Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що 24.09.1997 року на підставі договору дарування отримала в дар 1/2 ідеальних частини житлового будинку садибного типу розташованого за адресою : [ADDRESS] . Також їй належить земельна ділянка кадастровий номер 1221010100:09:008:0039, за адресою: [ADDRESS] . Загальна площа земельною ділянки де розташована її частина житлового будинку садибного типу 0,1000 га, призначення для обслуговування житлового будинку та має окремий вихід. Інший співвласник [PERSON] на праві власності має іншу 1/2 частини вказаного будинку житлового будинку садибного типу та земельну ділянку розміром 0,1000 га. Після смерті [PERSON] , донька померлої [PERSON] відкрила спадщину спадкова справа № 572/2007 від 05.10.2007 року, але свідоцтво про право на спадщину не отримала. Кожна сторона володіє конкретною визначеною часткою домоволодіння в цілому. Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна частка позивача за технічними показниками є відокремленим об`єктом, має окремий вихід та може бути виділена в натурі. Запропоновано присвоїти самостійну адресу: [ADDRESS] . Невизначеність в житловому будинку в цілому не дає можливості вільно розпоряджатись даним майном, що й стало підставою звернення до суду. Просить суд припинити право спільної власності, виділити в натурі в окремий об`єкт, визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Провадження у справі відкрито 22.05.2025. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням справу розглянути без її участі. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи КП «Верхньодніпровське БТІ» у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником частки житлового будинку садибного типу розташованого за адресою : [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 24.09.1997 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області. Також позивачка є власником земельної ділянки, площею 0.1571 га. із кадастровим номером 1221010100:09:008:0039 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована [ADDRESS] , згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 075279 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Власником іншої частки спірного житлового будинку відповідно до договору дарування від 20.02.1963, посвідченого державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області є Кучер Надія Андріївна. Також [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка, площею 0.130 га., яка розташована [ADDRESS] , згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 099432. З технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виготовленого на замовлення позивачки станом на 20.02.2025 встановлено, що вказане домоволодіння складається з житловому будинку літера А1, прибудови до житлового будинку а1, а2, сарай В1, літня кухня В2, гараж Г1, сарай М1, навіс м1, навіс П1, літній душ Р1, вбиральня Т1, навіс У1, погріб з шийкою З1, паркан №3, хвіртка №4, ворота №5, паркан №6, паркан№7, паркан №8, мощення І, зливна яма з/я. Як вбачається з висновку від 20.02.2025 виданого ТОВ «Верхньодніпровське БТІ» щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками вказаний об`єкт нерухомого майна може бути поділено. Згідно ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч.2 ст.13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц, провадження № 61-40289св18. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за N 774/14041, пункт 2.6 якої передбачає, що висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1), повинен містити такі дані: а) кому належить об`єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об`єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об`єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об`єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). Таким чином допустимим доказом щодо технічної можливості здійснення поділу майна в натурі та виділ часток з спільної часткової власності в окремі об`єкти нерухомого майна є відповідний експертний висновок про технічну можливість поділу. Відповідно до ч.1,2 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Згідно ч. 6,7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок ТОВ «Верхньодніпровське БТІ», про технічну можливості поділу об`єкта нерухомості від 20.02.2025 року, є неналежним доказом, оскільки в ньому поділені споруди, що не перебувають у власності сторін, відповідно до правовстановлювальних документів, вказаний висновок не містить переліку питань поставлених на вирішення експерта, методів та засобів дослідження, матеріалів на підставі яких здійснено та зроблено висновок про технічну можливість поділу. Також висновок не містить зазначення, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо не правдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Вказане в свою чергу є самостійною правовою підставою для визнання вказаного документу неналежним засобом доказування, згідно правової позиції викладеної в Постанові ВП ВС від 18/12/2019 у справі №522/1029/18. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачем не заявлялось. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно ч.3 ст. 367 ЦК України договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до пп. 6.6, 6.8.,6.9, 6.11 пункту 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5; учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Одночасно з посвідченням договору про виділ частки в натурі (поділ) житлового будинку, будівлі або споруди нотаріусом посвідчується договір про виділ частки в натурі на місцевості земельної ділянки. Для посвідчення останнього разом з іншими документами нотаріусу подається нотаріально посвідчений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку. Укладення договору про виділ частки в натурі припиняє спільну часткову власність для особи (осіб), частка якої виділяється за цим договором. Укладення договору про поділ спільного майна припиняє спільну власність для усіх співвласників. Якщо між учасниками спільної часткової власності виникають спори щодо визначення, зміни розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі (поділу), нотаріус відмовляє у вчиненні такої нотаріальної дії і роз`яснює заінтересованим особам їх право звернутися до суду для вирішення цих спорів. Статтею 392 ЦК визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Так позивачем до суду не надано доказів того, що сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку передбаченому ч.3 ст. 367 ЦК України, відповідач позовні вимоги визнає. Отже позивачем не доведено будь-які правові підстави для припинення права спільної часткової власності і визнання за ним права власності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та недоведені, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог слід відмовити, тому витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на позивача.

Outcome: dismissed