Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким, посилаючи на придбання спірного майна за власні кошти, просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на нежитлове приміщення IV цокольного померху (літера А-5), загальною площею 68,9 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вищевказана справа\~була призначена\~до судового\~розгляду у\~порядку загального\~позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання відповідач не явився, відзиву на позов е подав. При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У судовому засідання представник позивача наполіг на позові за вказаними у ньому підставами. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 7 березня 1980 року сторони уклали шлюб, про що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу від 07.03.1980 року. Відповідно до договору № 126/09 купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності від 18.09.2009 позивач придбав у управління у справах приватизації Запорізької міської ради шляхом купівлі за 90732 гривні спірне нерухоме майно: нежитлове приміщення IV цокольного поверху (літера А-5), загальною площею 68,9 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2009 за позивачем на підставі вищевказаного договору було зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення IV цокольного поверху (літера А-5), загальною площею 68,9 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , про що слідує з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. \~Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). При цьому, ч.6 ст. 57 СК України врегульовано, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] зазначала, що спірне нерухоме майно було придбано за рахунок її власних коштів, оскільки на час придбання такого майна позивач більше 23-х років не проживала з колишнім чоловіком, не вела з ним спільного господарства та не мала з ним спільного побуту. І у суду немає підстав не довіряти такому обгрунтуванню заявлених позовних вимог. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу від 07.03.1980 року, шлюб сторін було укладено у Тюменській області. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.02.2010 шлюб сторін було розірвано, про що було видано свідоцтво про розірванню шлюбу від 15.04.2010. При цьому, зі змісту судового рішення вбачається, що саме позивач зверталасмя до суду із позовом про розірвання шлюбу, а на обґрунтування заявлених вимог зазначала, що шлюбні відносини сторін припинені з 10986 року, сім`я розпалася остаточно. При цьому, з показань допитаних судом свідків [PERSON] та [PERSON] дійсно вбачається, що позивач задовго до придбання спірного нерухомого майна повернулась до м. Запоріжжя без чоловіка, проживала від нього окремо. Більш того, саме названі свідки надавали позивачеві в борг грошові кошти в сумі 90000 гривень на придбання нею нежитлового приміщення в 2009 року за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд знаходить законні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved