Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду із позовом до Монастириської міської ради, у якому просить визнати за нею право на завершення процедури приватизації земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням двадцять другого скликання восьмої сесії Гранітнянської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам села Гранітне згідно їх заяв» їй безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,22 га для ведення особистого селянського господарства. Проте у вищевказаному рішенні її по батькові помилково зазначене як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». У зв`язку із наявністю таких розбіжностей Монастириська міська рада відмовила їй у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а ПП «Землі Придністров`я» відмовило у виготовлені зазначеної технічної документації. З\~огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, проте представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник відповідача Монастириської міської ради у підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника Монастириської міської ради. З обставинами, викладеними у позовній заяві, відповідач погоджується та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Суд установив такі обставини. У паспорті громадянина України серії [NUMBER] від 15.07.1998 року позивач зазначена як [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Гранітне Монастириського району Тернопільської області. [PERSON] 17.11.1996 року зареєстровано у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та присвоєно їй ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується карткою фізичної особи - платника податків позивача від 27.06.2003 року. Як видно зі змісту витягу з рішення Гранітнянської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 року, рішенням двадцять другого скликання восьмої сесії Гранітнянської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам села Гранітне згідно їх заяв» [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,45 га, з яких 0,23 га для житлово-побутових потреб, 0,22 га для ведення господарства. Згідно з довідкою виконавчого комітету Монастириської міської ради № 246 від 07.05.2025 року [PERSON] , [INFO] , рішенням Гранітнянської сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам села Гранітне згідно їх заяв» від 19.08.1997 року передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,45 га, з яких 0,23 га для житлово-побутових потреб, 0,22 га для ведення господарства.\~У п.\~53\~списку громадян\~села Гранітне,\~які приватизували\~земельні ділянки\~відповідно до\~вищезазначеного рішення,\~допущено описку,\~та помилково\~зазначено по\~батькові [PERSON] \~як « [PERSON] »\~замість правильного\~« [PERSON] ». Отже, суд встановив невідповідність по батькові позивача, зазначеного у рішенні Гранітнянської сільської Ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам села Гранітне згідно їх заяв» від 19.08.1997 року (« [PERSON] »), по батькові, зазначеному у паспорті позивача (« [PERSON] »). 12.03.2025 року [PERSON] звернулася до Монастириської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належить їй на праві приватної власності згідно з рішенням восьмої сесії Гранітнянської сільської Ради народних депутатів від 19.08.1997 року. Інформаційним листом Монастириської міської ради № М-274 від 12.03.2025 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у зв`язку з тим, що у витязі з рішення Гранітнянської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області по батькові позивача зазначене як « [PERSON] », а в паспорті громадянина України по батькові останньої зазначене як « [PERSON] ». Окрім того, у зв`язку із наявністю вищевказаних розбіжностей ПП «Землі Придністров`я» листом № 0888 від 12.03.2025 року відмовило [PERSON] у виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. У ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України). Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, серед іншого, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, що передбачено п.\~«б» ч. 1 ст. 81 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Абзацом 2 п. 1 Перехідних положень ЗК України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною 3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що у разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом (крім випадків, якщо відповідно до закону розроблення технічної документації здійснюється без надання такого дозволу). Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно з приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що рішенням двадцять другого скликання восьмої сесії Гранітнянської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997\~року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування громадянам села Гранітне згідно їх заяв» позивачу безкоштовно передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,22\~га для ведення особистого селянського господарства. У п. 53 списку громадян с. Гранітне, які приватизували земельні ділянки, до вищевказаного рішення по батькові [PERSON] помилково зазначено як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». У зв`язку із вказаними розбіжностями позивач не може завершити процедуру приватизації та реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність зазначеної земельної ділянки. Отже, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати за нею право на завершення процедури приватизації вищевказаної земельної ділянки.

Outcome: approved