Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Дяків О.Я., звернулися в суд з позовом до відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, представник позивача вказала, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав до колгоспного двору, членами якого були [PERSON] (мати позивача), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку, як спадкоємець першої черги прийняла позивач, оскільки разом із нею проживала на день смерті. [INFO] помер син позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , якому, як члену колгоспного двору, належала частка у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами, що становила 1/5. Після смерті сина його частку порівну успадкували батьки, як спадкоємці першої черги, оскільки разом із ним проживали на день смерті. Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім того, позивач [PERSON] зверталась до державного реєстратора із заявою про реєстрацію частки, яка належить їй у майні колгоспного двору, однак їй також було відмовлено у здійсненні вказаної дії з підстав відсутності правовстановлюючого документа. Просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку, за [PERSON] - на 3/10 частки, за [PERSON] - на 1/5 частку у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19 травня 2025 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник позивачів адвокат Дяків О.Я. позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити із підстав, викладених у ньому. Відповідач Теребовлянська міська рада Тернопільського району Тернопільської області у підготовче судове засідання не з"явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 19 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав до колгоспного двору, членами якого були [PERSON] (мати позивача), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Оскільки житловий будинок в [ADDRESS] належав до колгоспного двору, то усім його членам належала у ньому частка, яка складає по 1/5 кожному. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 серпня 2000 року. Після її смерті відкрилась спадщина, яку, як спадкоємець першої черги прийняла позивач [PERSON] , оскільки разом із нею проживала на день смерті. [INFO] помер син позивачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (свідоцтво смерть серії [NUMBER] ), його частку у майні колгоспного двору 1/5 порівну успадкували батьки, як спадкоємці першої черги, оскільки разом із ним проживали на день смерті. Таким чином, позивачу [PERSON] належить 1/2 частка у житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (1/5 частка як члена колгоспного двору, 1/5 частка після смерті матері [PERSON] та 1/10 частка після смерті сина [PERSON] ), позивачу [PERSON] 3/10 частки (1/5 частка як члена колгоспного двору та 1/10 частка після смерті сина [PERSON] ), позивачу [PERSON] 1/5 як члена колгоспного двору. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. від 22 листопада 2024 року № 292/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв"язку із відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності на належний [PERSON] житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерхоме майно [PERSON] про відмову в проведенні реєстраційних дій від 25 березня 2025 року № 77995099 [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій з підстав відсутності правовстановлюючого документа. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.529,548,549 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом та відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1223,1268 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Згідно із ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи зазначені обставини, визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами у належних їм частках слід задовольнити.

Outcome: approved