Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

представник [PERSON] адвокат Горбачевська Ірина Петрівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому з просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі74408,93 грн, з яких 61633.54 грн інфляційні втрати, 12775,39 3% річних; а також стягнути судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1211,2 грн та оплати витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 25 листопада 2022 року, у справі № 183/7576/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №б/н від 23 травня 2019 року, позовні вимоги було задоволено повністю та стягнено з Відповідача на користь Позивача грошові кошти у сумі 141750,00 гривень, яка складається з суми основного боргу, а також стягнуто судовий збір у розмірі 1417,5 грн. Судом при розгляді справи було встановлено, що між Позивачем (Позикодавцем) та Відповідачем (Позичальником) 23 травня 2019 р. було укладено договір позики №б/н, згідно якого [PERSON] отримав позику від [PERSON] у розмірі 141 750,00 грн., що еквівалентно при поверненні грошей повинно відповідати 5250,00 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу [PERSON] позику у строк до 23 червня 2019 року. Судом встановлено, що [PERSON] своєчасно не повернув суму позики. У зв`язку з невиконанням [PERSON] свого обов`язку з повернення грошових коштів [PERSON] звернувся з вищевказаним позовом та його було задоволено судом у повному обсязі. Однак, навіть після винесення рішення [PERSON] в добровільному порядку не виконував рішення суду, тому [PERSON] звернувся до приватного виконавця для виконання виконавчого листа по справі №183/7576/19, виданого 06 червня 2023 року. Примусове стягнення грошових здійснювалося приватним виконавцем Нордіо Вадимом Вікторовичем, по виконавчу провадженню № 73344795 - стягувалася сума основного боргу, по виконавчу провадженню № 73344306 стягувалася сума судового збору. На адвокатський запит №7 від 25.11.2024р. від приватного виконавця Нордіо В.В. надійшла відповідь № 535774 від 27.11.2024р. про те, що 18 червня 2024 року, на підставі платіжної інструкції № 70715 грошові кошти у розмірі 1417 грн. 50 коп. були перераховані стягувачу (копія адвокатського запиту та копія відповіді приватного виконавця додаються). Крім цього, згідно квитанції від 18.06.2024р. по виконавчу провадженню № 73344795 було повернуто Стягувачу [PERSON] суму основного боргу 141750,00 грн. 19.06.2024 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73344306 та зазначено в постанові, що на депозитний рахунок приватного виконавця надійшли кошти в сумі, достатній для повного погашення заборгованості за виконавчим документом, отже, рішення виконано в повному обсязі (копія постанови від 19.06.2024р. додається). Обов`язок [PERSON] повернути грошові кошти [PERSON] виник саме з договору позики № б/н від 23.05.2019р. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконав свого обов`язку: не сплатив [PERSON] грошові кошти, визначені договором позики у строк до 23 червня 2019 року, а лише сплатив 18 червня 2024 року, після звернення Позивача про примусове виконання рішення суду, вважає за можливе стягнути з нього інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми заборгованості. Стягнення інфляційних втрат та 3% річних здійснюється з наступного дня з якого зобов`язання мало бути виконане, тобто з 24 червня 2019 року по день коли зобов`язання виконане, тобто 18.06.2024р. Однак, для стягнення індексу інфляції та 3% річних застосовується загальна позовна давність в 3 роки, тому нараховується з 18 червня 2021 року. Згідно розрахунку позовних вимог до стягнення належить загалом 74408,93 грн., а саме: - Інфляційні втрати: 61 633,54 грн. - 3% річних: 12 775,39 грн. У зв`язку з розглядом зазначеної справи позивач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовна сума яких становить 7000,00 гривень. Також стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн. Зважаючи на вищевикладене, посилаючись на вимоги ст.ст. 3, 11, 15, 16, 509, 625 Цивільного кодексу України, просить суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 74408,93 грн, з яких: 61633,54 грн інфляційні втрати, 12775,39 грн 3% річних. Стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідачем відзив не поданий. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та наданий час для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судовому засіданні представник позивача адвокат Горбачевська І.П., у повному обсязі підтримала позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просить задовольнити його у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом установлено, що звертаючись до суду із цим позовом позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на наявність судового рішення, яке набрало законної сили, яким встановлено, що між позивачем, як позикодавцем та відповідачем, як позичальником, 23 травня 2019 року було укладено договір позики №б/н, згідно якого [PERSON] отримав позику від [PERSON] у розмірі 141750,00 грн., що еквівалентно при поверненні грошей повинно відповідати 5250,00 доларів США. Відповідач зобов`язався повернути позивачу [PERSON] позику у строк до 23 червня 2019 року. [PERSON] своєчасно не повернув суму позики. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2022 року, у справі № 183/7576/19 позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь грошові кошти у сумі 141750,00 гривень, що складається з суми основного боргу, а також судовий збір у розмірі 1417,5 гривень. Заочне рішення суду у справі № 183/7576/19 від 25 жовтня 2022 року набрало законної сили 25 листопада 2022 року та було пред`явлене позивачем до виконання. Відповідно до копії переказу від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. у в/л 183/7576/19 виданому 06.06.2023 у ВП 73344795 [PERSON] стягнути на користь стягувача кошти в розмірі 141750 грн 18 червня 2024 року о 18:29. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав відповідачу обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги в частині суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що позивач обрав способом захисту свого права стягнення коштів саме у валюті договору - долари США. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, суд враховує наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. Як встановлено судом, відповідач порушив грошове зобов`язання, яке мало бути виконане в строк до 23 червня 2019 року, що зумовило [PERSON] звернутися до суду з позовом, судовим рішенням від 25 жовтня 2022 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму позики. На виконання судового рішення [PERSON] 18 червня 2024 року сплатив кошти в розмірі 141750 грн, а відтак на суму боргу підлягають нарахуванню три проценти річних. Позивачем заявлено вимогу що стягнення з відповідача, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2024 року. Разом з тим, відповідно до пункту 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року\~на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Відтак, позивачем не враховано вищевказаних\~перехідних положень ЦК України\~та протиправно здійснений розрахунок 3 % за період після 24 лютого 2022 року, а саме з 24 лютого 2022 року по 18 червня 2024 року. Вищенаведене переконує суд в тому, що за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором підлягають нарахуванню 3% річних за період з 18 червня 2021 року по 23 лютого 2022 року (141750грн * 251дн : 365дн = 2924,32грн) у розмірі 2924 (дві тисячі дев`ятсот двадцять чотири) гривні 32 копійки. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за договором позики від 23.05.2019р. у розмірі 61633,54\~грн за період з 18 червня 2021 року по 18 червня 2024 року, то слід зазначити таке. За змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991р. № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2023р. у справі № 300/438/18. Таким чином, оскільки предметом укладеного між сторонами договору позики від 23.05.2019 року є грошові кошти, виражені у гривні в еквіваленті іноземної валюти (доларах США), а порядок повернення позики - частинами (з розстроченням) в грошовій одиниці України - гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України на дату повернення частини позики/дату платежу, і сума позики визначена позивачем у гривні в еквіваленті до іноземної валюти - за офіційним курсом Національного банку України, вимоги про стягнення інфляційних втрат за договором позики від 23.05.2019 року за період з 18 червня 2021 року по день ухвалення судового рішення 25 жовтня 2022 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 141750\~грн, задоволенню не підлягають. Що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року по день повернення грошового зобов`язання 18 червня 2024 року, то відповідно до пункту 18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року\~на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. А тому позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення, тобто після 25 жовтня 2022 року по день повернення грошового зобов`язання 18 червня 2024 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. А тому в іншій частині позовних вимог [PERSON] належить відмовити. Також, у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн, на підтвердження якої суду надано: копію договору про надання правової допомоги від 15 жовтня 2024 року; копію акту від 30 квітня 2025 року, копію рахунку на оплату № 15 від 30 квітня 2025 року та платіжної інструкції від 02 травня 2025 року, копію ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial