Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Представник ПАТ\~АБ «УКРГАЗБАНК»\~звернувся до\~Вишгородського районного\~суду Київської\~області із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором зі\~спадкоємців.\~В обґрунтування\~заявлених вимог\~вказав,\~що 03.12.2021\~року між\~ПАТ АБ\~«УКРГАЗБАНК» та\~ФОП [PERSON] був\~укладений договір\~№ 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ\~про приєднання\~до Правил\~надання кредиту\~клієнтам мікро\~та малого\~бізнесу за\~Програмою фінансової\~державної підтримки\~суб`єктів мікро\~та малого\~підприємництва «Доступні кредити\~5-7-9\~%\~в АБ\~«УКРГАЗБАНК»,\~згідно з\~яким відповідачу\~надано кредит\~у розмірі\~900\~000,00\~грн.\~на період\~з 03.12.2021\~року по\~02.12.2026\~року.\~Цільове використання\~кредитних коштів:\~на інвестиційні\~цілі,\~пов`язані із\~провадженням суб`єктом\~підприємництва господарської\~діяльності.\~Кредитні кошти\~надаються банком\~позичальнику на\~підставі письмової\~заяви на\~отримання кредиту\~позичальника відповідно\~до додатку\~1\~до правил\~в межах\~використання залишку\~ліміту кредитної\~лінії згідно\~з графіком\~зменшення ліміту\~кредитної лінії\~окремими траншами,\~шляхом оплати\~в межах\~сум та\~відповідно до\~строків,\~визначених у\~п.\~2\~договору про\~приєднання,\~розрахункових документів\~позичальника безпосередньо\~з позичкового\~рахунку в\~національній валюті\~№ [NUMBER] ,\~відкритий в\~АБ «УКРГАЗБАНК».\~Також 03.12.2021\~року між\~АБ «УКРГАЗБАНК»\~та [PERSON] \~(поручитель)\~було укладено\~договір поруки\~№ 2194/2021/КиївОД-МСБ-НКВЛ-П\~відповідно до\~якого Поручитель\~зобов`язується перед\~кредитором відповідати\~за виконання\~позичальником зобов`язань\~по договору\~№ 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ\~про приєднання\~до Правил\~надання кредиту\~клієнтам мікро\~та малого\~бізнесу за\~Програмою фінансової\~державної підтримки\~суб`єктів мікро\~та малого\~підприємництва «Доступні\~кредити 5-7-9\~%\~в АБ\~«УКРГАЗБАНК» від\~03\~грудня 2021\~року.\~Відповідно до\~п.\~10.1\~договору у\~забезпечення зобов`язань\~за договором\~про приєднання\~прийнято:\~поруку [PERSON] ;\~гарнатію Кабінету\~Міністрів України\~в сумі\~450\~000,00\~грн.,\~що складає\~50%\~від суми\~ліміту кредитування\~за цим\~договором.\~ [INFO] позичальник\~ФОП [PERSON] -\~помер.\~Представник позивача\~зазначив,\~що спадкоємці\~померлого [PERSON] ,\~не повідомляли\~позивача про\~відкриття спадщини,\~про прийняття\~спадщини та/або\~про отримання\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~померлим [PERSON] .\~16.08.2022\~року позивачем\~було направлено\~до Вишгородської\~державної нотаріальної\~контори Вимогу\~кредитора до\~спадкоємців.\~30.08.2022\~року у\~відповідь на\~вимогу повідомлено,\~що Вишгородською\~державною нотаріальною\~конторою заведено\~спадкову справу\~№ 202/2022.\~В подальшому\~19.09.2023\~року позивачем\~було направлено\~запит до\~Вишгородської державної\~нотаріальної контори\~з метою\~з`ясування наявності\~спадкоємців,\~що прийняли\~спадщину,\~у відповідь\~на який\~повідомлено,\~що інформація\~щодо кола\~спадкоємців (із\~зазначенням їх\~прізвища,\~ім`я по\~батькові,\~адресу реєстрації)\~ [PERSON] \~не надається\~відповідно до\~ст.\~8\~ЗУ «Про\~нотаріат». 12.12.2023 року позивачем до Вишгородського районного суду Київської області було подано заяву про забезпечення доказів, а саме про витребування матеріалів спадкової справи та 26.01.2024 року представник позивача ознайомившись з матеріалами справи встановив, що поручитель [PERSON] відмовилась від спадщини, а спадщину прийняв син померлого, громадянин Грузії - [PERSON] . Зазначив, що заборгованість [PERSON] перед позивачем за Договором № 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ від 03.12.2021 станом на 31.10.2023 року склала 888 915.28 грн. Вказав, що спадкоємці повідомлені про заборгованість перед позивачем, згідно розписки на кредиторській вимозі, яка знаходить в матеріалах спадкової справи. Відтак, враховуючи, що відповідачами у добровільному порядку не вчиняються дії спрямовані на повернення кредитних коштів та процентів за кредитним договором, з метою захисту прав й охоронюваних законом інтересів банку, звернувся до суду та посилаючись на вимоги ст. 1282 ЦК України просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 888\~915, 28 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 13\~333, 73 грн. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.03.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.10.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті \~ \~ \~ \~. Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримував та просив про їх задоволення із викладених у позовних вимогах підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення представником позивача судової повістки про його виклик до суду, копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів на адресу його проживання - [ADDRESS] /р, про що свідчить долучений до справи міжнародний список відправлень за кордон та фіскальний чек АТ «Укрпошта». Окрім того, судом неодноразово здійснювався виклик до суду відповідача [PERSON] шляхом розміщення оголошення на сайті суду про його виклик. Згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. В той же час, направити самостійно судову повістку про виклик до суду [PERSON] за адресою його проживання, яким є США, суд позбавлений можливості, у зв`язку із тим, що укладеним між ТУ ДСА України в Київській області та АТ «Укрпошта» договором № 110124-44/7-24 від 11.01.2024 року не передбачено можливість направлення судових повісток за кордон. Окрім того,\~представником позивача\~до суду\~було подано\~заяву,\~в якій\~зазначено номер\~телефону відповідача [PERSON] з телефонним кодом США +1 для здійснення його виклику у судове засідання шляхом направлення SMS повідомлення. Відповідно до ст. 128 ЦПК України в КП «Д-3» розроблено можливість надсилання учасникам процесу повісток у вигляді SMS- повідомлень. Разом з тим, при спробі створення підписки на отримання повісток у вигляді SMS- повідомлень в графі канал підписки автоматично встановлено телефонний код України 380, який не підлягає коригуванню. З метою з`ясування про можливість направлення SMS- повідомлень у часнику справи, телефонний код країни якого, відрізняється від телефонного коду України судом було скеровано запит до ДП «Інформаційні судові системи». У відповідь на запит суду, листом № 289/3/11-20-25 від 20.01.2025 року ДП «Інформаційні судові системи» повідомило, що направлення SMS- повідомлень учасникам справи за допомогою комп`ютерної програми «Д-3» доступне тільки на телефонні номери мобільних операторів України, які мають формат 380. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кручок Н.В. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] та її представника, проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві. Так, у поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що у пункті 2 прохальної частини позовної заяви не вказано походження заборгованості, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. З тексту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги до відповідачів скеровані позивачем, як до спадкоємців позичальника - ФОП [PERSON] за договором № 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро та малого підприємництва «Доступні кредити 5-7-9% в АБ «УКРГАЗБАНК». Проте, [PERSON] не є спадкоємицею померлого [INFO] [PERSON] , оскільки відмовилась від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, про що склала відповідну заяву, що підтверджується матеріалами спадкової справи, з якою, як вказує позивач ознайомлений. Відтак вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем у вказаній справі і не повинна відповідати за даним позовом. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу з [PERSON] на користь позивача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 03.12.2021 року ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ФОП [PERSON] було укладено договір № 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «УКРГАЗБАНК». Договір № 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «УКРГАЗБАНК» від 03.12.2021 року (надалі - Договір про приєднання) є договором приєднання. У відповідності до абзаців 3, 5 Преамбули Правил надання кредиту клієнтам мікро- та малого бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро та малого підприємництва «Доступні кредити 5-7-9 %» в АБ «УКРГАЗБАНК» (надалі - Правила) - ці Правила надання кредиту клієнтам мікро-, малого, середнього та корпоративного бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів підприємництва Доступні кредити 5-7-9% в АБ «УКРГАЗБАНК» (далі - Правила), разом із Договором про приєднання до Правил та всіма додатками до них складають Договір про надання кредиту. Приєднання клієнта до Правил (акцептування даної публічної пропозиції у відповідності із ст.ст. 633, 634 Цивільного кодексу України) здійснюється шляхом підписання Договору про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро- та малого, бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів мікро- та малого підприємництва Доступні кредити 5-7-9% в АБ УКРГАЗБАНК (далі - Договір про приєднання) за встановленою АБ «УКРГАЗБАНК» формою. Пунктами 1.2.-1.3. Правил встановлено, що підписанням Договору про приєднання Позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з усіма умовами Правил, а також своє волевиявлення стосовно приєднання до Правил та отримання Кредиту на умовах, визначених у Правилах та Договорі про приєднання. Приєднуючись до Правил Позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених Договором про надання кредиту. У відповідності до п. 2.1. Правил - Банк надає Позичальнику кредитні кошти/відкриває кредитну лінію у розмірі та на умовах, визначених Договором про надання кредиту, а Позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти, сплатити комісії та проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених Договором про надання кредиту. Згідно п. 2.3. Правил - основні умови кредитування зазначаються в Договорі про приєднання. Виходячи із змісту п. 1. Договору про приєднання розмір загального ліміту кредитної лінії складає 900\~000,00 грн. Пунктами 2, 4. Договору про приєднання його сторони встановили, що кредитна лінія відкривається з 03 грудня 2021 року по 02 грудня 2026 року (включно). Позичальник погашає кредит у строки дії ліміту відповідного періоду та в сумі перевищення фактичної заборгованості по кредиту цього періоду над лімітом кредитної лінії наступного періоду, відповідно до Графіку зменшення ліміту кредитування (Додаток № 1 до Договору про приєднання). Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку комісії у розмірі та в порядку, визначеному Тарифами, які наведені в Додатку 2 до Договору про приєднання. Цільове використання (мета) кредитних коштів: на інвестиційні цілі, пов`язані із запровадженням суб`єктом підприємництва господарської діяльності. Згідно п. 5 Договору про приєднання кредитні кошти надаються Банком Позичальнику на підставі письмової заяви на отримання кредиту Позичальника відповідно до додатку № 1 до Правил в межах невикористаного залишку ліміту кредитної лінії згідно з Графіком зменшення ліміту кредитної лінії окремими траншами, шляхом: - оплати в межах сум та відповідно до строків, визначених у п. 2 Договору про приєднання, розрахункових документів Позичальника безпосередньо з позичкового рахунку в національній валюті № [NUMBER] , відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК». Згідно підпункту 10.1 пункту 10 Договору про приєднання, у забезпечення зобов`язань за договором про надання кредиту прийнято: - поруку [PERSON] ; - гарантію Кабінету Міністрів України в сумі 450\~000, 00 грн., що складає 50 % від суми ліміту кредитування за цим договором про надання кредиту. Виконання зобов`язань за Договором про приєднання забезпечено порукою [PERSON] , згідно Договору поруки № 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ-П від 03.12.2021 року. Так, пунктом 1.1. Договору поруки визначено, що Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником зобов`язань по Договору приєднання № 2194/2021/КиївОД-МСБ-НВКЛ. Пунктами 1.2. та 1.3. Договору поруки, передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і Позичальник. Пунктом 2.1. Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору Кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до Позичальника та Поручителя. Пунктами 2.2. і 2.3. Договору поруки зазначено, що Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги Кредитора, перерахувати суму заборгованості Позичальника за кредитним договором на рахунок(ки), номер(а) якого(их) зазначається(ються) в письмовій вимозі Кредитора. У разі невиконання Поручителем пункту 2.2. цього договору, Кредитор має право відшкодувати заборгованість по кредитному договору, шляхом звернення стягнення на майно, належне Поручителю у відповідності з вимогами чинного законодавства. У відповідності до приписів п. 5.1. Договорів поруки 1 та 2- цей Договір набирає чинності з моменту підписання Сторонами та скріплення відбитками печаток (за наявності) і діє по "02" грудня 2036 року (включно). Згідно п. 5.2. Договору поруки - порука за цим Договором припиняється у разі: припинення забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором; якщо після настання строку виконання зобов`язання Кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване Позичальником або Поручителем. Банк виконав свої зобов`язання за Договором про приєднання, відкривши Позичальнику з 03.12.2021 року ліміт кредитної лінії у загальному розмірі 900 000, 00 грн., якими останній почав користуватися з 08.12.2021 року, що підтверджується випискою по рахунку. Позивач вказує, що станом на 31.10.2023 року Позичальник має заборгованість у загальному розмірі 888 915, 28 грн. [INFO] [PERSON] (Позичальник) помер, що підтверджується скороченим витягом акту про смерть № 3064011/00/АZ/2022/682679 від 18.05.2022 року складеним Відділом реєстрації актів цивільного стану Познань, переклад та вірність копії якого засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорілою О.А. від 21.06.2022 року та зареєстровано в реєстрі за № 5064, 5065. 27.07.2022 року представником АБ «УКРГАЗБАНК» було направлено [PERSON] лист-вимогу про виконання порушеного позичальником зобов`язання та повернення всієї суми заборгованості за Договором приєднання, яка становить 884\~265, 33 грн. 16.08.2022\~року представником\~АБ «УКРГАЗБАНК»\~до Вишгородської\~державної нотаріальної\~контори було\~направлено вимогу\~кредитора до\~спадкоємців,\~згідно якої\~ПАТ АБ\~«УКРГАЗБАНК» заявляє\~вимогу до\~спадкоємців,\~які прийняли\~або приймуть\~спадщину за\~спадкодавцем [PERSON] в розмірі 888\~915, 28 грн. Просив зареєструвати дану вимогу та повідомити кредитора про наявність спадкоємців, що прийняли спадщину за померлим [PERSON] . Вишгородська державна нотаріальна контора листом від 30.08.2022 року № 662/02-14 у відповідь на претензію кредитора повідомила про заведення спадкової справи № 202/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 19.09.2023 року представником АБ «УКРГАЗБАНК» було направлено лист до Вишгородської державної нотаріальної контори з метою з`ясування наявності спадкоємців, що прийняли спадщину (чи було видано свідоцтва про право на спадщину та дані особи яким було видано свідоцтво), у відповідь на який нотаріальною конторою листом від 25.09.2023 року № 1197/02-14 повідомлено, що інформація щодо кола спадкоємців (із зазначенням їх прізвища, ім`я по батькові, адресу реєстрації) [PERSON] не надається відповідно до ст. 8 ЗУ «Про нотаріат». 12.12.2023 року до Вишгородського районного суду Київської області представником позивача було подано заяву про забезпечення доказів до подання позовної заяви, а саме витребування спадкової справи № 202/2022 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.12.2023 року вказану заяву задоволено та витребувано спадкову справу № 202/2022 заведену до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно вказаної спадкової справи № 202/2022 заведеної Вишгородською державною нотаріальною конторою на підставі вимоги кредитора ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» вбачається, що 20.09.2022 року [PERSON] звернулася нотаріальної контори із заявою зареєстрованої за № 422, згідно якої остання відмовилась від прийняття спадщини, що залишись після смерті її чоловіка. Окрім того, 04.11.2022 року до Вишгородської державної нотаріальної контори надійшла заява зареєстрована за № 670 від сина [PERSON] [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, справжність підпису якого на заяві засвідчено радником з консульських питань Посольства України в Республіці Польща Запєваловим Д.С. Також, 04.11.2022 до Вишгородської державної нотаріальної контори надійшла заява зареєстрована за № 671 від доньки [PERSON] [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, справжність підпису якої на заяві засвідчено другим секретарем з консульських питань Посольства України у Фінляндській Республіці Кононенко Д.С. 01.02.2023 року до Вишгородської державної нотаріальної контори надійшли заяви зареєстрована за № 51 від [PERSON] - сина [PERSON] та [PERSON] колишньої дружини [PERSON] про прийняття спадщини, справжність підпису останніх на заявах засвідчено консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (Сполучені Штати Америки) [PERSON] . Також, з матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що представник [PERSON] [PERSON] звернулася до нотаріуса в м. Тбілісі із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст. 1281, 1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під час вирішення спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша стаття 1282 ЦК України). Згідно зі статтею 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22) вказано, що «задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98)). року у справі № 916/617/17 (пункт 109))». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, викладено висновок, що «спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у погашенні заборгованості у разі смерті позичальника за рахунок спадкового майна, яке приймають у спадщину спадкоємці боржника. Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2021 року у справі № 202/7691/17 зазначено, що «правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 зазначено, що «ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину та набув у власність спадкове майно, зобов`язаний погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Саме суд при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника встановлює необхідні для цього обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у встановлені строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; частки спадкоємців у спадщині; обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця. До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника. Щодо пред`явлення вимоги кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України. Статтями 1281, 1282 ЦК України передбачено наступне: спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 у цивільній справі № 336/437/21. З матеріалів справи та спадкової справи встановлено, що 16.08.2022 року позивачем було направлено вимогу кредитора пред`явлену до спадкоємців на адресу Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області та яку отримано 30.08.2022 року, у зв`язку з чим суд вважає, що кредитором не пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України. При цьому, у відповідь на претензію Банку листом Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області від 30.08.2022 за № 662/02-14 було повідомлено про те, що заведено спадкову справу № 202/2022 після смерті [INFO] [PERSON] . Щодо кола спадкоємців, які прийняли спадщину слід зазначити наступне. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідачі є спадкоємцями боржника [PERSON] , а тому повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із частиною 1, 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом із тим, матеріалами спадкової справи підтверджено, що 20 вересня 2022 року, тобто у строк, встановлений статтею 1270 ЦК України, дружина спадкодавця - [PERSON] подала до Вишгородської державної нотаріальної контори Київської області заяву про відмову від спадщини, а відтак, спростовуються доводи позивача про належність відповідача до кола спадкоємців за законом після смерті позичальника та виключає задоволення вимог позову до такого відповідача. При цьому у судовому засіданні представником позивача наголошено, що вимоги банком пред`явлено до відповідача [PERSON] як до поручителя. Однак, такі доводи представника позивача суд оцінює критично, оскільки позовна заява виключно ґрунтується на нормах права, що регулюють порядок стягнення заборгованості із спадкоємців кредитора. В процесі розгляду справи представник позивача до суду із заявою про зміну предмета чи підстав позову не звертався. Між тим, слід звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 14-44цс22 в якій зазначено, що: зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та / або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем). У разі отримання такої згоди правовідносини поруки / іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та / або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими. Поряд з цим, звертаючись до суду з даним позовом до відповідачів, позивач іншої особи в якості відповідача ( [PERSON] , яка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини) у позові не зазначив, вважаючи відповідачів єдиними спадкоємцями боржника. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19). У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів чи відповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому (постанова Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі № 504/2591/18, провадження № 61-10911св20). При цьому, судам при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника для правильного вирішення справи необхідно встановлювати, зокрема такі обставини: - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Отже, враховуючи, що позивачем пред`явлено позов не до всіх спадкоємців, які звернулися до нотаріуса із відповідними заяви про прийняття спадщини, тобто не визначено коло всіх спадкоємців, та не залучено їх до участі у справі як відповідачів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і до відповідача [PERSON] , оскільки вказане позбавляє можливості дослідити в яких частинах кожним із спадкоємців успадковано майно, його вартість та визначити, за яку частину із зобов`язань померлого відповідає кожен з його спадкоємців, ураховуючи, що стягувати заборгованість слід відповідно до успадкованого кожним з них майна та у межах його вартості. Так, у даній справі належними відповідачами мали б бути особи, які прийняли спадщину від спадкодавця у встановленому законом порядку та в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Крім того, суду не надано доказів наявності після смерті [PERSON] спадкового майна, так як встановлення факту відсутності за життя у померлого будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування. При вирішенні спору суд має визначити обсяг відповідальності спадкоємців в межах вартості успадкованого майна. У своїй постанові № 587/381/15-ц від 04 лютого 2021 року, з урахуванням положень ст.1281,1282 ЦК України, Верховний Суд зазначив, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. На виконання вимог щодо встановлення обсягу спадкового майна судом було постановлено ухвалу суду про витребування у Вишгородської державної нотаріальної контори інформацію щодо спадкоємців, які звернулися із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину до майна померлого [INFO] [PERSON] , та чи видавалися їм відповідні свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, із зазначенням кому саме, а також інформацію щодо того, чи направлялися державним нотаріусом запити у відповідні органи з метою з`ясування наявності майна, що залишилося після померлого [PERSON] , [INFO] та чи виявлено таке майно. На виконання вказаної ухали суду державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори О. Шило листом від 14.02.2025 року № 237/01-16 було повідомлено, що спадкоємці із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі після померлого [INFO] [PERSON] до Вишгородської державної нотаріальної контори не зверталися. В даному випадку, судом встановлено, що жодній особі свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не видавалося, а відтак, відповідач [PERSON] фактично жодної спадщини після смерті [PERSON] не приймав. Наявність та об`єм спадкового майна після його смерті, у межах вартості якого спадкоємці останнього можуть нести відповідальність перед кредитором, як того вимагає ст. 1282 ЦК України, також не встановлено та суду не надано, що позбавляє суд можливості визначити обсяг відповідальності спадкоємців в межах вартості успадкованого майна. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed