Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Заявниця звернулася із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , є єдиним законним представником (опікуном) своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] , [INFO] , є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно) серії [NUMBER] , видане Покровським відділом актів реєстрації цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одесса). Батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , зі слів матері записаний [PERSON] на підставі ст. 135 СК України.На час народження дитини - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, тому прізвище, ім`я та по батькові батька дитини у відомості про батька занесені згідно ст. 135 СК України, тобто зі слів заявниці, які є вигаданими та записаними за вказівкою матері - заявниці, у зв`язку із чим, батька дитини встановити неможливо. З моменту народження дитини та до сьогоднішнього дня, [PERSON] самостійно здійснює батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дитини, піклується про стан її здоров`я, фізичний та психологічний розвиток. 05.03.2022 [PERSON] уклала шлюб з громадянином Ізраїлю [PERSON] , [INFO] , що підтверджує свідоцтво про укладання шлюбу для християн № [NUMBER] , перекладений з івриту на українську мову та посвідчений нотаріусом Валерією Турбовською (номер ліцензії 2043071 з м. Рамат Ган, вул. Бен-Гуріон 2, Ізраїль від 13.06.2022). Після реєстрації шлюбу місцем проживання сторін зареєстрована наступна адреса: [ADDRESS] . За час сумісного проживання однією родиною, [PERSON] повністю взяв на себе виконання батьківських обов`язків щодо утримання і виховання [PERSON] , [INFO] .. Стосунки у них доброзичливі, дружні, теплі, гармонійні; між ними повне порозуміння та повага. Для стабільних та гармонічних умов життя дитини, [PERSON] бажає усиновити [PERSON] , а її мати має намір дати на це дозвіл. Проте, на території Ізраїлю для усиновлення не достатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану, та її письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, так як Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадання дітей» від 20 жовтня 1980 року. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є єдиним законним представником (опікуном) своєї неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , необхідне заявниці для возз`єднання сім`ї та для можливості усиновлення доньки її чоловіком - [PERSON] на території держави Ізраїль. У зв`язку з чим звертається до суду. В судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, надали заяву в якій зазначили про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні вимог наполягають в повному обсязі. Представник заінтересованої особи УПРАВЛІННЯ НАРОДОНАСЕЛЕННЯ ТА МІГРАЦІЇ МІНІСТЕРСТВА ВНУТРІШНІХ СПРАВ ІЗРАЇЛЮ В ОСОБІ ПОСОЛЬСТВА ІЗРАЇЛЮ В УКРАЇНІ в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв не надав. Представники ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ РАДИ В ОСОБІ СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ, ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ КРИВОРІЗЬКОГО РАЙОНУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ПІВДЕННОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М.ОДЕСА) у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили,будь - яких заяв та пояснень не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , в свідоцтві про народження в графі батьки зазначено: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 21.02.2024 №00043706492, державна реєстрація актового запису про народження дитини [PERSON] , дата народження - [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відомості про батька: [PERSON] . Відомості про матір: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , громадянство: Україна. Відомості про батька записані за вказівкою матері на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 8). [PERSON] 05.03.2022 року одружилася з [PERSON] та їх шлюб було зареєстровано в Ізраїлі. Подружжя бажають включити [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , до процедури возз`єднання сімей у якості неповнолітньої, що додається до її матері. Однак Міністерство внутрішніх справ Ізраїлю вимагає рішення суду про одноосібну опіку над неповнолітньою дитиною (а.с.14) У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] зазначила, що метою звернення до суду, необхідне заявниці для возз`єднання сім`ї та для можливості усиновлення доньки її чоловіком - [PERSON] на території держави Ізраїль.. Матеріалами справи встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває під виключною (юридичною) опікою її матері [PERSON] та постійно проживає разом з нею. Частиною першою та другою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі . Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 727/3231/17 про встановлення фактів, що мають юридичне значення зробив висновок про те, що встановлення фактів можливо за наявності певних умов, а саме: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язується із вирішенням спору про право. З матеріалів справи та пояснень, викладених нею у заяві, випливає, що доводи заявника є законними та обґрунтованими. Встановлено, що дитиною опікується мати та спору про право у даному випадку судом не вбачається. Крім того, на думку суду, заявник позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт. Разом з тим, лише встановлення даного факту дасть можливість заявнику найбільш ефективно захистити її права та права її дитини на отриманням громадянства держави Ізраїль. Також, вирішуючи вимоги за заявою, судом враховуються висновки викладені в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Матеріалами справи встановлено, що дитина проживає з матір`ю з моменту народження та перебуває під її опікою. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Судом враховується, що в даному випадку мають бути захищені інтереси неповнолітньої дитини, зокрема з метою возз`єднання із сім`єю в іншій державі. Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками. Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль. У Гаазькій Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання (стаття 5 Конвенції). Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням. Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини. Для настання правових наслідків для отримання громадянства дитиною, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що вона є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має права піклування про дитину - свою доньку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved