Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У лютому 2025р. позивач ТОВ «Санфорд Капітал» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: - стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість в розмірі 21371,61 грн., що складається з: залишку простроченого кредиту в сумі 12824,01 грн., залишку прострочених комісій в сумі 8547,60 грн.; судовий збір в розмірі 2422,4 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 21 січня 2022р. між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №22036000565505 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав відповідачці грошові кошти (кредит) в сумі 13 600,00 грн., зі сплатою процентів на строк 12 місяців. Як зазначає позивач, після укладення кредитного договору, банк свої зобов`язання виконав, зарахував на банківський рахунок відповідачки грошові кошти. Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, щомісячні платежі за договором і в термін, встановлений договором, не здійснюються, заборгованість не повертається. Станом на 23.05.2023 р. заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 21371,61 грн. та складається: залишок простроченого кредиту - 12 824,01 гривень; залишок прострочених комiсiй - 8 547,60 гривень. 11 квітня 2024р. між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу №11/04/2024, відповідно до п. 1.1 якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), відповідно до реєстру боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11/04/2024, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором, загальна сума заборгованості за яким становить 21371,61 грн. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір неможливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. 15.05.2025 року до суду надійшов відзив уповноваженого представника відповідача на заявлені вимоги в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено у відзиві, відповідач дійсно отримала кредит, однак у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України вона залишила територію України та тимчасово проживає на території Французької республіки. Також у відзиві зазначено, що відповідач визнає свою заборгованість перед Банком та виконає свої зобов`язання після відновлення у неї фінансової можливості сплатити відповідні кошти. В той же час представник зазначає, що відповідач не визнає нового кредитора і вважає що він є неналежним позивачем у даній справі так як відповідач не був повідомлений про заміну кредитора, а тому відповідно до положень ч.2 ст.516 ЦК України договір факторингу є нікчемним правочином. Також представник вказує, що сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами. 23.05.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. До судового засідання, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явились в судове засідання. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 21 січня 2022р. між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір №22036000565505, відповідно до умов якого банк надав відповідачці грошові кошти (кредит) в розмірі 13 600,00 грн., зі сплатою процентів на пільговий період - 0,001% річних та сплатою щомісячної комісії, на строк 12 місяців. Після укладення кредитного договору, банк свої зобов`язання виконав, зарахувавши на банківський рахунок відповідачки грошові кошти в сумі 13 600,00 грн. Відповідач не заперечувала отримання коштів та не надала суду доказів повернення отриманих кредитних коштів. Згідно із розрахунком заборгованості складеного АТ «Банк Кредит Дніпро», станом на 10.04.2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №22036000565505 від 21.01.2022 року становить: 12 824,01 грн. - прострочений кредит, 8 547,60 грн. - прострочені комісії, а всього заборгованість становить 21 371,81 грн. Відповідач не заперечувала суму заборгованості та не надала доказів що вона є меншою чи відсутня. 11 квітня 2024р. між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» було укладено договір факторингу №11/04/2024, відповідно до п. 1.1 якого фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), відповідно до реєстру боржників. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Крім того, у відповідності до вимог ст. ст. 512, 514, 517 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Як вбачається з Реєстру боржників, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №22036000565505 в загальному розмірі 21 371,81 грн. Суд не може прийняти до уваги зазначене представником відповідача щодо неналежності позивача у даній справі, оскільки судом встановлено перехід до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним з відповідачем. Крім того, згідно з положеннями діючого законодавства неповідомлення Позичальника про уступку права вимоги новому кредитору не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язань та не змінює обсягу її зобов`язань, визначених положеннями кредитного договору. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018р. у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківська виписка з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Виписки з рахунків позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, та стороною позивача були дотримані зазначені вимоги закону та надані належні і допустимі докази наявності заборгованості відповідачки за кредитним договором, а саме виписки з банківського рахунку та розрахунок заборгованості. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, а отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 21371,61 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Стосовно вимог позивача, в частині стягнення з відповідачки судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7200,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного. Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Також, у пункті 154 рішення Європейський суд з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved