Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Короткий зміст позовним вимог У травні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 02 грудня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/742527, відповідно до умов якого відповідачу були надані грошові кошти в межах поточного ліміту в розмірі 48 900,00 грн. Строк користування кредитом становить 48 місяців, з 02.12.2019 року по 02.12.2023 року. Фіксована процентна ставка за користування кредитом складає 35,3% річних. 20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало право вимоги до [PERSON] . В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим має заборгованість в сумі 38 948,83 грн., яка складається з наступного: 34 016,14 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4 932,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги, відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. Покликаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 014/380805/82/742527 від 02 грудня 2019 року у розмірі 38 948,83 грн, вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 травня 2025 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 12 травня 2025 року було скеровано запит до голови Новокальчевської ОТГ Березівського району Одеської області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 14 травня 2025 року відповіді вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14 травня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до довідкового листа від 05 червня 2025 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися, слухання відкладено на 19 червня 2025 року. Представник позивача ТОВ «ФК» Сіті Фінанс» в судові засідання 05 червня 2025 року та 19 червня 2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві просить справу розглядати за відсутності представника позивача, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Додатково подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання 05 червня 2025 року та 19 червня 2025 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подавав. Про судовий розгляд справи, призначений на 05 червня 2025 року, повідомлявся шляхом направлення смс-повідомлення у додаток Viber на номер телефону [NUMBER] , однак смс-повідомлення не доставлено. Про судовий розгляд справи, призначений на 19 червня 2025 року, повідомлявся шляхом направлення судової повістки рекомендованим поштовим листом, а також через оголошення на офіційному веб-порталі «Судової Влади України». У зв`язку з неявкою позивача та відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до статті 280 ЦПК України заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 02 грудня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014/380805/82/742527. Відповідно до заяви-договору, відповідачу були надані грошові кошти в розмірі 48 900,00 грн., шляхом зарахування на картковий рахунок з одночасним з наступним відображенням інформації надання кредиту на картковий рахунок через поточний рахунок в дату надання кредиту або на наступний день. Строк користування кредитом становить 48 місяців, що починається з 02 грудня 2019 року та закінчується 02 грудня 2023 року. Фіксована процентна ставка за користування кредитом складає 35,3 % річних. [PERSON] користувався кредитом, згідно виписки по рахунку за період з 02 грудня 2019 року по 01 грудня 2020 року, наданої позивачем. 20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало право вимоги до [PERSON] . Відповідно до Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № 114/2-57-F від 20 грудня 2022 року, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №014/380805/82/742527 від 02 грудня 2019 року в сумі 38 948,83 грн., яка складається з наступного: 34 016,14 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4 932,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до рахунку заборгованості за кредитним договором станом на 23 грудня 2022 року у [PERSON] існує заборгованість у розмірі 38 948,83 грн., яка складається з наступного: 34 016,14 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4 932,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1 статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Судом враховано, що АТ «Райффайзен Банк» свої зобов`язання перед [PERSON] за кредитним договором від 02 грудня 2019 року виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконувала, у результаті чого станом на 23 грудня 2022 року у [PERSON] існує заборгованість у розмірі 38 948,83 грн., яка складається з наступного: 34 016,14 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4 932,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Наявність заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Судом враховано, що у матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, поданий позивачем, при цьому відповідачем не надано суду заперечення з приводу відсутності у неї заборгованості. Крім того, відповідачем не надано суду свого розрахунку та/або документів на підтвердження відсутності у неї заборгованості. З огляду на зазначене, суд вважає поданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом, оскільки такий не спростовано відповідачем. При цьому випискою по кредиту, виданої на ім`я [PERSON] , встановлено, що за період з 02 грудня 2019 року по 23 грудня 2022року він активно користувався кредитними коштами, наданими АТ «Райффайзен Банк». У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц (провадження № 61-998св24) зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 487/6342/18 (провадження № 61-2433св24) зазначено, що обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом, суду не надано, позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлено, що 20 грудня 2022 року між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/2-57-F, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» отримало право вимоги до [PERSON] . Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини 1 статті 512, статтею 514, частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор за кредитним договором, набув право вимоги до відповідача, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість відповідача за кредитним договором, задовольнивши позов в повному обсязі. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», до якого перейшло право вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з останнього на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованість у розмірі 38 948,83 грн, яка складається з: 34 016,14 грн. - сума заборгованості за кредитом; 4 932,69 грн. - сума заборгованості за відсотками. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до приписів статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати, пов`язані з витребуванням доказів та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із частиною 3 статті137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини 4 статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правової допомоги № 14/06/2023 від 14 червня 2023 року; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року; замовлення №999 до договору про надання правничої допомоги від 14 червня 2023 року; акт виконаних робіт до замовлення № 999 на загальну суму 1 400,00 грн., з яких: 400,00 грн. - за аналіз судової практики та законодавства, 400,00 грн. - за аналіз матеріалів за договором №014/380805/82/742527, 600,00 грн. - за підготовку позовної заяви до суду з додатками до неї, відправлення пакету документів до суду; платіжну інструкцію №275 від 30 січня 2025 року про перерахування ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» адвокату Титаренку В.В. 1 400,00 грн. за послуги з правничої допомоги за Замовленням №999; свідоцтво серії ЗР №21/2971 про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер серії АІ №1888641. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Суд,

Outcome: approved