Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 08 травня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , яка подана його представником - адвокатом Стецьковою-Бондар Л.Ф., за змістом якої [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно до складу якого увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 6823085400:05:045:0003, площею 2,8112 га, розташована на території колишньої Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповіту не залишав, тому позивач [PERSON] в силу ч. 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем І черги майна померлого, адже є його рідним сином. Інших спадкоємців та спадкоємців, які б мали право на обов`язкову часту у спадщині після смерті [PERSON] немає, оскільки [PERSON] (дружина спадкодавця і мати позивача) померла [INFO] , інших дітей, окрім позивача, у них не було. З метою оформлення спадкового майна після смерті батька позивач звернувся до державного нотаріуса, однак йому повідомлено, що неможливо оформити спадкове майно на вказану земельну ділянку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Позивач зазначає, що його батько [PERSON] є у списку - членів громадян колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Снітівка, список доданий до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №16, виданого 24 жовтня 1995 року. На підставі розпорядження Летичівського райдержадміністрації №63 від 12 березня 1997 року [PERSON] виготовлений та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058122, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року за №129. На підставі розпорядження Летичівської районної державної адміністрації від 10 березня 2009 року №109/2009-р «Про внесення змін в додаток до розпорядження голови Летичівської районної державної адміністрації від 25 листопада 2008 року №661/2008-р «Про виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок групі громадян-власників не витребуваних земельних часток (паїв) на території Снітівської сільської ради» [PERSON] надано 292 земельну ділянку. Земельна ділянка внесена до Державного земельного кадастру як невитребувана частка (пай). В книзі кадастрових номерів по Снітівській сільській раді запитуваній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6823085400:05:045:0003, площа земельної ділянки 2,8112 га. Державні акти на право приватної власності на землю, право постійного користування землею та на право власності на земельну ділянку, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Снітівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля», взамін сертифікату серії ХМ №058122 на ім`я [PERSON] не видавались. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058122, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року за №129, виданий на ім`я [PERSON] на даний час втрачено, тому позивачем [PERSON] подано оголошення про його недійсність в місцевому засобі масової інформації «Летичівська газета». Позивач [PERSON] зазначає, що означені відомості підтверджують належність його батькові [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 6823085400:05:045:0003, площею 2,8112 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак правовстановлюючий документ на дане майно відсутній, що унеможливлює оформлення ним спадщини, тому він просить суд визнати за ним право власності на вказане спадкове майно. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 08 травня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 09 травня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 4. Судові засідання призначалися на: 30 травня 2025 року, 18 червня 2025 року. 5. 13 травня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи. 6. 30 травня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 7. 18 червня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Стецькової-Бондар Л.Ф. про розгляд справи у їх відсутність у якій зазначено, що спадкодавець [PERSON] за життя не набув право власності на сформовану земельну ділянку з присвоєним їй кадастровим номером, а мав право на земельну частку (пай), тому просить суд визнати за позивачем [PERSON] право на земельну частку (пай) із земель СС «Поділля» с. Снітівка, посвідчену сертифікатом на земельну частку (пай) серії ХМ 058122, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року №129, як на спадкове майно після батька [PERSON] , померлого [INFO] . 8. 30 травня 2025 року і 18 червня 2025 року до суду надійшли заяви представника відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В. про розгляд справи у їх відсутність за наявними у справі доказами, позовні вимоги визнають, не заперечують проти позову. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 9. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 10. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 11. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3). 12. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9). 13. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5). 14. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності, зокрема, таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. 15. У ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) (абз. 1-4). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз. 6). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. У ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). 16. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 17. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п. 11). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23). 18. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 19. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 20. Так, представник відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області подала суду заяву згідно якої позовні вимоги визнають і не заперечують проти задоволення судом заявлених позовних вимог. 21. Отже, відповідач позовні вимоги визнає, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідач не ставить під сумнів наведені позивачем у позовній заяві фактичні обставини. 22. При цьому, фактичні обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, підтверджуються матеріалами справи, в тому числі: факт виготовлення та видачі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058122, зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року за №129, для [PERSON] , який є у списку-членів громадян колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» с. Снітівка, а список доданий до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №16, виданого 24 жовтня 1995 року. Земельна ділянка внесена до Державного земельного кадастру як не витребувана частка (пай), їй присвоєно кадастровий номер 6823085400:05:045:0003. Державний акт взамін сертифікату на ім`я [PERSON] не видавався - листом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13 березня 2025 року; оголошенням в Летичівській газеті №7 (11543) від 03 квітня 2025 року про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ХМ №058122, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів 18 березня 1997 року за №129, виданий на підставі розпорядження Летичівської райдержадміністрації №63 від 12 березня 1997 року на ім`я [PERSON] , який вважати недійсним; листом від 02 травня 2025 року, яким державний нотаріус повідомила позивача [PERSON] , що він не може оформити спадщину на земельну ділянку площею 2,8112 га, кадастровий номер 6823085400:05:045:0003, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ. Рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухомість. 23. Батьку позивача за життя не було виділено в натурі (на місцевості) конкретну земельну ділянку й він не отримав за життя на неї державний акт на право приватної власності. 24. Дійсно, із матеріалів справи випливає, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХМ №058122, який було видано батьку позивача, втрачено про що подане оголошення. Однак, відсутність оригінала сертифіката на земельну частку (пай) не може бути підставою для не реалізації спадкоємцем своїх прав щодо спадкового майна. Хоча сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №058122 від 18 березня 1997 року втрачений, однак визначене у ньому право на земельну частку (пай) за батьком позивача - [PERSON] обліковується у Головному управлінні Держгеокадастру у Хмельницькій області, тобто визнається уповноваженим органом державної влади. 25. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №227/277/22 зазначив, що спадкодавці за життя не оформили належним чином у встановленому законом порядку право власності на конкретну земельну ділянку, а лише набули майнові права на її отримання, а отже успадковується це саме право на отримання земельної частки (паю), а не право власності на конкретно визначену земельну ділянку в натурі. 26. Летичівська селищна рада жодним чином не ставить під сумнів право позивача [PERSON] успадкувати після смерті батька [PERSON] право на земельну частку (пай). 27. У зв`язку із тим, що відповідач позовні вимоги визнав повністю і беззаперечно, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позовних вимог. 28. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, тому позов є обґрунтованим. VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 29. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У заяві представник позивача вказала, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: approved