Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Заявник 14.06.2025 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті рідного брата, [PERSON] , [INFO] , який будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, зник безвісти 25.10.2024 в районі західної околиці населеного пункту Вишневе Донецької області, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Встановити факт смерті свого брата заявнику необхідно для державної реєстрації смерті в органах РАЦСу, оскільки від цього залежить виникнення його особистих та майнових прав, зокрема, спадкування, отримання статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, допомоги сім`ї загиблого військовослужбовця, та інше. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18.06.2025 відкрито окреме провадження та призначене судове засідання. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви, з викладених підстав. Представники Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерства оборони України в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідним братом [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.07.1970 серії [NUMBER] , копією свідоцтва про народження від 02.12.1975 серії [NUMBER] та копією свідоцтва про народження від 10.07.1970 серії [NUMBER] . Згідно анкети військовослужбовця військової частини [NUMBER] [PERSON] неодружений, дітей немає. Єдиним близьким родичем [PERSON] , є його брат - [PERSON] . [PERSON] 09.08.2024 був призваний на військову службу до Збройних сил України (далі - ЗСУ) відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію». Згідно витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] від 14.09.2024 №267 рядовий [PERSON] ( [NUMBER] ), який прибув з військової частини [NUMBER] та був призначений розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 14 вересня 2024 року №300ПУ/1456/П/ дск на посаду у РОЗПОРЯДЖЕННЯ КОМАНДИРА ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ [NUMBER] , зараховано на всі види забезпечення до військової частини [NUMBER] , та вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою. У листопаді 2024 року [PERSON] отримав лист від 11.11.2024 №1/1/10045 «сповіщення сім`ї» про те що, його брат [PERSON] стрілець-санітар 2 механізованого відділення І механізованого взводу 4 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] рядовий [PERSON] , [INFO] , в бою за нашу Батьківщину зник безвісти 25.10.2024 в районі західної околиці населеного пункту Вишневе Донецької області, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій. Заявником вжито заходів на виконання вимог ст. 18 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" для розшуку - звернувся до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявою про зникнення безвісти військовослужбовця в/ч [NUMBER] [PERSON] . За фактом звернення було відкрите кримінальне провадження № 12024100020004579 від 13.11.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Сам заявник визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. Згідно доповіді по факту зникнення безвісти рядового [PERSON] попередньо встановлено, що 25.10.2024 в період з 19.00 год. по 20 год. 00 хв. при виконанні бойового завдання в складі сил і засобів ОТУ « [INFO] », а саме під час оборонних дій (бойове розпорядження командира 2 МБ від 23.10.2024 №320 дск), в результаті мінометного обстрілу та FPV - дронами по групі військовослужбовців 4мр, що рухалася лісосмугою «[INFO]» в районі західної околиці н.п. Вишневе Донецької області зник безвісти стрілець - санітар 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] рядовий [PERSON] . Ймовірно, рядовий [PERSON] отримав поранення не сумісні з життям, перебуваючи в засобах індивідуального захисту. Протягом 25.10.2024 - 04.11.2024 здійснювалися пошуки за допомогою аеророзвідки але військовослужбовця чи його тіла не виявлено. Протягом зазначеного періоду часу відомостей про надходження рядового [PERSON] в лікарняні заклади та бюро судово-медичної експертизи не надходило. Підтвердження, що рядовий [PERSON] перебуває в полоні немає. Зброя та засоби індивідуального захисту зникли разом з військовослужбовцем. Згідно рапорту командира [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] , [INFO] при виконанні бойового завдання в складі сил і засобів ОТУ « [INFO] », а саме під час оборонних дій (бойове розпорядження командира 2 МБ від 23.10.2024 №320 дск) в районі західної околиці н. п. Вишневе Донецької області (лісосмуга «[INFO]», стрілець - санітар 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 4 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] рядовий [PERSON] зник безвісти в результаті мінометного обстрілу та застосування FPV - дронів по групі військовослужбовців 4 механізованої роти, яка рухалася лісосмугою «[INFO]». Ймовірно, рядовий [PERSON] отримав поранення не сумісні з життям, перебуваючи в засобах індивідуального захисту. З 25.10.2024 по 13.11.2024 відомостей про надходження рядового [PERSON] в лікарняні заклади та бюро судово-медичної експертизи не надходило. Підтвердження, що рядовий [PERSON] перебуває в полоні немає. Згідно витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 15.12.2024 № 4278 за результатами службового розслідування стрільця - санітара механізованого відділення і механізованого взводу 4 механізованої роти [NUMBER] механізованого батальйону військової частини [NUMBER] рядового [PERSON] визнано безвісти зниклим з 25.10.2024. За матеріалами службового розслідування військової частини [NUMBER] , відображеному в акті 51128 від 14.12.2024 [PERSON] зник безвісти в період з 19.00 по 20.00 25.10.2024 при виконанні бойового завдання, поблизу населеного пункту Вишневе Донецької області. Дана подія пов`язана з веденням бойових дій та з діями з боку противника, та сталася під час виконання завдання [PERSON] під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Про те, що [PERSON] зник безвісти під час воєнних дій свідчить також витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 01.04.2025. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами третьою - четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій териорії України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Вказані процедури різняться між собою та мають певні особливості. Пунктом 8 частини статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша - друга статті 318 ЦПК України). Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі № 591/1461/19. Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації факту смерті. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років після закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно з частиною третьою статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина четверта статті 46 ЦК України). Відповідно до статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. З огляду на викладене, виходячи зі змісту статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Вказаний висновок Верховного Суду міститься у постанові від 02.04.2025 у справі № 753/11685/24. Аналіз змісту заяви [PERSON] свідчить про те, що заявник фактично просить суд встановити факт смерті його брата, [PERSON] у певний час - [INFO] під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій, пов`язана із захистом Батьківщини, з метою отримання свідоцтва про його смерть. На підтвердження вимог своєї заяви заявник надав суду копії: сповіщення, витягу з бойового розпорядження, витяги з наказів, витяг з реєстру досудового розслідування, витяг з реєстру осіб, що зникли безвісти за особливих обставин, акт службового розслідування, витяг з журналу бойових дій, доповідь, рапорт, пояснення. Всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України заявник не надав суду належних, достовірних та допустимих доказів смерті [PERSON] . Проте, з долучених доказів до заяви, у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть [PERSON] саме [INFO] , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть солдата. Враховуючи вище викладене та правову позицію Верховного Суду в даній категорії справ, суд приходить до висновку, що немає підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення - факту смерті його брата, [PERSON] (військовослужбовця) у певний час - [INFO] під час виконання бойового завдання. Разом з тим, з огляду на встановлені у цій справі обставини та наявність у заявнка вірогідного припущення про смерть його брата, [PERSON] , останній не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed