26.06.2023 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом (у розмірі 1,3% (фіксована ставка «Економ»; 1,3% (фіксована ставка «Стандарт» ) за один день користування кредитом, із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1650 гривень. 30.05.2023 року [PERSON] на підставі ст.601 ЦК України, просив зарахувати свою вимогу про видачу кредиту у розмірі 11000 грн. за кредитним договором № 30.05.2023-010000106 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 11000 грн за кредитним договором № 16.04.2023-100000150 від 20.04.2023 року. Позивач погодився на таке зарахування (а.с.59). З наданої представником позивача довідки заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 30.05.2023-010000106 від 30.05.2023 року становить 8104,20 грн, з яких: 6714,95 грн заборгованість за тілом кредиту, 1389,25 грн заборгованість за відсотками за період з 30.05.2023 року по 26.06.2023 року. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до ч. 2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Закон України від 03.09.2015 року №675-VIII "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 ЗУ "Про електронну комерцію"). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов`язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст.ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. \~ \~ \~ \~Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). \~ \~ \~ \~Суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що дія його паспорту закінчилася і відповідно на день укладення договорів він був недійсним, оскільки відповідно до постанови КМУ від 21.10.2022 року № 1202 «Деякі питання реалізації актів законодавства у сфері міграції в умовах воєнного стану» паспорти громадян України у формі картки, строк дії яких закінчився за 30 днів до 24 лютого 2022 року та після 24 лютого 2022 року є документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України та підлягають обміну протягом 30 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану. \~ \~ \~ \~Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору зважаючи на порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, а також те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору з відповідачем, та враховуючи, що відповідачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не наданого жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів сторони позивача щодо укладення договору та нарахування сум, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №30.05.2023-010000106 від 30.05.2023 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6714,95 грн, заборгованості за процентами в розмірі 1389,25 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати щодо сплати судового збору необхідно віднести на рахунок відповідача, у зв`язку з чим з [PERSON] слід стягнути 2422,40 гривень судового збору, сплачених при зверненні до суду з позовною заявою. На підставі наведеного, ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: approved