Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із зазначеною заявою. 08.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «Авто Ролідас» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12395. Відповідно до п. 1.1 Договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD, модель С-МАХ SE, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що належав відповідачеві. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що сторони повинні укласти основний договір не пізніше 30.06.2022. У пункті 1.3 Договору відповідач гарантував, що транспортний засіб на момент укладання основного договору буде належати йому на праві власності та не матиме будь-яких обтяжень (арешту, заборони відчуження, застави тощо). Відповідно до п. 2.1 Договору ціна транспортного засобу становить 209 550,50 грн, у тому числі ПДВ - 34 925,08 грн, та підлягає оплаті позивачем у безготівковій формі на поточний рахунок відповідача. Пунктом 3.1 Договору передбачена державна реєстрація транспортного засобу на нового власника у сервісному центрі МВС України після укладення основного договору. Згідно з п. 4.1 Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами (08.02.2022) та діє до 30.06.2022 або до дня укладення основного договору. На виконання умов договору позивачем 09.02.2022 було сплачено відповідачеві грошові кошти у повному обсязі - 209 550,50 грн (квитанція №698T003WNІ від 09.02.2022). Основну частину вказаної суми, а саме 167 640 грн, позивач отримала у кредит в АТ «ОТП БАНК» згідно із кредитним договором №2038960991 від 09.02.2022, поручителем за яким виступає відповідач. Позивач зазначив, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором в установлений строк не виконав. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу до 30.06.2022 між сторонами укладений не був, транспортний засіб позивачу переданий не був. На думку позивача, відповідач порушив умови попереднього договору, що є підставою для повернення сплачених коштів. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 серпня 2024 року справу було передано за підсудністю до Оболонського районного суду. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подала. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.02.2022 між [PERSON] та ТОВ «Авто Ролідас» укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-12395. Відповідно до п. 1.1 Договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD, модель С-МАХ SE, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що належав відповідачеві. Пунктом 1.2 Договору передбачено, що сторони повинні укласти основний договір не пізніше 30.06.2022. У пункті 1.3 Договору відповідач гарантував, що транспортний засіб на момент укладання основного договору буде належати йому на праві власності та не матиме будь-яких обтяжень (арешту, заборони відчуження, застави тощо). Відповідно до п. 2.1 Договору ціна транспортного засобу становить 209 550,50 грн, у тому числі ПДВ - 34 925,08 грн, та підлягає оплаті позивачем у безготівковій формі на поточний рахунок відповідача. Пунктом 3.1 Договору передбачена державна реєстрація транспортного засобу на нового власника у сервісному центрі МВС України після укладення основного договору. Згідно з п. 4.1 Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами (08.02.2022) та діє до 30.06.2022 або до дня укладення основного договору. На виконання умов договору позивачем 09.02.2022 було сплачено відповідачеві грошові кошти у повному обсязі - 209 550,50 грн (квитанція №698T003WNІ від 09.02.2022). Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно із ст. 1-1 вищевказаного Закону цей Закон регулює відносини між споживачем товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного випливає, що спірні правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем підлягають регулюванню Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. З наведеної норми права випливає, що предметом договору купівлі-продажу може бути, в тому числі і товар, який продавець набуде в майбутньому. Укладаючи попередній договір, позивач бажав настання реальних наслідків у виді якнайшвидшого отримання у власність бажаного автомобіля. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення. Судом встановлено, що основний договір з купівлі-продажу транспортного засобу мав бути укладений сторонами до 30.06.2022, що визначено попереднім договором, також позивачем було внесено плату за попереднім договором. Оскільки відповідачем умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений строк не виконані, майно не придбане та у власність позивача не передане, основний договір не укладений, оспорений правочин є припиненим. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки судом встановлено, що умови договору відповідачем не виконані, при цьому перераховані позивачем кошти за обумовлені роботи йому не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 209 550,50 грн. як безпідставно набутих. Крім того, позивач просила визнати вказаний попередній договір недійсним, пославшись на те, що ТОВ «Авто Ролідас» вчинило умисні дії із введення позивача в оману щодо предмету договору, оскільки зазначило в ньому, що не є власником майна. Разом з тим, позивач не обґрунтувала які саме обставини, зазначені у договорі, не відповідали фактичним обставинам. Також позивач не зазначила конкретну підставу недійсності вказаного договору, передбачену нормами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Як зазначила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, правочин чи договір з`являються як юридичний факт в момент їх вчинення. Недійсність може «вражати» правочин чи договір, і вона стосується саме моменту його вчинення, а не виконання. Отже, невиконання договору саме по собі не є підставою для визнання його недійсним. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, враховуючи, що позивач не навів конкретних обставин, які б свідчили про недодержання відповідачем вимог ст. 203 ЦК України в момент його вчинення, не надав доказів на підтвердження доводів про введення позивача в оману в момент укладення договору, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 095,5 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial