Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визначити йому додатковий двохмісячний строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Вказував, що підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою є та обставина, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилася спадщина на належне їй майно. Він є спадкоємцем за заповітом та з метою оформлення спадщини звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини. Вважав причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, оскільки про існування заповіту, йому не було відомо, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 01.04.2025 року по даній цивільній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.04.2025 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Козловська Ю.П. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву в якій просить справу розглядати у їх відсутності. Позов підтримують повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. У відповідності до вимог ч. 4 ст.206\~ЦПК\~України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, з врахуванням положень ст.247 ч.2 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5\~ЦПК\~України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Позивач є спадкоємцем за заповітом, що стверджено, копією заповіту від 13 січня 2006 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Задубрівської сільської ради Заставнівського району, Чернівецької області, [PERSON] , згідно якого спадкодавець [PERSON] , заповіла [PERSON] , належне їй майно (а.с. 10). Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ за № 000261 від 27 травня 2003 року [PERSON] , на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,09 га розташована на території Задубрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с. 12). Інших спадкоємців за законом на вказане майно немає, вказана обставина стверджена матеріалами спадкової справи за № 283/2018 яка була заведена після смерті спадкодавиці [PERSON] (а.с.23-31). Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною першою статті 1269\~ЦК\~України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з тим, особа, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк, може звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної норми, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має ураховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. 12 жовтня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Бурдейної Г.П. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки ним пропущено встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 жовтня 2018 року. Позивач виїхав за межі України, тому до даного часу не звертався до суду, що стверджено копією його закордонного паспорту з відповідними відмітками Обставиною що перешкодила своєчасно подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини прийняти спадщину після смерті спадкодавиці стала необізнаність в існуванні заповіту на ім`я позивача. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України і у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Необхідність встановлення певних строків на прийняття спадщини обумовлена інтересами цивільного обігу в цілому, маючи на меті якнайшвидше усунення стану правової невизначеності, яка виникає в разі смерті спадкодавця, та забезпечення певних гарантій особам, права яких є похідними від поведінки спадкоємців попередньої черги. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Велика Палата ВС у постанові від 26.06.2024\~р. з цього приводу висловила таку правову позицію. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту. Проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають зі спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси, не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала (справа №\~686/5757/23). Отже, у цій справі суд має визначити, чи відповідає цій меті, а також принципу справедливості та інтересам суспільства позбавлення позивача прав на спадкове нерухоме майно. Проте, таке втручання у право власності (законне сподівання, очікування) позивача не у повній мірі відповідає законній меті встановлення строків у спадковому праві, не вирішує нагальні соціальні потреби, а тому не може вважатись пропорційним. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Крім того, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція визначає ряд основоположних прав і свобод, а саме не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). При ухваленні рішення в даній конкретній справі суд визнає поважною\~причину пропуску\~строку позивачем\~для подання\~заяви про\~прийняття спадщини та враховує те, що відповідач визнав позовні вимоги, відсутність інших спадкоємців за законом та за заповітом. При цьому, суд, беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства, а саме: справедливість, добросовісність та розумність, доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню з метою захисту законних прав та інтересів [PERSON] .

Outcome: approved