Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

03 червня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. У шлюбі у сторін народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 27 червня 2019 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Сторони проживають окремо, діти проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Коштів, необхідних для нормального розвитку дітей, позивачу не вистачає. З часу ухвалення рішення суду значно змінилася економічна ситуація, збільшилися витрати на утримання дітей з урахуванням їх віку і стану здоров`я. Добровільно досягти домовленості з відповідачем з приводу збільшення розміру аліментів на утримання дітей не вдається. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третини) частки від усіх доходів [PERSON] , до досягнення дітьми повноліття (а.с. 1-3) Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2024 року дану цивільну справу передано для розгляду головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.32). Ухвалою суду від 06 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху (а.с.34-35). 14 червня 2024 року позивачем подана заява про зміну предмета позову, в якій просить змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 червня 2019 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , змінивши їх з твердої грошової суми у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей відповідного віку, до 1/3 (однієї третини) частки від усіх доходів [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 37-40, 78-85). Ухвалою суду від 18 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 44-45, 51). Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо надала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за відсутності сторони позивача, заперечень щодо ухвалення заочного рішення не повідомлено (а.с. 64-65, 76-77, 93). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, відповідач викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідача не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини свої неявки в судове засідання, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 16 червня 2025 року прийнята відповідна ухвала (а.с. 118).\~ Згідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копій свідоцтв про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 7,8). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2019 року, що набрало законної сили 16 травня 2019 року, розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с. 9-10). Позивач [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Позивачем витрачаються кошти на лікування дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-30). 27 червня 2019 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано судовий наказ, що набрав законної сили 27 червня 2019 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 17 травня 2019 року (а.с. 14-15, 42). У відповідності\~зі статтею\~15\~Цивільного кодексу\~України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~ Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 258\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~передбачає,\~що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до\~статті 51 Конституції України\~та\~статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами. Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя\~статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 Сімейного кодексу України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що у позивача на день розгляду справи змінився матеріальний стан, оскільки з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дитини від 27 червня 2019 року витрати на утримання дітей зросли, значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, а у випадку захворювання також на ліки. Розмір аліментів, який сплачує відповідач, недостатній для належного утримання дітей. У сукупності наведеного, з врахуванням позиції позивача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, до розміру 1/3 (однієї третини) частки від усіх доходів [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дитини не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини. Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. За таких обставин, враховуючи, що дослідженими у справі доказами встановлені підстави, передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України, для зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, змінивши (збільшивши) розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей з твердої грошової суми 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття до 1/3 (однієї третини) частки від усіх доходів [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому стягнення аліментів у збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для зміни розміру аліментів. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»,\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про збільшення розміру аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 1211,20 грн з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статей 141, 180-182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved