Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

05 березня 2019 року до суду надійшла позовна заява про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, у якій позивач зазначає, що 24 червня 2010 року сторони зареєстрували шлюб від якого мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і відповідачка записана їх матір`ю. Посилаючись на те, що діти проживають з ним і знаходяться на його утриманні, оскільки він працює в ТОВ «АГРО-Форте» на посаді робітника з комплексного обслуговування сільськогосподарського виробництва і отримує заробітну плату близько трьох тисяч гривень, яких не вистачає на утримання трьох дітей, крім того на його утриманні перебуває непрацездатна мати, а відповідачка ухиляється від обов`язку утримувати своїх дітей, [PERSON] просить суд стягнути з неї на його користь аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до їх повноліття. 25 лютого 2020 року заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області позов задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки з усіх видів її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2019 року до досягнення дітьми повноліття. Стягнути, одноразово, з [PERSON] 768 грн. 40 коп. судового збору. 19 червня 2025 року ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року у справі №678/252/19. Скасовано заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року у справі №678/252/19. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 08 год. 30 хв. 25 червня 2025 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з заявлених у ньому підстав. Пояснив, що дружина жодних коштів не надає. Дітей він утримує самостійно. Відповідач [PERSON] заперечила проти позовних вимог. Окрім того, зазначила, що під час спільного проживання [PERSON] систематично при дітях застосовував фізичну силу, а саме: завдавав їй тілесних ушкоджень та тортур. В 2019 році [PERSON] вкотре побив її в присутності дітей, тому вона покинула територію України, щоб залишитися живою. Вона виїхала з України 06 грудня 2019 року та 18 березня 2025 року повернулася в Україну. Позивач забороняє бачитись їй з дітьми та надавати подарунки, кошти на утримання дітей, про що також подала письмові пояснення. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1 і ч. 2 ст. 27). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ч. 1). Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ч. 2). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч. 1). Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ч. 2). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3). Як зазначено у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених положень Закону України «Про охорону дитинства» свідчить, що витрати на потреби дитини мають бути однаковими для кожного з батьків. Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1). Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками (ч. 2). Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч. 6). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч. 8). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10). В ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1). Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2). Як зазначено у ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2). Одним із основних прав дитини є право на утримання. За змістом ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначено у ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2). За приписами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (абз. 1). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (абз. 3). Згідно повторного Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Летичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 18 січня 2019 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 червня 2010 року. Прізвище дружни після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 09 від 20 вересня 2010 року Пироговецької сільської ради Хмельницького району, [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю записана [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 5 від 07 грудня 2012 року виконкому Пироговецької сільської ради Хмельницького району, [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю записана [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 2 від 05 лютого 2014 року виконкому Пироговецької сільської ради Хмельницького району, [PERSON] народився [INFO] і його матір`ю записана [PERSON] . Згідно довідки № 40, виданої Меджибізькою селищною радою лютого 2019 року, з жовтня 2017 року на повному утриманні та вихованні батька [PERSON] знаходяться діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 38950 від 26 лютого 2019 року, [PERSON] перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію за віком з 09 квітня 2014 року. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON] , виданої ТОВ «Агро-Форте», загальна сума доходу за період з січня 2018 року по грудень 2018 року без урахування аліментів становить 48 263 грн. 27 коп., з них податок з доходів фізичних осіб - 9 411 грн. 38 коп. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають трьох неповнолітніх дітей, які проживають з батьком та повністю перебувають на його утриманні, діти зростають та потребують матеріальної допомоги. Як з позовної заяви, так і з позиції позивача у судовому засіданні вбачається, що він підтримує позовні вимоги, тому це свідчить про те, що позивач потребує матеріальної допомоги на утримання спільних з відповідачем дітей, яку відповідач йому не надає. Належні і допустимі докази того, що позивач отримує від відповідача необхідну і достатню матеріальну допомогу на утримання спільних дітей матеріали справи не містять. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що він отримує заробітну плату, якої не вистачає на утримання дітей, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, оскільки обв`язок утримувати та забезпечувати спільних неповнолітніх дітей лежить спільно на обох з батьків. Так, батьки мають рівні права та обов`язки і в однаковій мірі повинні забезпечувати утримання своїх дітей до їх повноліття, тому є обґрунтованими доводи позивача про необхідність стягнення з відповідача аліментів на його користь на утримання дітей. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на дітей у зазначеному позивачем розмірі, суд виходить з того, що відповідачка є особою працездатного віку, жодних доказів того, що вона не спроможна сплачувати аліменти в силу певних обставин (стан здоров`я, догляд за непрацездатним членом сім`ї, наявність на утриманні інших дітей, тощо) суду вона не надала. Хоча ч. 5 ст. 183 СК України визначає розмір аліментів під час вирішення справ в порядку наказаного провадження, однак законодавцем у цій нормі права зазначено розмір аліментів на трьох дітей в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, який є також орієнтиром для вирішення справ в порядку позовного провадження. За цих обставин суд вважає, що відповідач спроможна сплачувати аліменти на дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів. Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, відповідатиме інтересам та потребам неповнолітніх дітей, буде необхідним та достатнім для належного їх виховання та утримання, забезпечення їх належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довів правомірність своїх вимог, водночас відповідач не надав доказів, які спростовують твердження позивача, що є його процесуальним обов`язком. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору у даній справі, тому на підставі ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду у даній справі у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved