Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

01.11.2024 року вказана позовна заява надійшла до суду через систему «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 01.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір №2106054046359 в електронній формі, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п.1.9 Договору, граничний строк кредитування 1 рік. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900 грн, що підтверджується листом ТОВ «Вей фор пей». Крім того, 01.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено Договір №2106054076995 в електронній формі, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п.1.9 Договору, граничний строк кредитування 1 рік. На виконання умов договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 5900 грн, що підтверджується листом ТОВ «Вей фор пей». Підписанням договорів відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, на думку представника позивача, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договору, шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, з метою підписання договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому Кредитодавцем було перераховано грошові кошти, в розмірі, встановленому договорами. Зазначені умови є публічною пропозицією в розумінні ст.641, 644 ЦК України. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що, на думку представника позивача, свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на теперішній час строк повернення грошових коштів за договорами настав, але відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитами не сплачує. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-12, за умовами якого права вимоги за кредитними договорами №2106054046359 від 01.03.2021 року та №2106054076995 від 01.03.2021 року перейшло до ТОВ «Вердикт капітал». В подальшому, 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року, за умовами якого права вимоги за кредитними договорами №2106054046359 від 01.03.2021 року та №2106054076995 від 01.03.2021 року перейшло до позивача ТОВ «Коллект центр». Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №2106054046359 від 01.03.2021 року в сумі 94358,7 грн, яка складається з: 5900 грн - сума заборгованості за кредитом; 41831 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021 року, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 46627,70 грн - сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитом в період з 01.12.2021 року по 28.02.2022 року. При цьому, ТОВ «Коллект центр» після набуття права вимоги за Договором нарахування процентів не здійснювало. Загальний розмір заборгованості за Договором №2106054046359 від 01.03.2021 року, що, на думку представника позивача, підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 94358,70 грн, з них: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5900 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 88458,70 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 67659,43 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5900 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 61759,43 грн. Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимог, ТОВ «Коллект центр» набуло право грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №2106054076995 від 01.03.2021 року в сумі 94358,7 грн, яка складається з: 5900 грн - сума заборгованості за кредитом; 41831 грн - сума заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом станом на 30.11.2021 року, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал»; 46627,70 грн - сума заборгованості за нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитом в період з 01.12.2021 року по 28.02.2022 року. При цьому, ТОВ «Коллект центр» після набуття права вимоги за Договором нарахування процентів не здійснювало. Загальний розмір заборгованості за Договором №2106054076995 від 01.03.2021 року, що, на думку представника позивача, підлягає стягненню станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 94358,70 грн, з них: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5900 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 88458,70 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 67659,43 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5900 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 61759,43 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за вказаними кредитними договорами, на думку представника позивача, становить 135318,86 грн. Вважаючи права позивача порушеними, представник позивача просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та понесені витрати на правову допомогу в сумі 25000 грн. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 20.11.2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. 11.02.2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що відсутні докази укладення між ним та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» вказаних у позові кредитних договорів, а також докази перерахунку кредитодавцем коштів на його банківський рахунок та належність вказаного рахунку саме йому. Він не заповнював формуляр заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримував одноразових ідентифікаторів та не вчиняв жодних дій, які могли б бути розцінені, як пропозиції чи прийняття пропозиції укласти електронні договори. Також він заперечує отримання грошових коштів на підставі вказаних у позові кредитних договорів. Його номер телефону, яким він користується вже багато років - [NUMBER] , тоді як в матеріалах позовної заяви вказаний інший номер - [NUMBER] , з якого нібито було здійснено усі дії, які були необхідні для укладення вищевказаних договорів. Первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували перерахування йому коштів на підставі вказаних кредитних договорів позивачем не надано. Крім того, відповідач посилався на наявний істотний дисбаланс договірних відносин, зокрема щодо розміру процентів, який заявлений позивачем до стягнення. У позовній заяві позивач зазначає, що кредит був наданий ще 01.03.2021 року з обов`язком щодо сплати відсотків кожні 16 днів. Звідси випливає, що первісний кредитор, знаючи про несплату коштів за кредитним зобов`язанням вже на 16 день, у зв`язку з простроченням платежу мав змогу звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, однак цього не зробив, а навпаки продовжував нарахування відсотків. При цьому, на думку відповідача, позивач намагається спотворити мету стягнення процентів за кредитним зобов`язанням, зазначаючи, що нараховані ним проценти є процентами за користування кредитом, а не процентами за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Вказана поведінка позивача, на думку відповідача, направлена на введення суд в оману задля уникнення зменшення нарахованих ним процентів за кредитним договором та отримання якомога найбільшого збагачення в рамках виконання вказаних договорів. Позивач просить суд стягнути проценти у розмірі 123518,86 грн, що значно (більше ніж у 10 разів) перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, який за двома кредитними договорами складає 11800 грн, а отже, на думку відповідача, змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційній, а каральній, штрафній функції. При цьому сума нарахованих відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання та не відповідає засадам справедливості, розумності, добросовісності. Крім того, на думку відповідача, до кредитних договорів слід застосувати принцип «Contra proferentem» слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. На думку відповідача, позивачем проігноровано вимоги п.п.3.3.2 розділу 3 «Відповідальність сторін» договорів, а саме щодо обмеження суми процентів за користування кредитними коштами, які можуть бути стягнуті з позичальника у разі порушення ним умов щодо повернення кредитних коштів, тобто, сума коштів, яка може бути стягнута з позичальника за кожен день прострочення повернення заборгованості за кредитним зобов`язанням не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Що стосується витрат на правову допомогу, то такі витрати, на думку відповідача, є значно та безпідставно завищеними. Відповідач вважає, що загалом за надану адвокатом правову допомогу по даній справі може бути стягнуто максимум 4500 грн. 25.02.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача на задоволенні позову наполягав та зазначив, що особисті дані відповідача, в тому числі і номер телефону внесені в договори на підставі заяв-анкет, які було заповнено самим позичальником, а тому кредитор не може нести відповідальність за правильність вказаних позичальником даних. Вказані кредитні договори були укладені в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення договорів, шляхом заповнення заявок на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано кредитні кошти. Ідентифікація відповідача здійснювалася в ІТС первісного кредитора. Будь-яких доказів того, що персональні дані відповідача були використані для укладення договорів від його імені, відповідачем не надані. Крім того, ідентифікацію було здійснено, в тому числі, за допомогою BankID НБУ. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 року у справі №607/11746/17 (провадження №61-18730св20). Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності укладених кредитних договорів. З наявних у матеріалах справи доказів, на думку представника позивача, вбачається, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено електронні кредитні договори, адже без отримання відповідачем листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і паролю особистого кабінету, кредитний договір не був би укладений. Перерахування коштів відбувалося на вказаний відповідачем картковий рахунок у заявах-анкетах. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних коштів, але будь-яких доказів цьому не надає. При цьому, відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і має можливість надати суду докази про те, що кредитні кошти на його банківську картку не надходили. Щодо відсотків за користування кредитом, то п.1.9 договорів передбачено, що граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору) 1 рік. Зазначене також відображено в Заяві-анкеті, відповідно до якої строк кредиту становить 365 днів, орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Враховуючи, що договори було укладено 01.03.2021 року, граничний строк кредитування закінчився 01.03.2022 року. Тому, на думку представника позивача, період з 01.03.2021 року по 01.03.2022 року є періодом правомірного користування позичальником кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку користування, який супроводжувався нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені в договорах. Що стосується п.3.3.1 договорів, то вказані норми застосовуються щодо нарахування штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, зокрема неустойки (штрафу, пені), а не відсотків за користування кредитом. Позивач не нараховував пеню, неустойку або інші штрафні санкції за невиконання умов договорів, а лише відсотки у розмірі та протягом строку, погодженого сторонами. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то обов`язок доведення неспівмірності покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте відповідач не наводить обгрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Ухвалою від 06.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та 01.04.2025 року до суду надійшли витребувані докази. 08.04.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, згідно з якими, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ «Державний ощадний банк України» надало інформацію, з якої вбачається, що на ім`я відповідача відкрито банківський рахунок у АТ «Ощадбанк», у виписці про рух коштів по картці № [NUMBER] містяться докази зарахування коштів за кредитними договорами, фінансовим номером телефону та єдиним номером телефону, що знаходиться в анкетних даних відповідача визначено номер телефону [NUMBER] . Інформація про належність відповідачу номеру телефону [NUMBER] відсутня. На думку представника позивача, розбіжність у телефонних номерах, вказаних у позовній заяві та наданих банком не спростовує факту належності відповідачу рахунку, на який було перераховано кошти за договорами, а також тримання ним кредитних коштів. Особа може використовувати декілька номерів телефонів. Більш того, номер телефону [NUMBER] був зазначений самим відповідачем у відзиві на позовну заяву. Тому використання різних телефонних номерів при укладенні кредитних договорів та обслуговуванні банківського рахунку не свідчить про незаконність або недійсність укладених договорів і не впливає на факт отримання кредитних коштів відповідачем. Тому, враховуючи, що відповідач фактично отримав грошові кошти на свій рахунок, ним було укладено кредитні договори, що створює відповідні зобов`язання, від яких він не може бути звільнений. З урахуванням зазначеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 22.04.2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач зазначив, що йому не було повідомлено про передачу ТОВ «Служба миттєвого кредитування» права вимоги за кредитними зобов`язаннями до ТОВ «Вердикт капітал». Крім того, строк дії кредитних договорів не 365 днів, як стверджує позивач, а 16 днів, тобто строк дії вказаних договорів був у період з 01.03.2021 року по 16.03.2021 року. Той факт, що зазначені договори мають строк 16 днів, а саме до 16.03.2021 року, прямо зазначено у: - анкетах-заявах (додатки №1 до договорів), - графіках платежів (додатки №2 до договорів), - паспортах споживчих кредитів, в яких у графі «строк кредитування» вказано 16 днів, - інформаціях щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору; - додатку №3 до договору факторингу (реєстрі боржників), укладеному між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт капітал», а також у витягу з нього, де у графі «дата укладання» зазначено 01.03.2021, а у графі «дата закінчення договору» - 16.03.2021; - реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги, укладеного між ТОВ «Вердикт капітал» та позивачем, де у графі «дата укладання» кредитних договорів зазначено 01.03.2021, а у графі «дата закінчення договору» - 16.03.2021. Тому, на переконання відповідача, строк дії цих договорів (строк кредитування) складає 16 днів і проценти за користування кредитом можуть бути стягнуті тільки у межах строку дії кредитних договорів, а саме за період з 01.03.2021 року по 16.03.2021 року та еквівалентні сумі, яка вказана, зокрема, у графіках платежів за цими договорами та становить по 1888,80 грн по кожному договору, а отже загалом 1888,80 грн *2=3777,60 грн. З урахуванням зазначеного, відповідач просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача, а у разі відхилення судом такого його прохання, частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з нього заборгованість за основним боргом (сумою кредиту) в сумі 11800 грн, заборгованості за відсотками за період з 01.03.2021 року по 16.03.2021 року в сумі 3777,60 грн, судовий збір в сумі 1211,20 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 4500 грн та відмовити повністю у стягненні нарахованих процентів за період з 17.03.2021 року по 28.02.2022 року. 23.04.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення сторони позивача, в яких представник позивача зазначив, що повідомлення боржника про заміну кредитора здійснювалось первісними кредиторами відповідно до умов договорів відступлення прав вимог. Крім того, відповідно до ст.516 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Щодо відсотків, то сторонами при укладенні договорів було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору протягом 1 року з моменту укладення договору. Крім того, як зазначалось позивачем, з тлумачення умов договору чітко вбачається, що 16 днів - це орієнтовний (приблизний) строк користування кредитом. Таким чином, на думку представника позивача, в умовах договорів відсутня двозначність, вони є очевидними та зрозумілими. Тому представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягав з підстав, зазначених у позовній заяві, відзиві на позов та письмових поясненнях. Чи є адвокатом ФОП [PERSON] , якою була надана правова допомога при зверненні до суду, представнику позивача невідомо. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив просив розглянути справу у його відсутність з урахуванням його позиції, зазначеної у вказаних документах /а.с.82-92, 151-158/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України). Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 01.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг №2106054076995 в електронному вигляді, за умовами якого, згідно з п.п.1.1, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил /а.с.14-17, 18-19/. Крім того, 01.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг №2106054046359 в електронному вигляді, за умовами якого, згідно з п.п.1.1, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього Договору, його додатків та правил /а.с.26-29, 30-31/. Згідно з п.1.6 договорів датою прийняття (акцепту) та підписання кредитного договору (всіх без виключення його складових, а саме: цього договору; самої заяви-анкети; правил, паспорту кредиту; повідомлення суб`єкта персональних даних про його права, визначені ЗУ «Про захист персональних даних», мету збору даних, склад та зміст зібраних персональних даних, та осіб, яким передаються його персональні дані) вважається дата складання та підписання сторонами заяви-анкети. Заява-анкета підписується сторонами шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Факт укладення договорів підтверджується Інформацією щодо порядку (процедури), хронології дії щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дії за вказаними кредитними договорами, відповідач заповнив дані про себе на сайті первісного кредитора, було проведено його ідентифікацію та верифікацію за допомогою системи BankID НБУ, верифікацію картки відповідача [NUMBER] через ВФП, відповідач визначив суму кредиту, яку бажає отримати (5900 грн) та строк кредитування (16 днів), ознайомився з надісланою йому офертою, прийняв її, шляхом введення відправленого йому у смс коду на сайті кредитодавця /а.с.20, 32/. За вказаними кредитними договорами кредитор перерахував відповідачу кошти на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується матеріалами справи. Так, згідно інформації, наданої ТОВ «Вей фор пей», на підставі укладеного договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» було здійснено переказ грошових коштів. Деталі транзакції: номер картки [NUMBER] , емітент OSCHADBANK, категорія картки MasterCard , час запиту 01.03.2021 року, 17:02:20 год. Номер договору згідно інформації від кредитора 2106054076995, сума 5900, валюта UAH /а.с.21/. Крім того, згідно інформації, наданої ТОВ «Вей фор пей», на підставі укладеного договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» було здійснено переказ грошових коштів. Деталі транзакції: номер картки [NUMBER] , емітент OSCHADBANK, категорія картки MasterCard , час запиту 01.03.2021 року, 17:02:20 год. Номер договору згідно інформації від кредитора 2106054046359, сума 5900, валюта UAH /а.с.33/. За інформацією, наданою АТ «Державний ощадний банк України», на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок IBAN: [NUMBER] , для обслуговування якого було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Фінансовим номером телефону та єдиним номером телефону, що знаходиться в анкетних даних вищевказаного клієнта, визначено номер телефону [NUMBER] . Інформація про належність вказаному клієнту номеру телефону [NUMBER] , відсутня /а.с.131/. Крім того, як вбачається з наданої АТ «Державний ощадний банк України» виписки з особового рахунку відповідача, на рахунок відповідача надійшло 2 перекази по 5900 грн 01 та 02 березня 2021 року /а.с.132/. За умовами кредитних договорів, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (п.1.2 договорів). Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3 договорів). Відповідно до п. 1.4 договорів, проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до пп. 1.4.1, 1.4.2 договорів, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Згідно з п.1.9 договорів, граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік. В Заявах-анкетах, які є Додатками № 1 до договорів кредиту зазначено, що «орієнтовний строк кредиту складає 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язуюсь повернути кредит у розмірі 5900 грн та сплатити проценти у розмірі 1 888 грн» /зворот а.с.16, зворот а.с.28/. В графіках платежів, які є Додатками №2 до договорів кредиту, зазначений строк кредиту 16 днів. Сума кредиту - 5900 грн, проценти за користування кредитом - 1888 грн /а.с.17, 29/. Крім того, відповідно до Паспортів споживчого кредиту, наданих позивачем, строк кредитування складає 16 днів. Сума кредиту - 5900 грн. Загальні витрати за кредитом - 1888 грн проценти, 826 грн комісія /а.с.18-19, 30-31/. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Служба миттєвого кредитування», станом на 30.11.2021 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №2106054076995 від 01.03.2021 року склала 53631 грн, з них: 5900 грн - тіло кредиту, 47731 грн - відсотки /а.с.22-23/. Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Служба миттєвого кредитування», станом на 30.11.2021 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №2106054046359 від 01.03.2021 року склала 53631 грн, з них: 5900 грн - тіло кредиту, 47731 грн - відсотки /а.с.34-35/. Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). П.1 ч.1 ст.512, ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №01-12, за умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників, в тому числі і до відповідача за кредитними договорами №2106054076995 від 01.03.2021 року та №2106054046359 від 01.03.2021 року /а.с.38-40, 41-42, 43, 44/. В подальшому, 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до Боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 (Реєстрі боржників) /зворот а.с.8, а.с.45-48, 49-50, 51/. Згідно Витягів з Реєстру боржників до про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, до позивача перейшло право вимоги до відповідача: - за кредитним договором №2106054076995 від 01.03.2021 року на загальну суму 94358,70 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 5900 грн, сума заборгованості за відсотками - 88458,70 грн /зворот а.с.8/; - за кредитним договором №2106054046359 від 01.03.2021 року на загальну суму 94358,70 грн, з яких: сума заборгованості за основним зобов`язанням - 5900 грн, сума заборгованості за відсотками - 88458,70 грн /а.с.51/. При цьому, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в сумі 135318,86 грн, а саме по 67659,43 грн за кожним договором, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 5900 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 61759,43 грн. Згідно зі ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14: «Якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Положення ст.1048 ЦК України надають кредитору право нараховувати проценти на отриману позику в межах погодженого строку кредитування. При цьому, кредитор втрачає право нараховувати обумовлені договором проценти на позику в разі спливу строку кредитування або у випадку пред`явлення вимоги до позичальника в порядку 1050 ЦК України (право на дострокове повернення боргу). За змістом ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Тобто, в разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором, настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України та, відповідно, кредитор має право вимагати в позичальника сплатити проценти, визначені положеннями вказаної статті. Окрім того, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16). Як було вище зазначено, відповідно до п. 1.2 кредитних договорів, кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. За п.1.3 договорів, орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Згідно з п.1.9 договорів граничний строк кредитування (строк дії договору): 1 рік. В Заявах-анкетах зазначено, що орієнтовний строк кредиту складає 16 днів з моменту отримання кредиту та міститься інформація щодо строку на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язання повернути кредит у розмірі 5900 грн та сплатити проценти у розмірі 1 888 грн. В графіках платежів зазначений строк кредитів 16 днів. У Паспортах споживчого кредиту, наданих позивачем, зазначено, що строк кредитування складає 16 днів. Отже, наведене свідчить про відсутність в кредитних договорах від 01.03.2021 року чітких та зрозумілих для позичальника умов щодо реального строку кредиту та права кредитора нараховувати проценти у відповідному розмірі після закінчення строку кредитування. При цьому, за змістом положень п.п.а-д) п.1.4 договорів, передбачено право нарахування процентів в збільшеному розмірі в разі не повернення кредиту в межах встановленого договорами 16-ти денного строку (фактично відповідальність позичальника), тобто сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України щодо сплати процентів за неправомірне користування кредитом. Таким чином, сторонами погоджено строк кредитування за кредитними договорами - 16 днів (з 01.03.2021 року по 16.03.2021 року) за кожним договором, а також розмір відсотків за вказаний період в сумі по 1888 грн за кожним договором. Тому суд вважає, що, починаючи з 17.03.2021 року, відсотки за користування кредитом ТОВ «Служба миттєвого кредитування», а в подальшому і його правонаступниками, було нараховано без відповідних правових підстав, а тому належним розміром відсотків за кредитними договорами, в межах строку кредитування є 1888 грн за кожним договором, а загальною сумою, яка підлягає сплаті відповідачем за даними договорами є сума 15576 грн, з них: за Договором про надання фінансових послуг №2106054076995 від 01.03.2021 року - 7788 грн (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1888 грн); за Договором про надання фінансових послуг №2106054046359 від 01.03.2021 року - 7788 грн (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5900 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 1888 грн). З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за вищевказаними кредитними договорами, набув право вимоги до відповідача за договорами, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за вищевказаними договором в загальній сумі 15576 грн, частково задовольнивши позовні вимоги. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково (на 11,5%), то з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 278,58 грн (2422,40 грн х 11,5%). Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу, то згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, Цивільним процесуальним кодексом України передбачено розподіл між сторонами витрат на правничу допомогу адвоката. За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В якості підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи долучено копію Договору №02-09/2024-7 про надання правової допомоги від 02.09.2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект центр» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , копію тарифів на послуги ФОП [PERSON] , копію витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги, заявку на надання юридичної допомоги, копію платіжної інструкції про оплату за надання правової допомоги /а.с.53-59/. Разом з тим, доказів того, що особа, яка надавала позивачу допомогу при складанні позовної заяви - ФОП [PERSON], є адвокатом (ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), позивачем, в порушення ст.81 ЦПК України, суду не надано. З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку, що підстави для розподілу зазначених витрат позивача між сторонами відсутні, тому у стягненні витрат на правову допомогу позивачу слід відмовити. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів вчинення відповідачем дій, які свідчать про укладення договорів, в тому числі накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також на те, що вказаний в договорах номер телефону не належить відповідачу та на те, що відповідач не отримував кредитні кошти за договорами судом не приймаються до уваги, оскільки за вказані кредитні договори були фактично виконані кредитодавцем та на картку відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі по 5900 грн за кожним договором, що підтверджується інформацією, наданою АТ «Ощадбанк». При цьому, як зауважив Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Щодо посилань відповідача на те, що його не було повідомлено про зміну кредитора, то наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні передбачені ч.2 ст.516 ЦК України, якою встановлено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання буде належним.

Outcome: partial