Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

30 травня 2024 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 40916,15 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Стислий виклад позиції позивача та відповідача Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку № б/н від 28.12.2009 та приєдналась до Умова та правил надання банківських послуг саме в такій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку. 28.12.2009 відповідачем також підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій відповідач власним підписом підтвердив, що «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що зазначені у довідці, і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та відповідачем укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку поставлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 36000,00 грн. У процесі користування рахунком відбулась зміна відсоткової ставки до 42,0% річних. Надалі, у процесі користування рахунком 24.03.2023 відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Однак, відповідач не надавала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням. Крім того, згодом відповідач перестала вносити кошти посилаючись на спірні операції, які були проведені по її карткам в загальній сумі 33\~000,00 грн. Враховуючи, що входи в обліковий запис відбувались з різних пристроїв та без зміни паролю входу, оспорювані операції було проведено встановленою особою внаслідок компрометації паролю входу в Приват24, компрометації реквізитів картки з вини заявника. Отже, позивач вважає відмову від сплати за кредитом не обґрунтованою і такою, що суперечить умовам і правилам банку та чинного законодавства. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 18.03.2024 має заборгованість 40916,15 грн, яка складається з наступного: 32\~189,93 заборгованість за тілом кредиту, 8\~726,00 грн заборгованість за простроченими відсотками. Саме з огляду на викладені обставини позивач і звернувся до суду. 18 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Аргументувала свої заперечення тим, з 28.12.2009 по 08.07.2023 вона періодично користувалась кредитними коштами для потреб сім`ї і своєчасно поповняла кредит. Станом на 08.07.2023 заборгованості по кредиту не було. Пізніше, після отримання 11.07.2023 повідомлення від «ПриватБанка» про підтвердження списання 4800 грн з її кредитної картки, відповідач зайшла в свій особистий кабінет Приват24, та побачила, що з кредитної картки неодноразово знімались кошти на загальну суму 33000 грн. 12.08.2023 відповідач одразу звернулась до «ПриватБанку» та згодом і до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, де її заява була зареєстрована в єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12023162240000809 за ст. 190 ч. 3 КК України. На даний час слідство триває. 18.11.2024 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій ще раз наголошено на тому, що враховуючи, що входи в обліковий запис ПС Приват24 [PERSON] відбувались з різних пристроїв та без зміни паролю входу оспорювані операції по карті клієнта [PERSON] за 09-11.07.2023 було проведено не встановлено особою внаслідок компрометації паролю входу в ПС Приват24, компрометації реквізитів картки, - з вини заявника. Тому, позивач вважає відмову від сплати за кредитом не обґрунтованою і такою, що суперечить умовам і правилам банку та чинного законодавства. На даний час, за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, жодну особу не визнано винною у вчиненні злочину. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі 01 липня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі відкрито спрощене позовне провадження. 31 березня 2025 року Ухвалою суду витребувані докази по справі. 06.06.2025 витребувані докази надійшли на адресу суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач, представник відповідача з позовними вимогами не погодилися, просять суд в їх задоволені відмовити. Фактичні обставини, встановлені судом 28 грудня 2009 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та приєдналась до Умова та правил надання банківських послуг. Згідно довідки від 19.03.2024 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписаний договір б/н, за яким надано наступні кредитні картки: 1)[NUMBER] , дата відкриття 28.12.2009, термін дії 02/13, універсальна; 2)[NUMBER] , дата відкриття 25.06.2012, термін дії 08/15, універсальна; 3)[NUMBER] , дата відкриття 13.01.2012, термін дії 10/15, універсальна; 4)[NUMBER] , дата відкриття 03.04.2015, термін дії 03/19, універсальна; 5)5168755513677639, дата відкриття 03.04.2015, термін дії 03/19, універсальна; 6)5168755430999058, дата відкриття 30.08.2018, термін дії 08/22, універсальна; 7)5457082297160728, дата відкриття 24.03.2023, термін дії 01/27, універсальна. /а.с. 57/ 24 березня 2023 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у п. 8 якої зазначається: «підписанням цієї Заяви на підставі статті 634 ЦК України Клієнт приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Автоплатежі», Умови та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Умови та правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. /а.с.40/ Відповідно до п. 9.2. вищезазначеної заяви розмір кредитного ліміту не перевищує: 200\~000 грн для карт «Універсальна», строк кредитування 12 місяців, процентна ставка 42,0 %, фіксована. /а.с.41/ Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.12.2009, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 18.03.2024, заборгованість за тілом кредита - 32189,93 грн, заборгованість за простроченими відсотками 8726,22 грн. /а.с.29/ 14.07.2023 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано заяву потерпілої [PERSON] , яка просила прийняти міри правового характеру до невідомої особи, яка в період часу з 09.07.2023 по 10.07.2023 незаконно з використанням електронно-обчислювальної техніки перевела з її банківської картки банку «ПриватБанк» № [NUMBER] грошові кошти в сумі 33\~000 грн, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.3 КК України. /а.с. 103/ Відповідно до листа Білгород Дністровського районного відділу поліції від 06.06.2025 на виконання ухвали суду зазначено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023162240000809 від 13.07. 2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України триває, проводяться всі необхідні слідчо розшукові дії. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, що вимагається приписами ст.1055 ЦК України. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За результатами дослідження матеріалів справи та з урахуванням того, що сторонами не оскаржується факт укладення договору між позивачем та відповідачем від 28 грудня 2009 року, суд доходить висновку, що між сторонами дійсно укладено вказаний договір. Так, згідно положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, відповідно до ст. 1048 ЦК України, кредитор має право на одержання від позичальника відсотків нарахованих на суму боргу до дня його повернення. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Водночас, аналізуючи фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до\~пунктів 136,\~140,\~146\~розділу VІI\~Положення про\~порядок емісії\~та еквайрингу\~платіжних інструментів, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України №164 від 29.07.2022, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що власник рахунку своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину власника рахунку як підставу цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22 (провадження №61-8249св23) вказано на те, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Суд бере до уваги доводи сторони відповідача про те, що відповідач проживає у селі, має поганий мобільний зв`язок, після закінчення операції зі списання коштів 11.07.2023, на наступний день звернулась до ПриватБанку. 12.07.2023 звернулась із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області. У межах наявного кримінального провадження встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами позивача. Водночас, суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що на даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не визнано винною; відповідач має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку, з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі №766/19614/18 (провадження №61-19350св19), суд виснував, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків не є підставою для відмови у задоволенні позову. Згідно із вимогами ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, з огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати відповідні платіжні операції, зокрема, знімати та перераховувати кошти, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача, вимоги щодо стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору на користь позивача у розмірі 2422,40 грн не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed