Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

20.12.2024 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні, у якому просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», загальний легковий «хетчбек», рік випуску: 2007, сірого кольору, об?єм двигуна: 1390, державний номерний знак [NUMBER] в сумі 125430, 00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 02.01.2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 20.12.2024 року та 04.02.2025 року позивачка подала ідентичні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 03.04.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 29.04.2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволені позовних вимог. Ухвалою суду від 30.04.2025 року клопотання позивачки про витребування доказів задоволено, витребувано від Територіального сервісного центру МВС №4844 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (56501, Миколаївська обл., м.Вознесенськ, вул.Модогвардійська,45) інформацію: чи було зареєстровано транспортні засоби за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] ) в період з 11.09.2020 року до дати надання відповіді, якщо так, то які саме, та на підставі чого, чи було їх відчужено, та на якій підставі, з наданням копії підтверджуючих документів. 28.05.2025 року представник позивачки подав до суду додаткові пояснення у справі, у яких просив суд позовні вимоги задовольнити. 03.06.2025 року у паперовому вигляді та 05.06.2025 року у електронному вигляду Територіальний сервісний центр МВС №4844 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях надав до суд відповідь та вказав, згідно з Єдиним державним реєстром МВС станом на 21.05.2025 року за гр. [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , в період з 11.09.2020 року було зареєстровано транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», сірого кольору, 2007 року виготовлення, VIN: [NUMBER] за договором купівлі-продажу №6453 від 06.10.2023 року виданий суб?єктом господарювання ТОВ «ТОРЛІН», але 05.10.2024 року відбулась перереєстрація вищевказаного автомобіля із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси (ДІЯ), що унеможливлює надання копій підтверджуючих документів. Також, до відповіді на ухвалу додано: договір купівлі продажу №6453 від 06.10.2023 року, акт огляду реалізованого ТЗ №8239/23/004521 від 06.10.2023 року та акт технічного стану ТЗ №8239/23/1/008927 від 05.10.2023 року та договір комісії №6453 05.10.2023 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чино та своєчасно. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. 11 вересня 2020 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 11 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одеса відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №2063, серія [NUMBER] . Згодом позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа №521/18510/24). Рішенням суду від 28.04.2025 року шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, в період шлюбу за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб «VOLKSWAGEN GOLF», сірого кольору, 2007 року виготовлення, VIN: [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу №6453 від 06.10.2023 року, що був укладений між ТОВ «ТОРЛІН» та відповідачем. Згідно матеріалів справи, після припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач відмовився вирішувати питання щодо поділу транспортного засобу, який було придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти, та продав його, а саме: транспортний засіб - легковий автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», загальний легковий хетчбек, рік випуску: 2007, сірого кольору, об?єм двигуна: 1390, державний номерний знак [NUMBER] . Факт продажу відповідачем легкового автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», загальний легковий хетчбек, рік випуску: 2007. сірого кольору, об?єм двигуна: 1390, державний номерний знак [NUMBER] , підтверджується відповіддю, що надана на ухвалу суду від 30.04.2025 року, Територіальним сервісним центром МВС №4844 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, згідно якої 05.10.2024 року відбулась перереєстрація вищевказаного автомобіля із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси (ДІЯ). Згідно матеріалів справи, між сторонами була домовленість про поділ спільного майна, згідно якого автомобіль залишається позивачці, так як вона має право керування автомобілем і користувалася ним постійно, а відповідач мав надати їй спільні кошти в сумі 4000 доларів США, при цьому свідоцтво про реєстрацію автомобіля залишилося у [PERSON] , щоб вона могла безперешкодно користуватися автомобілем. Отже, судом встановлено, що свідоцтво про реєстрацію за [PERSON] транспортного засобу «VOLKSWAGEN GOLF», сірого кольору, 2007 року виготовлення, VIN: [NUMBER] , до цього часу залишається у позивачки. Вищевикладені обставини справи підтверджують той факт, що відповідач приховав продаж автомобіля, оскільки не забрав у позивачки свідоцтво про реєстрацію на автомобіль, яке після перереєстрації автомобіля мав віддати до Територіальний сервісний центр МВС. Отже, судом встановлено, що договір продажу автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», сірого кольору, 2007 року виготовлення, VIN: [NUMBER] , 05.10.2024 року було укладено відповідачем без відома та згоди позивачки, яка користувалася автомобілем, і без будь-якої компенсації їй вартості її частки. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п?ятої статті 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (абзац 2 частини 1 статті 71 СК України). Отже, суд вирішує, переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі,не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Такі висновки вказані у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі №209/3085/20. Верховним Судом у вказаній постанові було зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми. хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Суд звертає увагу, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумиція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності. покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-1. За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об?єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім?ї, а не власні, не пов?язані з сім?єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння. користування і розпорядження ним. Суд зазначає, що право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним із них, і оформлення права власності на ім?я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток. Отже, суд зазначає, що оскільки спірний автомобіль було придбано сторонами в період шлюбу, відповідно на нього поширюється презумпція спільності права власності, а відтак, право на 1/2 частку в ньому належало позивачці. Суд зазначає, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з них, визначається виходячи з вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), Постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі №545/2396/20 (провадження №61-4894св22). Суд зазначає, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв?язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв?язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 03.05.2018 р. у справі №755/20923/14-ц. Отже, позивачка, звертаючись до суду з позовом, на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала довідку ФОП [PERSON] , згідно якої середня ринкова вартість легкового автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», загальний легковий хетчбек, рік випуску: 2007. сірого кольору, об?єм двигуна: 1390, в робочому стані, технічно справного, укомплектованого станом на 05.12.2024 року, становить 250 860, 00 грн. Судом встановлено, що відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з?ясуванні судом на підставі довідки, підлягають врахуванню під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя. За такого, оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, тому це майно є об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості. Таким чином вартість компенсації 1/2 частки позивачки становитиме: 125430,00 грн. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 60, 68, 69, 70, 73 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 368 ЦК України,

Outcome: approved