Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 28600 від 21.04.2021 в сумі 11900 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 9900 грн. за відсотками. Позовна заява обґрунтована тим, що 21.04.2021 між ТОВ «ФК «Авіа Груп», правонаступником якого є ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 28600 про надання фінансового кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн строком на 18 днів. Сторони погодили, що за користування кредитом відповідач повинен сплатити відсотки (процентна ставка стандартна 2,5% в день або 912,5% річних) за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір укладений у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, тому станом на 25.06.2024 виникла заборгованість в сумі 11900 грн, яка складається з наступного: 2000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 9900 грн. прострочена заборгованість за процентами. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу « 02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі й право вимоги до відповідача [PERSON] .. Рух справи. Позиція учасників справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 19.02.2025 з матеріалами справи була ознайомлена представник відповідача адвокат Вартанова Г.М.. 12.03.2025 до суду від представника відповідача адвоката Вартанової Г.М. поштою надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, відмовити у стягненні судових витрат, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн., посилаючись на наступне. Вважає, що позивачем не доведений факт передання Товариством одноразового ідентифікатора засобами мобільного зв`язку на телефонний номер, не надано доказів, які б фіксували повноваження Товариства фіксувати доставку смс-повідомлення. Не доведеним є факт надсилання відповіді відповідачем, як особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір. Таким чином, вважає електронний договір таким, що укладений з порушенням встановленого законом порядку, зокрема за відсутності належної оферти або акцепту, а отже не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі, що тягне за собою як наслідок його недійсність. Звертає увагу суду, що одноразовий ідентифікатор, зазначений у довідці про ідентифікацію, не збігається з електронним підписом, зазначеним в індивідуальній частині договору про надання фінансового кредиту, що ставить під сумнів автентичність підпису даного документа. Відсутність відповідності між ідентифікатором у довідці та договорі може свідчити про можливі порушення або технічну помилку при оформленні документації. Відсутність збігу ідентифікаторів електронного підпису свідчить про те, що підпис відповідача у даному кредитному договорі фактично відсутній. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними. Долучена до матеріалів справи виписка не містить інформації про щомісячне нарахування відсотків та інформації, ким саме нараховані відсотки ТОВ «ФК «АВІА ГРУП» чи ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Вважає не доведеним факт набуття позивачем права вимоги до відповідача. Розмір витрат на правову допомогу вважає не співмірними із ступенем складності справи та не доведеними належними доказами. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що 21.04.2021 між ТОВ ««ФК «АВІРА ГРУП» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 28600, шляхом підписання індивідуальної частини договору електронним підписом. За умовами договору сторони узгодили, що Товариство надало [PERSON] кредит в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Кредит надано строком на 18 днів, тобто до 08.05.2021. Строк дії договору 18 днів. Але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами (п.1.2). Пунктом 1.3 договору визначено, що за користування кредитом клієнт сплачує 912,5% процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Кредит надано в безготівковій формі на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (п.1.4). У п.7договору зазначенні реквізити сторін, у тому числі ПІБ [PERSON] , дата його народження, ідентифікаційний код, паспортні дані, номер мобільного телефону та номер рахунку позичальника: [NUMBER] . Договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п.6.1) (а.с.29-31). Згідно додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 28600 від 21.04.2021, який підписаний електронним підписом [PERSON] визначений графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, за якою протягом встановленого договором строку кредитування застосовується процентна ставка 2,5%, сума процентів становить 900 грн. (а.с.31 зв. сторона). 21.04.2021 ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» проведено ідентифікацію клієнта [PERSON] за номером мобільного телефону, на який був відправлений одноразовий ідентифікатор КL9621 (а.с.10). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн», на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція щодо перерахування грошових коштів на суму 2000 грн. 21.04.2021 на платіжну картку [NUMBER] OSHAD BANK (а.с.17). 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-17/02/2022, відповідно до умов якого у відповідності до ст.1078 ЦК України предметом даного договору є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (п.1.1). На умовах даного договору фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, визначеними в Реєстрі боржників (п.1.2). Права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами цього Договору. В раз невиконання фактором вимог п.7.2 Договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, клієнт повертає факторові першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п.7.2 Договору (п.6.2.3). Згідно п.7.2 фактор здійснює оплату двома платежами по 253\~860,83 грн. (а.с.13-16). Згідно з платіжними інструкціями № 3\~669 від 21.02.2022 та № 3\~877 від 12.10.2022 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перерахувало на рахунок ТОВ ФК «Авіра Груп» 253\~860,83 грн., здійснило остаточний розрахунок за договором факторингу № 02-17/023/2022 (а.с.20). Згідно з Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022, який засвідчений підписами директорів ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та скріплений печатками зазначених Товариств, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 28600 від 21.04.2021 в сумі 11900 грн. (а.с.9). 22.05.2024 на адресу відповідача [PERSON] ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, у якій зазначено про відступлення права вимоги та необхідність сплатити заборгованість по кредитному договору № 28600 від 21.04.2021 (а.с.7). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 28600 від 21.04.2021 за період з 21.04.2021 по 25.06.2024 [PERSON] має заборгованість в сумі 11 900 грн., яка складається з наступного: 2000 грн. прострочене тіло кредиту, 9900 грн. прострочені відсотки. Виписка сформована та засвідчена директором ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (а.с.8). Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Висновки суду. Так, з матеріалів справи вбачається, що 21.04.2021 між первісним кредитором ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого являється ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 28600 про надання фінансового кредиту, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За п. 1.1, 1.2 договору кредит наданий в сумі 2000 грн., строком на 18 днів, до 08.05.2021. Пунктом 1.3 договору сторони узгодили сплату процентів 912,5% річних в розрахунку 2,5% на добу фіксованої процентної ставки. За додатком № 1 до договору, який є невід`ємною його частиною розрахована сума процентів 900 грн. та 300 грн. комісії, визначена вартість кредиту 3200 грн.. Кредит перерахований відповідачу о 13:36:04 годині 21.04.2021 через платіжний сервіс «Platon», що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн». Позиція відповідача щодо не укладення договору та неотримання кредиту спростовується наданими позивачем та дослідженими судом доказами. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів, згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У своїй постанові №753/16762/15-ц від 15.01.2025 Верховний Суд у колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. Тобто, наявність первинних бухгалтерських документів, на які посилається відповідач для доведення факту наявності кредитних відносин з отримання відповідачем кредитних коштів не є безумовною самостійною умовою доведення отримання грошових коштів (кредиту), тоді як в даному випадку викладені обставини підтверджуються наявними у справі інформаційною довідкою про здійснення відповідної транзакції та договором про надання фінансового кредиту № 28600, у якому зазначений банківський рахунок відповідача, його особисті дані, номер мобільного телефону та який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором. Суд критично ставиться до доводів сторони відповідача про те, що одноразовий ідентифікатор, зазначений у довідці про ідентифікацію та у договорі про надання фінансового кредиту № 28600 не збігається, що ставить під сумнів автентичність підпису даного документа та наявні підстави вважати, що підпис відповідача у кредитному договорі фактично відсутній, виходячи з наступного. Нормами Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно не можливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Відповідно до п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - процес використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або уповноваженого представника юридичної особи. Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач. не звертався. Відтак, в силу вказаних вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти з користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Позиція відповідача щодо недоведеності переходу права вимоги стосовно нього до позивача спростовується дослідженими судом доказами, безпосередньо договором факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022 та платіжними інструкціями № 3\~877, № 3\~669 від 21.02.2022. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 2000 грн. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, слід зазначити наступне. Згідно з випискою з особового рахунку за договором № 28600 зазначено, що [PERSON] має заборгованість за відсотками в сумі 990 грн., заборгованість вказана за період з 21.04.2021 по 25.06.2024. Однак, договір № 28600 від 21.04.2021 укладений на визначений строк 18 днів до 08.05.2021, додатком № 1 до договору розрахована сума процентів 900 грн.. Таким чином, після спливу визначеного цим договором строку кредитування, який складає 18 днів, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом З досліджених судом доказів вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 08.05.2021. В матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, що позбавляє суд можливості встановити підстави, порядок та період нарахування відсотків поза межами встановленого договором про надання фінансового кредиту № 28600 строку кредитування. Виходячи з наведеного, правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом тільки за період з 21.04.2021 по 08.045.2021 включно, виходячи з погодженої сторонами процентної ставки 2,5%, тобто в сумі 900 грн. (2000 грн. х 2,5% х 18 днів). При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано довіреність, договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, згідно якого правова допомога ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надавалась адвокатом Пархомчуком С.В. Згідно з актом про отримання правової допомоги від 10.02.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. надано наступні послуги: зустріч та консультація 2000 грн., складення та подання до суду позовної заяви, моніторинг, аналіз судової практики 5000 грн., інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи 3000 грн., канцелярські витрати на виготовлення копій документів 500 грн., всього 10500 грн. Вартість вказаних послуг сплачено ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на користь адвоката, про що свідчить платіжна інструкція №3 5152 від 10.02.2025. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Вартанова Г.М. проти стягнення витрат на правову допомогу заперечила, посилаючись на те, що розмір судових витрат не відповідає критерію обґрунтованості та розумності їх розміру, не є співмірним із складністю справи, відсутні докази приймання-передачі робіт та сплати за їх надання. Крім того, просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, на предмет їх пропорційності складності справи, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10\~500 грн. не є співмірним зі складністю справи. Як вбачається з долученого до матеріалів справи акту про отримання правової допомоги від 10.02.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. визначено вартість послуг щодо складання інших клопотань, заяв до суду, складення процесуальних документів, моніторинг ЄДРСР щодо процесуального статусу справи в сумі 3000 грн. Суд приходить до висновку, що витрати у вказаній частині стягненню не підлягають, оскільки після відкриття провадження у справі, представником позивача - адвокатом Пархомчуком С.В. складено одну заяву щодо стягнення витрат на правову допомогу. Крім того, необґрунтованими є витрати щодо моніторингу стану розгляду справи через ЄДРСР, оскільки адвокат має особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», до якого надходять усі процесуальні та подані сторонами документи. Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічні позиції містяться у Постановах ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 у справі № 904/8478/16. Враховуючи вищевикладене, а також ціну позову, суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Крім того, виходячи з критерію обґрунтованості та розумності, суд приходить до висновку про недоведеність з боку сторони відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 15000 грн., виходячи з наступного. Представником відповідача на підтвердження факту надання правової допомоги наданий ордер про надання правової допомоги та у відзиві на позовну заяву вказані послуги, які надавались та їх вартість, а саме: підготовка та складання відзиву на позовну заяву, витрачений час 5 годин, представництво інтересів позивача у суді в одному судовому засіданні, на загальну суму 15\~000 грн. Враховуючи, що дана справа розглядалась в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін та не потребувала особистої участі представника, крім того, виходячи з незначної складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг складання та подання відзиву на позовну заяву, суд приходить до висновку, що розумними та обґрунтованими будуть витрати на надання правової допомоги в сумі 5000 грн. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 24,4%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 591 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 1220 грн.

Outcome: partial