Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 30\~серпня 2024\~року до\~суду з\~цією позовною\~заявою,\~посилаючись на\~ст.\~368,\~372\~ЦК України,\~звернувся [PERSON] ,\~який проживає\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~до [PERSON] ,\~яка проживає\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~про поділ\~майна подружжя,\~в якій\~просить:\~визнати за\~ [PERSON] \~право власності\~в цілому\~на легковий\~автомобіль марки\~«Volkswagen\~Caddy»\~сірого кольору,\~2006\~року виробництва,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~номер шасі/кузова\~ [NUMBER] ;\~ визнати\~за [PERSON] \~ право\~власності в\~цілому на\~легковий автомобіль\~марки «КІА\~СЕЕD»,\~чорного кольору,\~2008\~року виробництва,\~державний номерний\~знак [NUMBER] ,\~номер шасі/кузова\~ [NUMBER] ;\~стягнути з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~грошову компенсацію\~в розмірі\~половини різниці\~вартості між\~автомобілеммарки «Volkswagen Caddy» та автомобілем марки «КІА СЕЕD», що складає 16772 грн. Даний позов обґрунтовано наступним. В період з 2011 року по 2024 рік [PERSON] перебував в офіційному шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб між ними було розірвано рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 червня 2024 року. Під час перебування в шлюбі колишнім подружжям набуто право власності на майно, а саме на легковий автомобіль марки «КІА СЕЕD», чорного кольору, 2008 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі/кузова [NUMBER] , а також легковий автомобіль марки «Volkswagen Caddy» сірого кольору, 2006 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі /кузова [NUMBER] . Як вбачається з Звіту про оцінку транспортного засобу марки «КІА СЕЕР», здійсненого 20 серпня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт компані+», ринкова вартість даного автомобіля складає 234 306 грн. Згідно Звіту про оцінку транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», здійсненого 20 серпня 2024 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт компані+», ринкова вартість даного автомобіля складає 200 762 грн. Таким чином, всього, колишнє подружжя [PERSON] , під час перебування у шлюбі набуло права власності на майно, загальною вартістю 435 068 грн. Незважаючи на те, що право власності на транспортні засоби було зареєстровано на позивача, це майно він вважає спільною сумісною власністю колишнього подружжя, тому має намір в судовому порядку здійснити його поділ. Крім цього в позові вказано, що понесені (та орієнтовні) позивачем судові витрати складають 19575, 34 грн, що складаються з судового збору в розмірі 2175,34 грн, витрат на правову допомогу в розмірі 15000 грн, витрат на проведення оцінки ТЗ в розмірі 2400 грн. 24 вересня 2024 року на адресу суду від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом визнання за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки «Volkswagen Caddy» сірого кольору, 2006 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі /кузова [NUMBER] , визнання за [PERSON] право власності на легковий автомобіль марки «КІА СЕЕD», чорного кольору, 2008 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі/кузова [NUMBER] . В частині позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації в розмірі половини різниці вартості між автомобілем марки «Volkswagen Caddy» та «КІА СЕЕD», що складає 16772 грн, представник відповідача вважає слід відмовити. У відзиві зазначено, що позивач приховує від суду обставини щодо технічного стану автомобіля «КІА СЕЕР», адже даний транспортний засіб пошкоджений, оцінка спірного майна є неналежною, не відповідає його ринковій вартості, обидва автомобілі перебувають у володінні позивача та він мав змогу отримати висновок судового експерта щодо визначення їх ринкової вартості. Позивач не повідомляє суд і не враховує, що на утриманні [PERSON] перебуває спільна неповнолітня дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , хоча ці обставини мають значення для вирішення справи. Відповідач не порушував прав позивача, адже позивач навіть не пропонував відповідачу провести поділ спірного майна в нотаріальному порядку. Крім цього у відзиві вказано, що у зв`язку з тим, що наразі відсутні докази всіх витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України до закінчення судових дебатів у справі, сторона відповідача робить заяву про те, що докази всіх понесених позивачем витрат будуть подані до винесення рішення суду або протягом п`яти днів після ухвалення рішення разом із заявою про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 4 вересня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 30 вересня 2024 року. 24 вересня 2024 року на адресу суду від представника відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 вересня 2024 року клопотання представника відповідачки адвоката Піпко А.М. про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено, призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу проведення якої доручено експертам Вінницької торгово-промислової палати. 18 березня 2025 року на адресу суду від Вінницької торгово-промислової палати надійшов висновок експерта від 4 березня 2025 року №14ЕІ-02/2025 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі № 146/1397/24. Ухвалою Томашпільського районного суду від 18 березня 2025 року справу призначено до підготовчого розгляду на 10 квітня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 квітня 2025 року відкладено підготовчий розгляд справи на 1 травня 2025 року. 29 квітня 2025 року від представника відповідачки адвоката Піпко А.М. надійшла заява про надання додаткових письмових пояснень і доказів, згідно яких сторона відповідача вимоги позовної заяви визнає частково та просить визнати за [PERSON] право власності в цілому на легковий автомобіль марки «Volkswagen Caddy» сірого кольору, 2006 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі /кузова [NUMBER] , визнати за [PERSON] право власності в цілому на легковий автомобіль марки «КІА СЕЕD», чорного кольору, 2008 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі/кузова [NUMBER] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 251,37 грн, що складає різницю ринкової вартості між автомобілем марки «Volkswagen Caddy» та «КІА СЕЕD», стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1087, 67 грн, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати які складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4844,80 грн та витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 5906, 78 грн. Ухвалою Томашпільського районного суду від 1 травня 2025 року відкладено підготовчий розгляд справи на 19 травня 2025 року. Ухвалою Томашпільського районного суду 19 травня 2025 року в задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Власюка І.Т. про призначення повторної експертизи відмовлено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 13 червня 2025 року. Доводи учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Власюк І.Т. позовні вимоги підтримали, та просили задовольнити їх повністю. Зокрема адвокат Власюк І.Т. просив суд при вирішені спору та визначенні вартості автомобілів застосовувати звіти про оцінку ТОВ «Експерт компані+», які були додані стороною позивача до позову. Вважає, що висновок експерта Вінницької торгово-промислової палати містить суперечності, в ньому не враховано механічні пошкодження автомобілів, даний висновок не відповідає дійсній вартості автомобілів. Адвокат Власюк І.Т. окрім вказаного, до закінчення судових дебатів просив в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України не визначати розмір витрат на надання правової допомоги та судового збору, оскільки ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення буде подано докази судових витрат. Представник відповідача\~адвокат Піпко\~А.М.\~зазначив,\~що на\~даний час\~обидва спірні\~автомобілі перебувають\~в користуванні\~позивача,\~а відповідач,\~залишилася з\~дитиною без\~автомобіля,\~пропозиції мирно\~врегулювати спір\~зі сторони\~позивача не\~було.\~Висновок експерта\~Вінницької торгово-промислової\~палати є\~належним та\~допустимим доказом,\~експерт попереджався\~про кримінальну\~відповідальність,\~експертом здійснювався\~безпосередній огляд\~транспортних засобів,\~ним бралися\~до уваги\~зауваження позивача\~та відповідача\~щодо технічного\~стану,\~в подальшому\~експерт відобразив\~технічний стан\~автомобілів у\~висновку,\~зауважень не\~було.\~Також висновокексперта Вінницької торгово-промислової палати є таким, що складений відповідно до норм процесуального закону і немає підстав не брати його до уваги. Крім цього, зазначив, що позивач мав можливість в позасудовому порядку замовити інший висновок експерта, оскільки у нього на даний час знаходяться спірні автомобілі, однак цього не зробив. Вказав, що майно зазначене в позові сторона відповідача визнає спільною сумісною власністю. Щодо варіанту\~розподілу представник\~відповідачки просив:визнати за [PERSON] право власності в цілому на легковий автомобіль марки «Volkswagen Caddy» сірого кольору, 2006 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі /кузова [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності в цілому на легковий автомобіль марки «КІА СЕЕD», чорного кольору, 2008 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі/кузова [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 251,37 грн, що складає різницю ринкової вартості між автомобілем марки «Volkswagen Caddy» та «КІА СЕЕD». Також при винесенні рішення просив врахувати наявність на утриманні відповідачки дитини. Адвокат Піпко А.М. окрім вказаного, до закінчення судових дебатів просив в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України не визначати розмір витрат на надання правової допомоги та судового збору, оскільки ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення буде подано докази судових витрат. Допитаний в судовому засіданні з приводу проведеної експертизи експерт Вінницької торгово-промислової палати Івасик М.С. пояснив, що висновок від 4 березня 2025 року № 14ЕІ-02/2025 не суперечить матеріалам справи і виготовлений згідно вимог чинного законодавства. При визначенні ринкової вартості автомобілів застосовувалися різні методи, зокрема проведено аналіз довідникової літератури та було проведено аналіз ринку і відповідно виводилося загальне середнє значення між цими даними. Звіт оцінювача він бачив і його аналізував. Також експерт наголосив, що він особисто робив огляд автомобілів в тих умовах, які були забезпеченні і ті факти які він зміг встановити, відповідно він їх врахував під час виконання висновку. Методика дозволяє використання різних довідникових джерел, але ці джерела повинні бути актуальні і обґрунтовані. В даному випадку в Україні пропозиції продажу транспортних засобів є на сайті «Авторіа», це реальний ринок. При проведенні експертизи ним використовувався «Бюлетень автотоварознавця» та реальний ринок, щоб вартість максимально наблизити до реальної. Тобто, сайт «Авторіа» було використано як відкрите джерело, щодо реальної вартості автомобілів. При цьому, зауважень, щодо акту (протоколу) огляду у сторін не було, про що зроблено відповідні записи та такі обставини сторони підтвердили своїми підписами. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, встановив наступні обставини. Згідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1-4 ст. 10 ЦПК України). Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч. 1\~ст.\~76\~ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 9 ст. 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 5 червня 2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 3 вересня 2011 року. Вказаний факт підтверджується копією рішення Томашпільського районного суду від 5 червня 2024 року у цивільній справі №146/571/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення набрало законної сили 5 липня 2024 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 16 лютого 2019 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником транспортного засобу марки «КІА СЕЕD» 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 3 липня 2012 року. Зі звіту про оцінку транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] наданого ТОВ «Експерт компані+», виготовленого на замовлення [PERSON] , вбачається, що станом на 20 серпня 2024 року найбільш ймовірна ринкова вартість загального легкового універсалу «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску складає 200762 грн. Зі звіту про оцінку транспортного засобу марки «КІА СЕЕD», реєстраційний номер [NUMBER] наданого ТОВ «Експерт компані+», виготовленого на замовлення [PERSON] , вбачається, що станом на 20 серпня 2024 року найбільш ймовірна ринкова вартість загального легкового універсалу «КІА СЕЕD», реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску складає 234306 грн. Як зазначалося вище, що ухвалою Томашпільського районного суду від 30 вересня 2024 призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницької торгово-промислової палати. Згідно висновку експерта № 14ЕІ-02/2025 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі № 146/1397/24 від 4 березня 2025 року, ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Caddy», ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску станом на час проведення експертизи, складає 177347,32 грн, ринкова вартість автомобіля «КІА СЕЕD», ідентифікаційний номер - [NUMBER] , 2008 року випуску станом на час проведення експертизи, складає 177598,69 грн. Порушення вимог процесуального закону при проведенні експертизи та складанні висновку в судовому засіданні не встановлено, тому немає підстав для неврахування даного висновку при вирішенні спору. Даний висновок є належним та допустимим доказом при визначенні вартості майна. Надаючи правову оцінку обставинам позову слід зазначити наступне. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких роз`яснено, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Таким чином, судом достовірно встановлено, що автомобіль «Volkswagen Caddy», ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2006 року та автомобіля «КІА СЕЕD», ідентифікаційний номер - [NUMBER] , 2008 року випуску, придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, а також факт визнання позову стороною відповідача стосовно варіантів поділу автомобілів, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо визнання права власності на них: на автомобіль марки «Volkswagen Caddy» сірого кольору, 2006 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі /кузова [NUMBER] за [PERSON] , а на автомобіль марки «КІА СЕЕD», чорного кольору, 2008 року виробництва, державний номерний знак [NUMBER] , номер шасі/кузова [NUMBER] за [PERSON] . Щодо вимоги про стягнення на користь [PERSON] різниці вартості вказаних автомобілів слід зазначити наступне. Згідно положень ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У своїй постанові від 03 лютого 2020 року по справі № 235/5146/16-ц Верховний Суд вказав, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказана вимога підлягає до часткового задоволення. Зокрема, судом враховано, що вказані автомобілі марки «Volkswagen Caddy», державний номерний знак [NUMBER] , та «КІА СЕЕD», є неподільними речами та мають різну вартість, зокрема різниця у їх вартості становить 251,37 грн. (177598,69-177347,32 = 251,37). Враховуючи погоджений сторонами варіант розподілу вказаних автомобілів, внаслідок якого позивач отримує автомобіль меншої вартості, принцип рівності часток співвласників майна, що перебувало у спільній сумісній власності, [PERSON] належить компенсувати різницю вартості автомобілів, що становить 251, 37 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2175,34 грн, а відповідачкою [PERSON] сплачено судові витрати на проведення автотоварознавчої експертизи. Тому, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та те, що позовні вимоги задоволено частково, судові витрати необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Водночас, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як вбачається з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки представник позивача та представник відповідачки до закінчення судових дебатів повідомили суд, про намір у 5-денний строк після ухвалення рішення суд подати заяву щодо розподілу судових витрат у справі, питання судових витрат понесених позивачем та відповідачем при винесенні рішення розгляду не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved