Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень 00 копійок щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви до суду і до закінчення навчання чи до досягнення двадцяти трьох річного віку, за умови продовження навчання. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що [PERSON] відповідно виконавчого листа № 631/823/15-ц від 13 липня 2016 року, виданого Нововодолазьким районним судом Харківської області сплачував аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, починаючи з 25 травня 2006 року й до повноліття. На даний час позивач досяг повноліття та продовжує навчання у Медичному фаховому коледжі Харківського національного медичного університету, на денній формі навчання, форма фінансування навчання контракт, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги на оплату навчання, придбання різних засобів для навчання, продуктів харчування, одягу тощо. Як вказав [PERSON] , через навчання він не має можливості працевлаштуватись, стипендію не отримує, інших джерел доходу не має. За твердженням позивача, з метою досудового врегулювання вказаного спору він намагався звернутись до відповідача, [PERSON] , аби вирішити питання щодо надання матеріальної допомоги останнім, але ніякої реакції з боку батька не отримав, тому вважає за необхідне захисти свої права через суд. На переконання позивача, [PERSON] має можливість надавати його матеріальну допомогу у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно з урахуванням вартості навчання за контрактом, оскільки є працездатною особою, працює водієм-далекобійником за кордоном та має певний нерегулярний дохід. Ухвалою Нововодолазького районного\~суду Харківської\~області від 20 лютого 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, яка продовжує навчання, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2025 року визначено про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, позивач звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 3276/25-вх від 10 червня 2025 року, відповідно до якої свої позовні вимоги до [PERSON] про стягнення аліментів підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, провести судовий розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця реєстрації, вказаною у повідомленні Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області за № 04.01-35/29. Згідно з даними поштових відділень УДППЗ «УКРПОШТА», судові повістки про виклик [PERSON] повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судове засідання, призначене на 17 червня 2025 року, [PERSON] викликався шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1827217/). Про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надсилав, станом розгляду справи не цікавився.\~\~ З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення, у тому числі з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23) та у постанові від 13 травня 2024 року у справі № 755/4829/23 (провадження № 61-73св24). Окрім цього,\~частиною 11\~статті 128\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~визначено,\~що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.\~ У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).\~ Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.\~ Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.?\~ В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, в яких зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.\~ За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, а позивач звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, де зазначив, що проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.?\~ Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів\~ Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1?статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).\~\~ Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього?кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).\~ Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.\~\~ Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.\~ Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~ Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.\~ Як убачається з матеріалів справи, [INFO] у селі Федорівка Нововодолазького району Харківської області, народився [PERSON] , про що Знам`янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 12 січня 2007 року складено відповідний актовий запис за № 3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 16 лютого 2017 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно копії вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] вказано громадян України: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а. с. 5). Таким чином, на підставі вказаного документу судом встановлений факт походження позивача від відповідача. Відповідно до копії Витягу із реєстру територіальної громади № 24-31/62, виданого 22 лютого 2022 року Просянським старостинським округом № 8 Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання з 01 квітня 2015 року за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). З копії довідки про (не) отримання аліментів № 4927, виданої 08 квітня 2024 року НОВОВОДОЛАЗЬКИМ ВІДДІЛОМ\~ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ\~СЛУЖБИ У\~ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ\~ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ\~СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО\~УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА\~ЮСТИЦІЇ встановлено,\~що згідно\~з виконавчим\~листом №\~631/823/15-ц\~від 13\~липня 2016\~року,\~виданим Нововодолазьким\~районним судом\~Харківської області,\~з [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, починаючи з 25 травня 2015 року до повноліття дитини, але не менше ніж 30 % (після змін у законодавстві 50 %) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користі [PERSON] . [PERSON] дійсно отримувала аліменти з [PERSON] за період: з квітня 2023 року аліменти сплачувались у сумі 6255 гривень 00 копійок; з травня 2023 року аліменти не сплачувались; з червня 2023 року аліменти сплачувались у сумі 2100 гривень 00 копійок; з липня 2023 року по листопад 2023 року включно аліменти не сплачувались; з грудня 2023 року аліменти сплачувались у сумі 2500 гривень 00 копійок; з січня 2024 року та з лютого 2024 року аліменти не сплачувались; з березня 2024 року аліменти сплачувались у сумі 1180 гривень 50 копійок (а. с. 9). Як убачається з копії довідки № 395 від 20 грудня 2024 року, виданої за підписом директора Медичного фахового коледжу Харківського національного медичного університету Тетяни Лебединець, встановлено, що [PERSON] навчається на 1 курсі в 23-М групі сестринського відділення Медичного фахового коледжу Харківського національного медичного університету, денна форма навчання в дистанційному режимі за спеціальністю 223 Медсестринство, за освітньо-професійною програмою «Сестринська справа». Термін навчання з 01 вересня 2024 року (наказ від 29 серпня 2024 року №70-ск) по 30 червня 2027 року. Форма фінансування навчання контракт (а. с. 6). Відповідно до копії Договору № 12 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Медичному фаховому коледжу Харківського національного медичного університету, укладеного 07 серпня 2024 року між Медичним фаховим коледжем Харківського національного медичного університету в особі директора Т. Лебединець, з однієї сторони, та здобувачем фахової перед вищої світи [PERSON] , з іншої сторони, останні дійшли згоди, що цей договір є невід`ємним додатком до Договору про надання освітніх послуг Медичним фаховим коледжем Харківського національного медичного університету від 07 серпня 2024 року № 12 та загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить у Медичному фаховому коледжу Харківського національного медичного університету становить 88500 гривень 00 копійок, вартість платної освітньої послуги у 2024 2025 навчальному році становить 29500 гривень 00 копійок, яка вноситься здобувачем щомісячно не пізніше ніж за п`ять днів до початку наступного місяця (а. с. 7). Інших доказів матеріали справи не містять та сторонами на виконання свого процесуального обов`язку суду не надано. Тому суд вирішує спір на підставі наявних у справі доказів з урахуванням приписів статтей 12 та 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні дану спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Так, відповідно до положень частини 1 статті\~1 та частини 1 статті\~2 Сімейного кодексу України зміст майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а також регулювання майнових відносин між батьками та дітьми визначається зазначеним кодексом. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України). Приписами частини 1\~статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічний обов`язок також закріплений й у статті 51 Конституції України. Крім того, частиною 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Що стосується обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, то останній встановлений положеннями статті 199 Сімейного кодексу України, яка мовить, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з частиною 1 статті 200\~Сімейного кодексу України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При цьому, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2\~статті 200 Сімейного кодексу України). Положеннями частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, при визначенні розміру аліментів\~ суд\~ враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище\~дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір\~прожиткового мінімуму\~для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 199/9339/16-ц (провадження № 61-32330св18), від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21). Також слід відмітити, що Сімейним кодексом України\~передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Під час судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] досяг віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років та продовжує навчання у Медичного фахового коледжу Харківського національного медичного університету за рахунок коштів фізичних осіб (платна послуга) за денною формою навчання до 30 червня 2027 року, та у зв`язку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги. Крім того, із наданих учасниками процесу доказів вбачається, що [PERSON] не працює та не одружений, а навчання на денній формі, позбавляє останнього можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги на навчання, яке є платним, та пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, інтернет-зв`язку, харчування тощо. Також на виконання свого процесуального обов`язку відповідачем у справі не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що він не має матеріальної можливості утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. При цьому суд бере до уваги, що позивач вважав за необхідне стягувати аліменти з відповідача у твердій грошовій сумі, оскільки останній має мінливий дохід. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, відповідно до вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів (частка від доходу чи тверда грошова сума) визначається позивачем, а розмір аліментів визначається судом, виходячи із заявлених позовних вимог та з урахуванням обставин справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (статті 13, 76 та 77 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи вищенаведені норми закону, спосіб стягнення\~\~аліментів у частці чи твердій грошовій сумі встановлюється судом за вибором особи, яка звернулася до суду за захистом порушеного права та не визначає статус відповідача щодо його мінливого або нерегулярного доходу, не ставить цим в залежність суд щодо визначення порядку та способу стягнення аліментів і не зобов`язує суд діяти на власний розсуд. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як встановлено в ході судового розгляду справи позивач навчається за денною формою навчання у Медичному фаховому коледжі Харківського національного медичного університету за рахунок коштів фізичних осіб (платна послуга), вартість навчання за один навчальний рік становить 29500 гривень 00 копійок, яка вноситься позивачем щомісячно та складає 2950 гривень 00 копійок на місяць. У зв`язку із навчання [PERSON] дійсно потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат, а також несе витрати на придбання продуктів харчування, одягу тощо, половину з яких припадає на його матір, тому стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень 00 копійок щомісячно з урахуванням встановленого статтею 7 Закону України від 19 листопада 2024 року №\~4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок, буде достатньою для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та відповідатиме реаліям сьогодення. При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що його батько [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на його утримання. Вищевказаний факт з боку відповідача не спростований. Доказів, які б свідчили про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу синові, який продовжує навчання, [PERSON] до суду не надано, як й не надано доказів того, що на його утриманні знаходяться неповнолітні діти або непрацездатні особи, а також, що він є не працездатним за станом здоров`я. Разом із\~тим,\~слід відмітити,\~що право повнолітньої дитини на утримання від батьків діє протягом її навчання і до досягнення двадцяти трьох років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання, що прямо зазначено у частині 2 статті 199 Сімейного кодексу України. Враховуючи положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 28 січня 2025 року. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернувся до суду 28 січня 2025 року. Статтею 7 Закону України від 19 листопада 2024 року № \~4059-IX «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved