Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2024 по 30.06.2024 у розмірі 53620,52 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року у справі №2/381/420/14 (381/1118/14-ц) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ВДВС Фастівського МРУЮ про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.07.2014 року (провадження апеляційного суду № 22-ц/780/3367/14) рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2014 року, справа №6-33108ск14, визнано неподаною касаційну скаргу на вищезазначені рішення суду попередніх інстанцій та повернуто матеріали представнику [PERSON] 29.07.2014 Фастівський відділ державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрив виконавче провадження з примусового виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Відповідно до розрахунку Фастівського МВ ДВС ГТ УЮ в Київській області, станом на 28.04.2025 року розмір заборгованості по сплаті аліментів складає 53620,52 грн. Позивач зазначає, що Фастівський міськрайонний суд Київської області за цією сумою боргу неодноразово ухвалював рішення про стягнення пені за різні періоди прострочення сплати аліментів, однак цей бог відповідач не погасив. Крім того, повідомляє, що [PERSON] звільнений від сплати аліментів з 21 червня 2017 року на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року, але по аліментах залишилася заборгованість в розмірі 53620,52 грн, про що свідчать відомості довідки-розрахунку від 28.04.2025 року, наданої Фастівським ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ). Розмір пені за спірний період, за розрахунком позивача становить 98661,76 грн. Водночас, відповідно до ст. 196 СК України, сума пені підлягає зменшенню до 53620,52 грн (сума боргу). Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена відповідачу за адресою його реєстрації та отримана ним. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] адвоката Вітра Сергія Вікторовича про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та у судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача та [PERSON] про залучення [PERSON] для участі у справі як третю особу на стороні відповідача. 18.06.2025 відповідач подав до суду відзив, у якому заперечує проти позовних вимог з огляду на те, що Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13.04.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20.06.2017 року та Постановою Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 381/68/16-ц, визначено місце проживання дитини [PERSON] з її батьком [PERSON] . Також рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2019 у справі № 381/4642/17 [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] . Відповідач звертає увагу, що цими рішеннями встановлено те, що з моменту народження [PERSON] проживала з батьком. Після того як [PERSON] покинула сім`ю та зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, донька з власної волі залишилась проживати з батьком та категорично відмовилась жити з матір`ю. Однак, отримавши формальні права, [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, а потім, зловживаючи правами, неодноразово зверталась до суду з позовами про стягнення пені на формально нараховану заборгованість по аліментах. Ця заборгованість в розмірі 53620,00 грн нарахована в межах виконавчого провадження до моменту, поки не було визначено місце проживання [PERSON] з батьком та не припинено стягнення аліментів з [PERSON] . Відповідач зазначає, що його вина у виникненні заборгованості відсутня, тому що до моменту стягнення на його користь за рішенням суду аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] та припинення такого стягнення з нього він самостійно утримував доньку, а мати ухилялась від своїх обов`язків та матеріальної допомоги дитині не надавала. З огляду на це відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Позивач не скористалась правом надання відповіді на відзив. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться. Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог\~ЦПК України. Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій\~\~публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. Із Єдиного реєстру судових рішень суд встановив, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року у справі № 381/1118/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 17 липня 2014 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2014 року залишено без змін. 24 січня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення у справі № 381/4642/17 (провадження № 2/381/16/19),\~яким [PERSON] з 21 червня 2017 року звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі частини з усіх видів заробітку, щомісячно до виповнення дитиною повноліття стягнутих за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.04.2014 року. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів її заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно починаючи з 14.12.2017 року. Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі №381/4642/17 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2019 року скасоване в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та ухвалене в цій частині нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період із 01\~\~березня 2018 року\~\~по 31 жовтня 2018 року\~\~в сумі\~\~4604,81 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без змін. Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі №381/2941/20 залишене без змін рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.07.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2018 року по 01.10.2020 року у розмірі 53620,52 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у справі №381/5516/23 скасоване рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2024 року та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.10.2020 року по 31.12.2022 року у розмірі 53620,52 грн. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2024 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2023 року по 30.06.2023 року у розмірі 53620,52 грн. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2023 року по 31.12.2023 року у розмірі 53620,52 грн. Згідно з інформацією про виконавче провадження, сформованою 30.04.2025, виконавче провадження ВП 44196381 перебуває на виконанні у Фастівському ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ), сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] 28.04.2025 становить 53620,52 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком пені за прострочення сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] за період з 01.01.2024 по 30.06.2024, розмір пені становить 97589,35 грн. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону, визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Відповідно до частини восьмої цієї статті вказаного Закону, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. З матеріалів справи суд встановив, що підставою для звернення позивача до суду з цим позову слугує обставина наявності заборгованості зі сплати аліментів, яку відповідач тривалий час не сплачує на її користь. Водночас у поданій до суду заяві по суті справи відповідач заперечує проти заявленого позову, вказуючи на безпідставність його вимога та про відсутність у його діях вини у виникненні боргу зі сплати аліментів. Під час розгляду цієї справи суд бере до уваги таке. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У цій справі суд встановив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/ 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою\~28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» вказав про те, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлене під сумнів. Також суд встановив, що у межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів у спірних правовідносинах сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] станом на день звернення позивача з цим позовом до суду становить 53620,52 грн. Відповідач у поданому до суду відзиві вказану обставину не заперечив. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) ? це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання ? сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, вказана правова норма встановлює те, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується за формулою: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Строк прострочення починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц. Також Верховний Суд у постанові від 16 березня 2020 року у справі № 316/639/18 зазначив про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. У справі, що розглядається, суд встановив, що відповідно до відомостей наданого позивачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження ВП 44196381, сукупний розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] становить 53620,52 грн. Відповідач не надав суду доказів погашення заборгованості зі сплати аліментів, натомість у поданому до суду відзиві на позовну заяву не заперечив наявність цієї заборгованості, вказуючи про відсутність його вини у її виникненні. Водночас, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. З огляду на вказане суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, позивач як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Заперечуючи проти стягнення пені за прострочення сплати аліментів за спірний період відповідач не спростовує поданий позивачем до суду розрахунок її розміру та не надає свій розрахунок. Відповідно до вимог частин 3 та 4\~статті 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою\~статті 76 ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги, а на відповідача обов`язок їх спростування у разі незгоди з ними. Докази, що спростовують позовні вимоги та розмір заборгованості відповідача перед позивачем у спірних правовідносинах, суду не надано. Водночас надані позивачем до позовної заяви докази достеменно свідчать про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів. З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні докази того, що відповідач, у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача, яка виникла з його вини, суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах позивач має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Отже, позов є обґрунтованим, а тому наявні правові підстави для його задоволення судом. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат\~вирішення цієї\~справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved