Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області надійшов вказаний позов, згідно з яким [PERSON] просив: -позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо нього; -стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Стислий виклад позиції позивача. [INFO] народився [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , його батьками зазначено: -батько [PERSON] (відповідно до частини 1 статті 135 СК України); -матір [PERSON] . Водночас, у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , яке видано повторно, [PERSON] по-батькові зазначено « [PERSON] », відомості про батька: [PERSON] , мати: [PERSON] (відомості про батька внесено на підставі статті 126 СК України). Про зазначені обставини позивачу та його бабусі не було відомо до моменту звернення за довідкою, необхідною для оформлення паспорта. Наразі батьки дитини не піклуються про нього, їхнє місцезнаходження невідоме, у зв`язку з чим [PERSON] було тимчасово влаштовано до бабусі. Стислий виклад заперечень відповідачів. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, вважаються такими, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомили, відзив на позов у встановлений судом строк не подали. Разом з тим обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Як відзначив суд у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». Стислий виклад позиції третіх осіб. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області Радіонова Дар`я Анатоліївна подала клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Одеської області Кравчук Віталій Володимирович подав клопотання про розгляд справи без участі представника служби, проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] надіслала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Процесуальні дії у справі. 2 квітня 2025 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо [PERSON] , а також витребувано з Органу опіки та піклування виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Одеської області висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батькіських прав відносно [PERSON] . 12 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 11, батьки: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , місце реєстрації: Кіровська сільська рада Роздільнянського району Одеської області. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке 14 січня 2025 року видано повторно, по батькові [PERSON] зазначено « [PERSON] », відомості про батька: [PERSON] , відомості про матір без змін: [PERSON] . Зазначені зміни підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу: 00049016381, де відомості про батька спочатку були внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України, а надалі на підставі заяви матері та батька дитини про визнання батьківства (№ 88/59-35 від 6 вересня 2017 року) внесено зміни про батька відповідно до статті 126 СК України на [PERSON] , а по батькові дитини змінено на « [PERSON] ». Відповідачка (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видано повторно виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. 14 січня 2025 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей із заявою про те, що в її сім`ї проживає дитина, яка залишилася без батьківського піклування - [PERSON] та просила його тимчасово влаштувати до її сім`ї. Комісією було здійнено обстеження умов проживання та відповідно до акту умови проживання відповідають задовільному рівню, є все необхідне для виховання дітей, на момент перевірки було чисто та прибрано, стосунки у сім`ї дружні. 3 лютого 2025 року було прийнято наказ № 2 про тимчасове влаштування [PERSON] , який залишився без батьківського піклування, до рідної бабусі (по лінії матері) [PERSON] . Відповідно до характеристики КЗ «Калантаївський ліцей Роздільнянської міської ради», [PERSON] опікується його бабуся - [PERSON] , батьки участі у вихованні не приймають. З довідки від сімейного лікаря вбачається, що за здоров`єм [PERSON] з 27 січня 2022 року опікується його бабуся - [PERSON] . Зазначене також підтверджується заявами сусідів та самого [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Роздільнянської міської ради № 128 від 29 квітня 2025 року, комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачами у встановлений судом строк відзив на позов не подано. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема - не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу та не створюють умов для отримання нею освіти. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Враховуючи встановлені фактичні обставини, позицію сторін, суд дійшов висновку, що вимога щодо позбавлення батьківських прав відповідачів є обгрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, оскільки це відповідатиме найкращим інтересам дитини. При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21). У відповідності до приписів частини 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина перша статті 180 СК України регламентує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У свою чергу, відповідно до положень статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). Врахувавши вказані обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. Саме такий розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Разом з цим, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт 1 частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позов містить дві немайнові вимоги (позбавлення батьківських прав батька та матері), а також одну майнову вимогу (стягнення аліментів), а тому судовий збір у відповідності до статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» становить 3 633,60 гривень, який підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved