Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від Черкаського апеляційного суду на підставі ухвали від 03.04.2024 надійшов вказаний позов. За змістом позовних вимог позивач просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача повернути їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.61 га, розташовану на території Босівської сільської ради Звенигородського (Лисянського) району Черкаської області з кадастровим номером 7122880400:03:001:0475, яка належить [PERSON] ; стягнути з відповідача орендну плату за фактичне користування земельною ділянкою після закінчення договору оренди за 2023 рік у розмірі 20000,00 грн з урахування податків і зборів; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Указаний позов мотивований тим, що 30.12.2012 між [PERSON] та ФГ «Персть» укладено Договір оренди землі. Відповідно до п. 12 Договору, у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передається земельна ділянка з кадастровим номером 7122880400:03:001:0475, площею 3,61 га, у адмінмежах Босівської сільської ради. Договором оренди передбачено, що він набуває чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Державна реєстрація у встановленому законом порядку до 01.01.2013 проведена не була, натомість 07.10.2013 була проведена державна реєстрація речового права. Реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі, тому не може впливати на момент набрання чинності договором. На думку позивача, оскільки відповідач не здійснив державної реєстрації договору оренди землі, то договір не набрав чинності, а відповідач не отримав прав орендаря за цим договором. Позивач зазначає, що п. 37 договору передбачає, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку. Тому, не бажаючи продовжувати договірні відносини, позивач 12.04.2021 звернулася до відповідача з повідомленням про це. Згідно з пунктом 8 договору оренди землі цей договір укладено строком на 10 (десять) років до 29.12.2022. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Позивач стверджує, що до 15.12.2022, тобто за 15 днів до закінчення строку дії договору, їй жодних повідомлень від орендаря не надходило, тому позивач вважає, що у зв`язку із закінченням строку оренди дія договору припинена 29.12.2022. Однак, відповідач продовжує користуватися її земельною ділянкою і відмовляється повернути її позивачці, чим створює їй перешкоди у розпорядженні її майном. Позивачка вважає, що оскільки відповідач продовжує користуватися її земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, то він повинен сплатити їй орендну плату за цей період у розмірі 20 000,00 грн з урахуванням податків та зборів. Ухвалою суду від 11.04.2024 прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Фермерського господарства "Персть" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Відповідач відзив на позов до суду не подав. Ухвалою суду від 21.10.2024 відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] вчиняти дії щодо розпорядження земельною ділянкою та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно спірної земельної ділянки. Ухвалою суду від 30.10.2024 справу призначено до судового розгляду. Цією ж ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження в справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №700/1097/23 за позовом Фермерського господарства "Персть" до [PERSON] про визнання оренди землі поновленим на той самий строк і на тих же умовах. 29.05.2025 до суду надійшло клопотання позивача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №700/432/25. Клопотання мотивоване тим, що Звенигородським районним судм Черкаської області 27.05.2025 відкрито провадження у цивільній справі № 700/432/25 за позовом ФГ "Персть" до [PERSON] про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих умовах. У судове засідання з`явилися представники сторін. Представник позивача надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позов підтримав, вважає, що клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню. Представник відповідача підтримав клопотання про зупинення провадження у справі. По суті представник відповідача позов не визнав у повному обсязі та надав пояснення відповідно до яких право оренди земельної ділянки позивача є зареєстрованим належним чином у Державному реєстрі речових прав з 2013 року по цей час, тобто є діючим. Протягом усього строку дії договору оренди землі відповідач добросовісно виконує свої обов`язки щодо своєчасної та в повному обсязі сплати орендної плати. У судовому засіданні суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №700/432/25, мотивуючи свою відмову тим, що суд не вбачає об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи №700/432/25, тому вказані відповідачем підстави для зупинення провадження у справі відсутні. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. 30.12.2012 між орендодавцем [PERSON] та ФГ "Персть" укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передала в оренду орендарю земельну ділянку площею 3,61 га з кадастровим номером 7122880400030010475 на строк 10 років до 29.12.2022. Згідно з пунктом 43 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. З тексту договору вбачається, що державна реєстрація договору проведена не була і обидві сторони цю обставину фактично визнали. Згідно з п. 8 Договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Актом передачі та прийому земельної ділянки від 30.12.2012 підтверджено факт передачі відповідачем позивачу земельної ділянки в оренду. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (Витяг) щодо об`єкта нерухомого майна №353692220 від 09.11.2023 позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7122880400:03:001:0475 площею 3,61 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у с. Босівка Лисянського району Черкаської області на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №960129 від 04.03.2008. Відповідно до цього Витягу 07.10.2013 було зареєстровано право оренди указаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 30.12.2012, орендар - Фермерське господарство "Персть", строк дії договору оренди - 22.12.2022. Позивач також надала суду Державний акт серії ЯД №960129 від 04.03.2008, з якого вбачається, що відповідачка є власником земельної ділянки з кадастровим номером 7122880400:03:000:0475. Передостання група цифр в кадастровому номері «000» відрізняється від передостанньої групи цифр «001» в кадастровому номері земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.09.2013 на підставі цього ж державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №960129 від 04.03.2008. З наданої на запит позивача довідки Відділу № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру вбачається, що розпорядженням голови райдержадміністрації з 28.08.2008 № 196 змінено кадастровий номер земельної ділянки 7122880400:03:000:0475 на номер 7122880400:03:001:0475. Позивач надала суду копію своєї заяви до позивача від 12.04.2021 про те, що вона не бажає поновлювати строк дії договору оренди земельної ділянки №7122880400030000475. На цей лист відповідач надав позивачу відповідь від 07.07.2022 за вих №01-07 про те, що лист відповідачки не може бути врахований позивачем при веденні господарської діяльності з огляду на те, що земельної ділянки з кадастровим номером 7122880400:03:000:0475 не існує і позивач її не орендує. Відповідач надав суду Інформацію з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку станом на 26.10.2024, 23.12.2024, 12.02.2025, звертаючи увагу суду на те, що позивач дій щодо припинення права оренди не вчиняла, право оренди ФГ "Персть" зареєстроване, не припинено, тобто ФГ "Персть" на законних підставах має право використовувати цю земельну ділянку на підставі договору оренди землі від 30.12.2012. Також відповідач надав суду копії розписок [PERSON] про отримання нею орендної плати за 2021, 2022 роки. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.12.2024 відмовлено у задоволенні позову Фермерського господарства "Персть" до [PERSON] про визнання договору оренди землі поновленим на той самий строк і на тих же умовах з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав, оскільки ФГ "Персть" просило суд захистити його права на поновлення договору оренди землі з вимогою визнати такий договір поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що не призведе до відновлення його прав, а потребуватиме нового звернення до суду з реальним відновленням порушених прав. Вирішуючи цей спір суд ураховує таке. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Статтею 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. На час підписання сторонами спірного договору оренди частина четверта статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. При цьому, у статті 125 ЗК України було визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Крім того, частиною п`ятою статті 126 ЗК України було передбачено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України № 161-XIV "Про оренду землі". Відповідно до статті 13 цього закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 Закону № 161-XIV). Згідно зі статтею 18 цього Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. У цивільній справі, що розглядається, суд установив, що на підставі договору оренди землі від 30.12.2012 позивач передала спірну земельну ділянку в оренду відповідачу строком на 10 років. Цим договором оренди передбачено, що він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Отже, момент набрання чинності договору оренди землі сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації. Такі умови договору відповідали вимогам статті 18 Закону № 161-XIV, чинній на дату виникнення спірних правовідносин. З 01.01.2013 набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі, а тому після 01 січня 2013 року відповідач не міг зареєструвати спірний правочин. Разом з тим, проведення 07.10.2013 державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаного договору оренди землі не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі), а тому не може впливати на момент набрання чинності договором оренди землі, укладеним до 01 січня 2013 року. Отже, оскільки не здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, договір між позивачем та відповідачем чинності не набрав і, відповідно ФГ "Персть" не набуло прав орендаря за спірним договором оренди землі. До такого правового висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.06.2020 №696/1693/15-ц, на яку і сам позивач посилається у своєму позові. Суд ураховує, що спори про захист прав власників земельних ділянок, як їх орендодавців, є розповсюдженими для національного правозастосування і позиція найвищої судової інстанція протягом певних відрізків часу змінювалася. Так, у 2015 році Верховний Суд України у постанові від 22.04.2015 у справі № 6-48цс15 вказав, що оскільки судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою, він був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору. Такий підхід був орієнтиром для учасників правовідносин, і власники земельних ділянок, як орендодавці, захищали свої права шляхом визнання недійсними договорів, які вони не підписували. Суди використовували відповідний підхід і така практика була сталою протягом певного часу, не викликала сумнівів в ефективності способів захисту та можливості їх реалізації. Однак, 16.06.2020 Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних висновків (див. пункт 18) та зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовувавши факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову, та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки. Тому, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. У подальшому такий підхід став орієнтиром для учасників правовідносин і власники земельних ділянок, як орендодавці, захищали свої права шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, про те, що у разі, якщо орендар не здійснив державну реєстрацію договору оренди землі, то договір між позивачем та відповідачем чинності не набрав. І, відповідно, сторони не набули прав орендодавця та орендаря. Суд вказав, що враховуючи, що відповідач володіє спірною земельною ділянкою за відсутності вчиненого правочину, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме належить витребувати спірну земельну ділянку у відповідача на користь позивача. Однак, 19.02.2024 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду зробила висновок про те, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання\~відсутнім права\~оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (справа № 567/3/22, провадження № 61-5252сво23). ВП ВС неодноразово звертала увагу на те, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому Реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанова ВП ВС від 29.11.2023 у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22). Отже, суд вважає, що позивач пред`явив цей позов, обравши неефективний спосіб захисту своїх прав. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та інші). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) (пункт 148)). Ураховуючи викладене, у задоволенні позову про усунення перешкод у користуваннні земельною ділянкою та стягненні орендної плати слід відмовити з підстави обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються - на позивача. Отже судовий збір та витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed