Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

21.04.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.08.2015 позивач та відповідач уклали шлюб. 11.01.2016 від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] . З довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області вбачається, що позивачка разом з сином зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а тому сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Шлюбні відносини припинилися близько року тому, позивачка проживає окремо від відповідача. Примирення і збереження шлюбу є неможливим. Подальше подружнє життя буде суперечити інтересам позивачки та її сина. На даний момент неповнолітній син залишається проживати з позивачкою, спору, щодо визначення місця проживання дитини з відповідачем немає. Позивачка просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 21.04.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст.187 ЦПК України судом 22.04.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 24.04.2025. Ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. У судові засідання 26.05.2025 та 19.06.2025 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення конвертів з повістками за встановленим місцем реєстрації особи,про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення 07.05.2025 та 04.06.2025 поштових відправлень у яких містяться підписи позивачки (а.с. 19, 27). У позовній заява позивачка просить розгляд справи проводити у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 2). Також [PERSON] разом із позовною заявою про розірвання шлюбу подала клопотання про розгляд справи у її відсутність та наполягла на задоволенні позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 9). Відповідач у судове засідання призначені на 26.05.2025 та 19.06.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення конверту з повісткою за встановленим місцем реєстрації особи. 14.05.2025 та 11.06.2025 2025 до суду повернулися конверти надіслані на ім`я [PERSON] з відмітками, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 20, 28). Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про розгляд справи 19.06.2025, здійснено шляхом оголошення про виклик [PERSON] на веб-сайті Судова влада України (а.с. 26). У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. [PERSON] не надав суду своїх заперечень проти зазначених у позові обставин. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивачки, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 19.06.2025 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15.08.2015 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 384, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.08.20215 (а.с. 3). Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.02.2016 (а.с.8). Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.9. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Позивачка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 539592 (а.с. 6), тому звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивачка звільнена від спати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягнення з відповідача в дохід держави. Так, при поданні даного позову, судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 1211,20 грн. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, сума судового збору, яка підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави становить 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved