Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[INFO] у м. Дніпрі народився [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень Соборного районного у м. Дніпрі ВДРАС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) 15.05.2020 складено актовий запис №800, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . Батьками [PERSON] є батько [PERSON] , матір [PERSON] , які у шлюбі між собою не перебували. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З довідки №7142 від 29.11.2021 про реєстрацію місця проживання судом встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (квартира належить [PERSON] ), але з лютого 2025 разом з матір`ю мешкає у м. Варшава де отримали тимчасовий захист. Судом встановлено, що з вересня 2024 між [PERSON] та [PERSON] виникли суперечки з приводу місця проживання дитини, і 07.09.2024 [PERSON] зверталася до поліції з заявою про те, що [PERSON] забрав дитину. Нормами ст. 19 СК передбачено, що при розгляді судом спорів місця проживання дитини, виселення дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку про визначення місця проживання дитини від 11.12.2024 №6/11-290 складеного Органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради випливає, що орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . При цьому органом опіки та піклування заслухана думка як матері так і батька дитини, проаналізовані надані документи. Отже, судом встановлено, що, після припинення фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] їх син постійно мешкав разом із матір`ю, а в період з лютого 2023 по лютий 2025 мешкав з батьком, з лютого 2025 по день ухвалення рішення, малолітній [PERSON] мешкає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. У добровільному порядку сторони не можуть вирішити з ким повинен мешкати Лев. Приписами статті 141 СК України визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Частина 2, 3 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтями\~11\~та\~12 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2 та ч.3\~ст.160\~СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Системний аналіз вищезазначених правових норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Кожна дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі\~в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.111989) Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивач [PERSON] приділяє дитині багато уваги та турботи, при цьому не зловживає спиртними напоями та не веде асоціальний спосіб життя. Позивач створила сину умови для належного виховання та розвитку, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю та їх задоволення. Щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Судом встановлено, що спільна дитина [PERSON] та [PERSON] мешкає разом з матір`ю, але між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини у добровільному порядку, а відтак, вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Предметом даного спору є стягнення аліментів на утримання малолітньої дитина, а тому суд скористався наданим йому ч.2 ст.13 ЦПК України правом та самостійно, через підсистему «Електронний суд», з метою захисту прав малолітньої дитини, зробив запит та отримав відповідь №915199 від 20.11.2024 з ДРФО про джерела та суми доходів, отриманих відповідачем [PERSON] за період з І кварталу 2023 по 4 квартал 2024. З вказаної відповіді судом встановлено, що [PERSON] весь вказаний період не був офіційно працевлаштованим, заробітну плату не отримував. З доходів мала лише кешбеки від банків та виграши ВБЕТ. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 213 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~213 грн. 20 коп.

Outcome: approved