Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Заступник керівника\~Костянтинівської окружної\~прокуратури Власенко\~Д.\~В.,\~в інтересах\~держави в\~особі Головного\~управління Держгеокадарстру\~у Донецькій\~області звернувся до суду з позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки, мотивуючи вимоги тим, що за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з`ясовано, що [PERSON] [INFO] , яка є громадянкою Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2024 № 597, посвідченого державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О. М. набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим № 1422481000:49:000:0005 площею 5,49 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іллінівської сільської громади Краматорського р-ну Донецької області (на той час Артеміська сільська рада Костянтинівського р-ну Донецької області). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2013 за № 2207472 державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О. М., реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 139058914224. Надалі, між [PERSON] та ТОВ «Артема-9» 10.10.2013 укладено договір оренди землі, відповідно до якого спірну земельну ділянку передано в оренду ТОВ «Артема-9» на 10 років, про що до Державного реєстру речових прав 12.06.2014 внесено запис № 5987305. За користування земельною ділянкою орендар згідно з умовами договору п. 9 договору щорічно сплачує орендодавцеві орендну плату у розмірі 7734,00 грн. [PERSON] документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 14.03.2007, виданою ВГІРФО УМВС України в Донецькій області. Таким чином,\~на підставі\~зазначених вище\~відомостей у\~їх сукупності\~достовірно встановлено,\~що [PERSON] \~громадянство України\~в установленому\~законодавством порядку\~не набувала,\~натомість вона\~є громадянкою\~РФ.\~При цьому,\~відповідач,\~набувши право\~власності на\~спірну земельну\~ділянку сільського\~господарського призначення,\~всупереч вимогам\~Земельного кодексу\~України не\~відчужила даний\~об`єкт зі\~спливом законодавчо\~визначеного строку\~та дотепер\~залишається його\~власником.\~У зв`язку\~з вказаним,\~просить конфіскувати\~на користь\~держави земельну\~ділянку сільськогосподарського\~призначення громадянки\~Російської Федерації\~ [PERSON] \~ [INFO] \~з кадастровим\~№ 1422481000:49:000:0005\~площею 5,49\~га з\~цільовим призначенням\~для ведення\~товарного сільськогосподарського\~виробництва,\~розташованої на\~території Іллінівської\~сільської громади\~Краматорського р-ну\~Донецької області\~(на\~той час\~ Артеміська\~сільська рада\~Костянтинівського р-ну\~Донецької області),\~реєстраційний №\~об`єкта нерухомого\~майна \~139058914224\~шляхом припинення\~права власності,\~відомості про\~яке зареєстровані\~у Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~22.08.2013\~за №\~2207472\~та визнання\~права власності\~за державою\~в особі Головного управління Держгеокадарстру у Донецькій області. Відповідач надала\~суду заяву\~від 02.09.2024,\~де зазначила,\~що при\~розгляді справи\~просить взяти\~до уваги\~наступне.\~Фактично проживає\~у [ADDRESS] ,\~з 14.03.2007,\~має посвідку\~на постійне\~проживання серії [NUMBER] , має ІПН, картку платника податків № [NUMBER] від 12.07.2013. Народилася в с. Степанівка, одружена з громадянином України. Пенсію отримує в Україні, земельну ділянку отримала в спадщину від матері. Коли оформлювала документи на землю у державного нотаріуса, їй не було доведено, що вона не має права їй користуватися, було сказано, що всі документи перереєстровані і можна користуватися земельною ділянкою. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник позивача до судового засідання не з`явилася, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явилася, повідомлена відповідно до ЦПК України про час та місце розгляду справи, надала суду\~заяву від\~02.09.2024,\~де зазначила,\~що при\~розгляді справи\~просить взяти\~до уваги\~наступне.\~Фактично проживає\~у [ADDRESS] ,\~з 14.03.2007,\~має посвідку\~на постійне\~проживання серії [NUMBER] , має ІПН, картку платника податків № [NUMBER] від 12.07.2013. Народилася в с. Степанівка, одружена з громадянином України. Пенсію отримує в Україні, земельну ділянку отримала в спадщину від матері. Коли оформлювала документи на землю у державного нотаріуса, їй не було доведено, що вона не має права їй користуватися, було сказано, що всі документи перереєстровані і можна користуватися земельною ділянкою. Третя особа до судового засідання не з`явилася, повідомлена відповідно до ЦПК України про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв та клопотань суду не подано. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.06.2024, позовна була залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2024, відкрито загальне позовне провадження по цій справі та призначене підготовче засідання на 05.07.2024. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14.06.2024 задоволено клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури про проведення з нею судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2024 продовжено строк підготовчого засідання до 02.09.2024. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2024 задоволено клопотання прокурора Костянтинівської окружної прокуратури та повернуто надмірно сплачений судовий збір у сумі 605,60 грн. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.09.2024. Рішенням Вищої ради правосуддя №2994/0/15-24 від 10.10.2024, змінено територіальну підсудність судових справ Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області шляхом її передачі Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 27.03.2025 року дану справу було прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду по суті на 15.05.2025. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] [INFO] , яка є громадянкою Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2024 № 597, посвідченого державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О. М. набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим № 1422481000:49:000:0005 площею 5,49 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Іллінівської сільської громади Краматорського р-ну Донецької області (на той час Артеміська сільська рада Костянтинівського р-ну Донецької області). Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.08.2013 за № 2207472 державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори Панасенко О. М., реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 139058914224. Вказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2024, Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Другої Костянтинівської держав7ної нотаріальної контори Панесенком О. М. 22.08.2013, Реєстр № 597. Між [PERSON] та ТОВ «Артема-9» 10.10.2013 укладено договір оренди землі, відповідно до якого спірну земельну ділянку передано в оренду ТОВ «Артема-9» на 10 років, про що до Державного реєстру речових прав 12.06.2014 внесено запис № 5987305, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.05.2019, Договором оренди землі від 10.10.2013. Згідно відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 15.04.2024, [PERSON] документована посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 14.03.2007, виданою ВГІРФО УМВС України в Донецькій області. Інформацію стосовно оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] [INFO] , не встановлено. V. Оцінка суду Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України). У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» законодавець визначив, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ ст. 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (пункти 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року, пункт 45). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі №633/408/18, п. 12). Як зазначено у ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ч. 1). Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч. 2). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану (ч. 5). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (ч. 6). В ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право», виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: 1) якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України, крім справ, що стосуються укладення, зміни, розірвання та виконання договорів, укладених в рамках державно-приватного партнерства, зокрема концесійних договорів, згідно з якими нерухоме майно є об`єктом такого партнерства, зокрема об`єктом концесії, а спір не стосується виникнення, припинення та реєстрації речових прав на такий об`єкт. Згідно ст. 1 ЗК України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. В силу ч. 1 ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. У відповідності до ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (ч. 1). До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства (п. «а» ч. 3). Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам (ч. 5). Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності. Згідно ст. 81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності (ч. 2). Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3). Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4). В силу ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до п.п. д) е) ч. 1 ст. 140 ЗК України, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Як зазначено у ч. 1 ст. 143 ЗК України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: конфіскації земельної ділянки (п. «в»); невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (п. «д»). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Водночас, у ст. 145 ЗК України в редакції, чинній на час звернення до суду, вказано, що якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права (ч. 1). У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 2). Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику (ч. 4). В ч. 1 ст. 148 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі конфіскації. Відповідно до ст. 354 ЦК України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом (ч. 1). Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом (ч. 2). Норми ст.ст. 81, 84, 140, 145 ЗК України є імперативними, регламентують порядок і строк відчуження земельної ділянки іноземним громадянином, що відраховується з моменту переходу такого права. Землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише громадянам України. Іноземці можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у випадку прийняття спадщини, однак норма ч. 4 ст. 81 ЗК України зобов`язує іноземця протягом року здійснити відчуження такої земельної ділянки, встановлений річний строк є преклюзивним строком і змінюватися не може. У разі невиконання таких вимог закону для іноземця настають наслідки земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. 22 серпня 2013 року державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON] , яка є іноземною громадянкою, видано свідоцтво про право на спадщину за законом і цього ж дня за нею зареєстровано право власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий № 1422481000:49:000:0005. Відомостей про відчуження іноземною громадянкою [PERSON] земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вказана інформаційна довідка не містить. Отже, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, упродовж року після набуття в порядку спадкування права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, тобто у період з 22 серпня 2013 року по 22 серпня 2014 року, повинна була здійснити її відчуження. Однак, [PERSON] не виконала свій обов`язок по відчуженню земельної ділянки, тому порушила визначену ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 ЗК України процедуру використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення. За цих обставин суд приходить до висновку, що наявні достатні підстави для конфіскації спірної земельної ділянки у власність держави. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Судові витрати у справі складаються з судового збору, який в силу ст.\~141\~ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сплаченому розмірі. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 319, 321, 391, 598, 609 ЦК України та

Outcome: approved