Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача з вимогою про поділ спільного майна подружжя. Позивач просить розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , що складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель по вищевказаній вулиці, припинивши право спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, 24.01.2019 року між нею та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований Компаніївським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис №2. Наразі перебувають в процесі розірвання шлюбу, 08.05.2025 року подано позов до суду. В період шлюбу, до його розірвання, за спільні кошти, на підставі договорів купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу 26.03.2019 року за р.№ 319, 320, ними придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] . Згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Посилаючись на ст.\~60,\~63,\~69,70,71 СК України,\~ст. 364 ЦК України, оскільки вказаний будинок придбано в період шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності, Позивач просить розділити спільне майно подружжя. Ухвалою судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, подала заяву, зареєстровану судом 26.06.2025 року № 2254/25-ВХ про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, зареєстровану судом 26.06.2025 року № 2255/25-ВХ про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~206\~ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.\~3\~ст.\~200 ЦПК України\~умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~(диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в той час як\~стаття 16 ЦК України\~визначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, є визнання права. Згідно із ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 24.01.2019 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого Компаніївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області актовий запис № 2. Прізвище після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] », « [PERSON] » (а.с. 8). Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку від 26.03.2019 року р. №\~319, 320, технічного паспорта та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 161119791 та № 161120962 вбачається, що за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2019 року зареєстровано нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . (а.с. 9-16). Згідно наданого позивачем звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Експертно правовою консалтинговою компанією «ЮРЕКС» від 06.05.2025 року, вартість житлового будинку, загальною площею 47,44 м.2, розташованої за адресою: [ADDRESS] станом на 06.05.2025 року становить 311776,00 грн. (а.с. 17-30). Вартість майна сторонами не оспорювалась. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ч. 1 ст. 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до приписів ч.1\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як встановлено\~ст. 68 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як свідчать матеріали справи, спірне домоволодіння набуто у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі. Те, що спірний будинок належить сторонам, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, сторонами не заперечується. У зв`язку з викладеним, домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності, тому таке майно підлягає поділу. Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст.\~372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч. 1 \~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч.1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. На підставі викладеного, суд при поділі вказаного домоволодіння між подружжям виходить з рівності часток сторін у справі в об`єкті спільної сумісної власності, тобто по 1/2 частині кожному. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та в порядку поділу спільного майна подружжя за сторонами необхідно визнати право власності на спірне домоволодіння в рівних частках. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Приписами ч. 6,7,8 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом позивач просила стягнути витрати за замовлення звіту про оцінку майна для визначення розміру судового збору в сумі 3300,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати за замовлення звіту про оцінку майна, пов`язані з розглядом даної справи та підтверджуються квитанцією № 2411531294 від 08.05.2025, а тому підлягають стягненню з відповідача. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено при поданні позову судовий збір у розмірі 1558,88 грн, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачу належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved