Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі «Позивач») звернулося до суду з позовом до [PERSON] («Відповідач»), в якому просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СВЕА ФІНАНС» суму заборгованості за Кредитним договором №Р20.00108.05288147 від 21.05.2019 року в розмірі 25 009,71 грн., з яких: - 10 180,36 грн. заборгованість за основним боргом, - 4 824,89 грн. заборгованість за відсотками, - 10 004,46 грн. заборгованість за іншими процентними платежами. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21.05.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Р20.00108.05288147, відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» надає клієнту кредит на поточні потреби в розмірі 22 500,00 грн., строком на 12 місяців з процентною ставкою 15% річних, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користування та обслуговування. 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу №01.02-31/23 відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС», а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні АТ «Ідея Банк», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі прав вимоги, в тому числі і за договором №Р20.00108.05288147, боржником за яким є Відповідач. Відповідач не сплачувала своєчасно кредит та відсотки, в зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 25 009,71 грн., яу включає в себе: 10 180,36 грн. заборгованість за основним боргом, 4 824,89 грн. заборгованість за відсотками, 10 004,46 грн. заборгованість за іншими процентними платежами, яку і просить стягнути Позивач з Відповідача. Представник позивача в у позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення, просив розгляд справи проводити без його участі. Представником Відповідача [PERSON] на адресу суду подано Відзив на позов,\~ в якому, посилаючись на пропуск Позивачем строку позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову з цієї підстави. Зазмістом поданої заяви Відповідач просила здійснювати розгляд справи без її участі, у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 21.05.2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту та страхування №Р20.00108.05288147, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» надає клієнту кредит для власних потреб шляхом переказу в сумі 22 500 грн., на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий у АТ «Ідея банк», включаючи витрати на страховий внесок за рахунок кредиту, згідно з умовами договору добровільного страхування життя. Строк кредиту 12 місяців, процентна ставка 15% річних, дата повернення кредиту 21.05.2020 року. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначений як змінна частина в розмірі 9,5%, збільшена на 5,5% (Маржа банку) (п.1.8 Договору). У п.1.5 Договору вказано, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 Договору як «Інші послуги банку». Вказаний кредитний договір підписаний особистими підписами сторін 21.05.2019 року (а.с.7). До матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту, підписаний власними підписами сторін 21.05.2023 року, в якому зазначено аналогічні договору умови, а саме щодо інформації та контактних даних кредитодавця, основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача (тип кредиту споживчий кредит, сума кредиту 22 500,00 грн., строк кредитування 12 місяців, мета отримання кредиту споживчі цілі, спосіб надання кредиту безготівковим шляхом, ) інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача ( процентна ставка 15% річних, тип процентної ставки змінювана, плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,80% щомісячно від початкової суми кредиту, загальні витрати за кредитом 27646,69 грн), порядок повернення кредиту - згідно із графіком платежів, додаткова інформація (послуги страховика, наслідки прострочення виконання зобов`язань за договором - пеня 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 календарних днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 календарного дня), інші положення (а.с.8). Згідно ордеру-розпорядження про видачу кредиту №1 від 21.05.2019 року на підставі кредитного договору №Р20.00108.05288147, [PERSON] перераховано кошти в сумі 19 565,22 грн (а.с.9). На підставі ордеру-розпорядження №2 від 21.05.2019\~ року про сплату страхового платежу від [PERSON] перераховано кошти (страховий платіж) в сумі 495,94 грн (а.с.9). За даними довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №Р20.00108.05288147 за [PERSON] рахується заборгованість в загальній сумі 25 009,71 грн., з яких заборгованість за основним боргом 10180,36 грн., заборгованість за відсотками 4824,89 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 10004,46 грн (а.с.14). У виписці по рахунку за договором №Р20.00108.05288147, укладеним з [PERSON] \~ зазначено суми погашення заборгованості за кредитом, в тому числі заборгованості за прострочені відсотки, сплати строкових відсотків за користування кредитом, погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, стягнення коштів на погашення простроченої кредитної заборгованості, інформація щодо видачі кредиту та страхового платежу за договором (а.с.15-16). 25 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна») укладено договір факторингу № 01.02-31/23 відповідно до умов якого, АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «ТОВ «Росвен Інвест Україна»», а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») приймає належні АТ «Ідея Банк», права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників №3 до договору факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва ТОВ «Росвен Інвест Україна») набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] в загальній сумі 57 262,61 грн (а.с.17-23). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В п. 1 ст.629 ЦКУкраїни вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст.612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, частиною 1 статті 11 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Зі змісту вказаної норми убачається, що суд вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права неалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020\~ року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19), та у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що сторони шляхом підписання 21.05.2019 року кредитного договору №Р20.00108.05288147 обумовили у письмовій формі розмір процентів за користування кредитними коштами в сумі 15%. Відповідач отримала кредит, в подальшому розпорядилася даними коштами на власний розсуд, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала в повному обсязі, кредитні кошти в повному обсязі не повернула. Доказів на спростування отримання кредиту за кредитним договором в повному обсязі від 21.05.2019 року Відповідачем не надано. Щодо стягнення з Відповідача заборгованості за іншими процентними платежами в сумі 10 004,46 грн, то суд зазначає, що під час дослідження доказів не було встановлено погодження між кредитодавцем та відповідачем «інших процентних платежів», їх розмір та порядок нарахування і сплати. В той же час, у розрахунку боргу саме така сума зазначена як заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями. При цьому в порушення п.1.5 договору, в якому вказано, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором, останнім жодних послуг не передбачено. В той же час, суд не приймає до уваги посилання на договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, оскільки, останній відсутній у матеріалах справи, а посилання на такий на офіційному веб-сайті банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Дана обставина, на переконання суду, позбавляє можливості встановити, що це саме цей договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з яким відповідач ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи кредитний договір. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили розмір стягнення за іншими процентними платежами. Таким чином, на відповідача не може бути покладено обов`язок сплати комісій за послуги, які не були чітко визначені договором, а, відтак, не були узгоджені сторонами. Одночасно, суд зазначає, що виходячи із принципів справедливості та добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Відтак, в задоволенні вимоги позивача про стягнення заборгованості за іншими процентними платежами на суму 10 004,46 грн. слід відмовити, оскільки підстав для нарахування та стягнення таких коштів не доведено. Крім того, як вбачається з виписки заборгованості [PERSON] за кредитним договором в повному обсязі, відповідачем здійснювалися наступні погашення заборгованості за кредитом: 18.06.2019 року 2500,00 грн. 18.07.2019 року 2500,00 грн. 20.08.2019 року 2500,00 грн. 19.09.2019 року 2500,00 грн. 17.10.2019 року 2500,00 грн. 13.11.2019 року 2500,00 грн. 13.01.2020 року 1190,00 грн. 13.02.2020 року 146,30 грн. Всього: 16 336,30 грн. Вказану суму слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Розмір заборгованості за кредитним договором №Р20.00108.05288147 від 21.05.2019 року розраховується так: 22 500,00 грн. тіло кредиту 3 375,00 грн. відсотки (22 500.00 грн. х 15 % = 3 375,00 грн.) Разом 25 875,00 грн. Оскільки відповідач сплатила в рахунок погашення плати за кредитним договором загальну суму 16 336,30 грн. (враховуючи, що у виписці не деталізовано які складові кредиту погашалися за рахунок внесених сум), тому суд вважає, що вказану суму необхідно зарахувати в рахунок погашення кредитної заборгованості. Отже, за кредитним договором №Р20.00108.05288147 від 21.05.2019 року стягненню з відповідача підлягає наступний розмір заборгованості: 25 875,00 грн. 16 336,30 грн. = 9 538,70 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа фінанс» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №Р20.00108.05288147 від 21.05.2019 року в розмірі 9 538,70 грн. Відтак, позов слід задовольнити частково. Стосовно заяви представника Відповідача про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У частині першій статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцевіта перехідніположення» ЦКУкраїни доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Таким чином, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ятастатті 261 ЦК України). У постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 07.09.2022 року в справі № 679/1136/21 суд дійшов до наступних правових висновків: «виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Враховуючи наведене суд приходить до переконання про відсутність підстав для застосування трирічного строку позовної давності, оскільки перебіг строку почався після скасування карантину 01 липня 2023 року, а позивач звернувся із даним позовом у листопаді 2024 року, тобто в межах трирічного строку. Згідно із ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача слід стягнути 923,90 гривень судового збору на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial