Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

В березні 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 09.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №136543 у формі електронного документа з використанням електронного підпису на суму 4000, 32 грн. шляхом перерахування на картку позичальника № [NUMBER] на строк 70 днів ( з 09.04.2024 року по 18.06.2024 року) зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 586,00 % річних та шляхом погашення заборгованості по комісії за надання кредиту в розмірі 1555,68 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати тіла кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 8151, 32 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4845,66 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 3004, 66 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 301, 00 грн. 10.10.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №10102024, згідно із яким позивач набув право грошової вимоги за вказаним Кредитним договором. Таким чином, до ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму 8151, 32 грн. Посилаючись на наведені обставини, ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» просить стягнути на його користь із відповідача заборгованість за Кредитним договором №136543 від 09.04.2024 року в розмірі 8151, 32 грн., судовий збір в розмірі 2422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000, 00 грн. Ухвалою судді від 01.04.2025 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.63-65). Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив, проте в позовній заяві представник позивача адвокат Тараненко А.І. просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в судові засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Ураховуючи наведені обставини та беручи до уваги зазначену в позовній заяві позицію представника позивача, ухвалою суду від 25.06.2025 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України\~передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимоги\~ст. 264 ЦПК України\~зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 09.04.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит №136543 (індивідуальна частина) (надалі Договір про споживчий кредит, Кредитний договір) у формі електронного документа. Згідно із п.2.1 Договору про споживчий кредит кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк, визначений п.2.6 Договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості. Відповідно до п. 2.2.1 Договору про споживчий кредит сума (загальний розмір) кредиту становить 5556, 00 грн. та надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 4000, 32 грн. на номер картки позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 1555,68 грн. шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 договору. В силу п.2.3 Договору про споживчий кредит проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 586, 00 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Проценти нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування, зазначеного у п.2.6 договору та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний. В п.2.4 Договору про споживчий кредит обумовлено, що знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100, 00 грн. Відповідно до п.2.5 Договору про споживчий кредит комісія за надання кредиту складає 1555, 68 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 договору. В п.2.6 Договору про споживчий кредит передбачено, що загальний строк кредитування становить 70 днів з 09.04.2024 року по 18.06.2024 року. В п.2.6.1 Договору про споживчий кредит визначено, що строк, на який надається кредит, встановлюється графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на два тижні. Згідно із п.2.7 Договору про споживчий кредит загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 5817, 58 грн. За п.2.7.1 Договору про споживчий кредит денна процентна ставка складає 5817, 58 грн./5556, 00 грн./70 днів * 100% = 1,4958 %/день (а.с.12-15). Згідно із довідкою ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс» №4 від 26.12.2024 року зазначене товариство повідомляє про успішність операції щодо перерахунку 09.04.2024 року [PERSON] за Кредитним договором №136543 коштів у сумі 4000, 32 грн. на картку № [NUMBER] (а.с.35). Згідно із листом АТ «Сенс Банк» від 16.04.2025 року на ім`я [PERSON] відкрито картку № [NUMBER] (повний номер картки № [NUMBER] ) (а.с.76). Згідно із випискою по особовому рахунку, наданою АТ «Сенс Банк», 09.04.2024 року на картку № [NUMBER] було перераховано кредит на суму 4000, 32 грн. (а.с.77). Із картки обліку виконання Кредитного договору №136543 слідує, що відповідачу було надано тіло кредиту в сумі 5556, 00 грн. При цьому 23.04.2024 року останнім було здійснено погашення боргу по тілу кредиту в сумі 710, 34 грн. та по відсотках в сумі 1252, 24 грн. Загальна заборгованість становить 8151, 32 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4845,66 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 3004, 66 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 301, 00 грн. (а.с.39). 10.10.2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредіплюс», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс», як фактором, укладено Договір факторингу №10102024, за змістом п.2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.42-44). Згідно із витягом з Додатку №1 до Договору факторингу №10102024 від 10.10.2024 року (Реєстр прав вимог №1) до ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №136543 в сумі 8151,32 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4845,66 грн.; заборгованості по відсоткам в розмірі 3004, 66 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 301, 00 грн. (а.с.47). Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено\~статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша\~статті 509 ЦК України). За змістом ст.ст. 626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 ч.2\~ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до\~ч.1\~ст.1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша\~статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша\~статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша\~статті 514 ЦК України\~регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя\~статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга\~статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя\~статті 512 ЦК України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно з частиною третьою статті\~12, частиною першою статті\~81 ЦК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, суд виходить із того, що за матеріалами справи відповідачу було надано в користування грошові кошти (кредит) в сумі 4000, 32 грн., які були перераховані на його банківську картку. Суд відзначає, що включення первісним кредитором та позивачем до суми заборгованості за тілом кредиту комісії за надання кредиту в розмірі 1555, 68 грн. є неправомірним, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом. Згідно із п.3 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит. В силу \~п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Сукупний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що тіло кредиту (загальний розмір кредиту) та комісії є окремими складниками загальної вартості кредиту для споживача, а відтак будь які комісії не можуть включатися у тіло кредиту. Таким чином, із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 3289, 98 грн. (4000, 32 710, 34 (сума погашеного кредиту)). Визначаючись із позовними вимогами щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд ураховує, що за змістом п.2.3 Договору про споживчий кредит проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту позичальником протягом строку кредитування. Отже, проценти за користування кредитом мають бути нараховані за 69 днів (70 (кількість днів упродовж строку кредитування) 1 (день отримання кредиту)). При цьому розмір процентів за користування кредитом за перших 14 днів (з 10.04.2024 року (день наступний за днем отримання кредиту) по 23.04.2024 року (день часткового погашення тіла кредиту) становить 837, 71 грн. (4000, 32 : 100 Х 1, 4958 % (денна процентна ставка, визначена п.2.7.1 Договору про споживчий кредит) х 14). Водночас, розмір процентів за користування кредитом за наступні 55 днів (69 14) становить 2706, 63 грн. (3289, 98 : 100 Х 1, 4958 % х 55). З огляду на викладене, встановлений судом розмір процентів, що мали бути сплачені за користування кредитом, становить 3544, 34 грн. (837, 71 + 2706, 63). Таким чином, із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по процентах за користування кредитом в сумі 2292, 10 грн. (3544, 34 1252,24 (сума погашених процентів)). Також підлягає стягненню із відповідача на користь позивача комісія за кредитним договором в сумі 301, 00 грн. Отже, із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 5883, 08 грн. (3289, 98 + 2292, 10 + 301, 00), що становить 72, 17 % від ціни позову, а тому позов підлягає частковому задоволенню. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, із відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1748, 24 грн., що становить 72, 17 % від сплаченого за подання позову розміру судового збору. Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000, 00 грн., суд виходить із наступного. За змістом\~п.1\~ч.3\~ст.133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~серед іншого,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків\~\~тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial