Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальність «Факторинг Партнерс» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 08.06.2023 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1054102, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 60 000 гривень на строк 731 днів, з кінцевим терміном повернення - 08 червня 2025 року. Позичальник зобов`язався повернути кредит, проценти за користування ним, однак не виконав своїх зобов`язань належним чином. 31 січня 2025 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 31012025, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило право вимоги за кредитним договором № 1054102 від 08.06.2023 року на користь ТОВ «Факторинг Партнерс». Позивач зазначає, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за договором № 1054102, у зв`язку з чим має заборгованість, розмір якої станом на день звернення до суду становить 45129,24 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 25249,90 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 18564,97 грн, заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору ( з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 1314,37 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 45129,24 гривень заборгованості за договором, а також 2422,40 гривень судового збору та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 16000 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 року головуючим суддею визначено Разгуляєву О.В. Ухвалою суду від 01.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові прохав суд слухати справу без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в\~судові засідання\~05.06.2025\~та 30.06.2025\~не з`явилася,\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлена\~належним чином, відзиву на позов не надала. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.\~223,\~280 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст.178ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Судом встановлено, що 08 червня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1054102 про надання споживчого кредиту (а.с.6-9). На умовах, встановлених договором, товариство надає споживчий кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2 договору). Згідно з умовами договору сума кредиту складає 60000 гривень (п.1.3); строк кредиту -731 днів, з кінцевим терміном повернення 08 червня 2025 року (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору (п.1.4 договору); мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п. 1.6 договору). Згідно з п. 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: -за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних) -за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 100% річних. Згідно п.2.1 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом її перерахування : -у розмірі 48000 гривень на поточний рахунок споживача [NUMBER] в ПриватБанку. -у розмірі 12000 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язання з оплати процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п.3.5 договору. В матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем, тобто відповідач погодив умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов. Також [PERSON] ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), що містить наступні умови: сума кредиту 60000,00 гривень; строк кредитування 731 днів; мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби; спосіб та строк надання кредиту шляхом перерахування кредитодавцем грошових коштів на поточний рахунок за реквізитами платіжної картки споживача не пізніше двох робочих днів з моменту укладення договору про споживчий кредит; відсоткова ставка, відсотків річних 100%; відсотки за перший день користування кредитом 25 % в день (9125% річних); загальні витрати за кредитом 93371,16 гривень; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 153371,16 гривень; реальна річна відсоткова ставка, відсотків річних 259,24% (а.с.11). Також, 08.06.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] підписано: заяву-анкету (а.с.12), паспорт споживчого кредиту та таблицю обчислення загальної вартості кредиту (а.с.10). ТОВ «Слон Кредит» належним чином виконало свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується копією платіжної інструкції від 08.06.2023 року № 20778 про перерахування [PERSON] грошових коштів у сумі 48000,00 грн. із зазначенням призначення платежу перерахування коштів згідно кредитного договору № 1054102 від 08.06.2023 (а. с. 26). 31 січня 2025 року між ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Слон Кредит» укладено договір факторингу № 31012025, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Слон кредит» права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників (а.с.29-35). Відповідно до витягу реєстру боржників від 31 січня 2025 року до договору факторингу № 31012025 ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 43814,87 гривень, з яких: 25249,90 гривень сума заборгованості за коштами, що перераховані на рахунок боржника; 18564,97 гривень сума заборгованості за нарахованими процентами (з другого дня користування кредитом) (а.с.49). Згідно платіжної інструкції № 0492440000 від 31.01.2025 ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахувало ТОВ «Слон Кредит» 3167274,41 грн., призначення платежу оплата згідно з договором факторингу від 31 січня 2025 року № 31012025 (а.с. 44). Згідно детального розрахунку заборгованості за договором № 1054102 від 08.06.2023 року, здійсненого первісним кредитором за період з 09.06.2023 по 05.03.2025 заборгованість за кредитом становить 25249,90 грн; 18564,97 грн, заборгованість за процентами, а всього 43814,87 грн. (а. с. 27). Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором кредиту, здійсненого ТОВ «Факторинг Партнерс» за період з 31.01.2025 по 17.04.2025 після укладення 31.01.2025 року вищевказаного договору факторингу № 31012025 загальна сума заборгованості станом на 17.04.2025 становить 45129,24 грн., з яких заборгованість за тілом 25249,90 грн; 19879,34 грн заборгованість за відсотками (вт.ч.сума нарахованих відсотків позивачем за 76днів -1314,37 грн.) (а. с. 28). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі ст.652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1 ст.1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1, 3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконала взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь банку. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подала. З урахуванням наведеного, встановивши факт укладення між позивачем та первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит» кредитного договору, факт отримання відповідачем коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до позивача ТОВ «Факторинг Партнерс», - суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» вищевказаної заборгованості в сумі 45129,24 грн., з яких заборгованість за тілом 25249,90 грн; 19879,34 грн заборгованість за відсотками. Також суд вважає правомірним стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту в сумі, вказаній в розрахунку позивача (в т. ч., достроково відповідно до ст. 1050 ЦК України) та донарахування позивачем відсотків за кредитним договором, оскільки на момент відступлення права вимоги строк кредитування ще не сплинув, та такі відсотки нараховані в межах строку дії Кредитного договору. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, в. ч. витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16000,00 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст.137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17,№ 329/766/18,№ 178/1522/18. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial