Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, треті особи: [PERSON] , Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовував тим, що він проживав у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка [INFO] народила сина [PERSON] . Запис про батька дитини в книзі записів актів громадянського стану було внесено зі слів матері. Позивач вважає себе батьком дитини, підтримує з ним відносини, у зв`язку з чим вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про встановлення батьківства. Ухвалою суду від 01.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.05.2025 закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 27.06.2025. У судове засідання учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце її розгляду, не з`явилися. Від представника Позивача адвоката Данича О.С. та представника Відповідача адвоката Новика М.С. надійшли заяви про розгляд справи їхньої без участі. Від третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] , він народився [INFO] (а.с. 6). Батьками [PERSON] у свідоцтві вказані [PERSON] та [PERSON] . У книзі записів актів громадянського стану запис про народження [PERSON] здійснено 21.11.2003 за номером 2202. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька дитини відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, 19.11.2013 у вказаному реєстрі здійснено реєстрацію актового запису про народження стосовно [PERSON] , чим підтверджуються доводи позовної заяви, що відомості про батька [PERSON] до книги записів актів громадянського стану Чернігівського міського управління юстиції було внесено зі слів матері (а.с. 7). Відповідно до результатів дослідження № 45407-50234 «Аналіз ДНК на батьківство», проведеного Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» 08.11.2024 ймовірність батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] становить 99,999999996% (а.с. 23 зворот). 05.05.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника Відповідача адвоката Новика М.С. про визнання позову у справі з огляду на результати аналізу ДНК (а.с. 22 зворот). Статтею 51 Конституції України, ч. ч. 2 та 3 ст. 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України (далі СК України) при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі КпШС). Відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно зі статтею 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника)дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У ст. 128 Сімейного кодексу України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 134 СК на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 2.13.1 Розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від . і.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін у записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з п. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов: визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. В ході судового розгляду даної справи Відповідач подав заяву про визнання позову. У суду відсутні підстави для сумніву у достовірності визнаної Відповідачем обставини, що Позивач є його батьком, оскільки це підтверджується іншими доказами, зокрема результатами аналізу ДНК. Суд також не вбачає підстав для сумніву у добросовісності поведінки учасників процесу. Суд, зокрема, враховує, що його матір Відповідача - [PERSON] , будучи залученою до участі у справі та у якості третьої особи, заперечень проти позовних вимог не подавала. Відомості про батька до актового запису про народження Відповідача внесені зі слів матері. Крім того, на даний час Відповідач є повнолітньою особою, а тому визнання батьківства не матиме наслідком звільнення Позивача від обов`язку проходження військової служби у ЗСУ. Отже суд доходить висновку, що права та законні інтереси інших осіб чи держави у разі задоволення позову порушені не будуть. З огляду на вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач не заявляє вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат, а тому суд питання їх розподілу у даному випадку не вирішує.

Outcome: approved