Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

04.03.2025 до Корольовського районного суду за підсудністю з Житомирського районного суду Житомирської області надійшли матеріали цивільної справи №278/339/25 за представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» - Тараненка Артема Ігоровича до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором кредитної лінії № 00-10097389 від 02.11.2023 року: - у розмірі 22699,09 грн., з яких 7000,00 грн - тіло кредиту, а 15699,09 грн - відсотки за користування кредитом; - судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.11.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-10097389 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 7100,00 грн, строком на 120 днів за реальною річною процентною ставкою 5139,92% (п`ять тисяч сто тридцять дев`ять цілих дев`яносто дві десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,25 відсотків зниженої процентної ставки, 2,50 стандартної процентної ставки в день суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. 22.01.2024 ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу №22-01/2024, відповідно до умов останній набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-10097389 від 02.11.2023. 16.08.2024 ТОВ «Макс Кредит» та Позивач уклали Договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС згідно умов якого, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №00-10097389 від 02.11.2023. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом у повному обсязі не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №00-10097389 від 02.11.2023в розмірі 22699,09 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000, 00 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 05.03.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві вказує, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання 15.04.2025,16.05.2025 17.06.2025 року не з`явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи. Так повістку-повідомлення про розгляд справи о 09-45 годині 16.06.2025 направлено відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Проте, 10.06.205 до суду повернувся конверт з відправленням, згідно довідки Укрпошти від 09.06.2025 причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою". Отже вважається, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи 09.06.2025. У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 02.11.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-10097389 у формі електронного документа який [PERSON] підписаний з використанням одноразового персонального ідентифікатора 78949. Сторони погодили істотні умови договору: - сума кредтного ліміту - 7100,00 грн.; - строк дії кредитної лінії -120 днів, тобто [PERSON] зобов`язаний повернути кредит 01.03.2024 або достроково; - тип процентної ставки - фіксована; - занижена процентна ставка-1,25 від суми кредиту за кожен день користування за умови сплати процентів не пізніше рекомендованої дати оплати визначеної в п.1.3.1 Договору - 02.12.2023 та протягом дії Кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати проценти кожний 30 день після рекомендованої дати погашення процентів за користування кредитними коштами - стандартна процентна ставка - 2,50% від суми кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з 31 дня користуаня Кредитом по день повернення кредиту. Згідно додатку №1 до кредитного договору було погоджено графік платежів згідно якого відповідач мав сплатити до 01.03.2024 року -7100,00 грн тіло кредиту та 18637,50 грн -відсотки за користування кредитом, що сукупно становить 26092,050 грн . Додаток підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 78949 (а.с.17). Крім того 02.11.2023 відповідач підписав електронним підписом 63581 паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування ідентичні тим, що передбачені кредитним договором № 00-10097389 від 02.11.2023 (а.с.18-19). Згідно довідки ТОВ «Качай Гроші» [PERSON] було ідентифіковано за номером телефону [NUMBER] - 02.11.2023 о 19:54:03 одноразовим ідентифікатором 78949 (а.с.20). ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що майті Торгівця через платіжний сервіс «Platon», було проведено транзакції серед яких і перерахування 7100,00 грн на картку [NUMBER] 02.11.2023 (а.с.21). На вимогу ухвали суду АТ КБ "Приватбанк" надав виписку по рахунку № [NUMBER] за період 02.11.2023-07.11.2023 рр., яка являється первинним документом. Згідно виписки вказується, що 02.11.2023 на картку № [NUMBER] було здійснено переказ в сумі 7100,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] мав перед ТОВ «Качай Гроші» - 17715,23 грн. (а.с.29) Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «Макс Кредит» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 17715,23 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 (а.с.31-32). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] мав перед ТОВ » «Макс Кредит» - 22699,09 грн. (а.с.30) Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №16082024-МК-ЕЙС від 16.08.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22699,09 грн. Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №22-01/2024 від 22.01.2024 (а.с.34-35). Згідно Виписки з особового рахунка заборгованість [PERSON] за Кредитним договором №00-10097389 від 02.11.2023 року в період з 16.08.2024 по 24.12.2024 становить 22699,09 грн. з яких: 7000,00 грн - тіло кредиту; 15699,09 грн - прострочені відсотки (а.с.28). Таким чином між сторонами існують зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Суд вирішуючи спір виходить з наступного. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, вважає, що договір договір кредитної лінії №00-10097389 від 02.11.2023 між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ » та [PERSON] було укладено Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що майті Торгівця через платіжний сервіс «Platon», було проведено транзакції серед яких і перерахування 7100,00 грн на картку [NUMBER] 02.11.2023 (а.с.21). На вимогу ухвали суду АТ КБ "Приватбанк" надав виписку по рахунку № [NUMBER] за період 02.11.2023-07.11.2023 рр., яка являється первинним документом. Згідно виписки вказується, що 02.11.2023 на картку № [NUMBER] було здійснено переказ в сумі 7100,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] мав перед ТОВ «Качай Гроші» - 17715,23 грн. (а.с.29) Доказів, що ця заборгованість погашена [PERSON] матеріали справи не містять Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України). Згідно ч. 1 статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст 1078 ЦК України). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Окрім того, позивач у своїй позовній заяві згадує про договіри факторингу 22.01.2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» № 22-01/2024, також 16.08.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» № 16082024-МК/ЕЙС , однак дані договори не долучено до позовної заяви. Враховуючи вище викладене, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказу переходу до ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до боржника, у суду відсутні підстави вважати, що від ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло права вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії №00-10097389 від 02.11.2023 Таким чином, належних, допустимих та достовірних доказів у підтвердження того, що саме заборгованість [PERSON] була відступлена первісним кредитором ТОВ «Качай Гроші» ТОВ «Макс Кредит», а в подальшому ТОВ «ФК «ЕЙС», матеріали справи не містять. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем всупереч ст.81 ЦПК України не доведено перед судом, що саме кредитна зоборгованість позичальника [PERSON] по кредитному договору №00-10097389 від 02.11.2023 була предметом відступлення права вимоги між сторонами у договорах Факторингу: від 22.01.2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Макс Кредит» № 22-01/2024 та від 16.08.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» № 16082024-МК/ЕЙС. За таких обставин, оцінюючи встановлені обставини справи та наявні у справі докази, суд приходить до переконання про відсутність належних, достатніх, достовірних доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження того, що заборгованість [PERSON] була відступлена первісним кредитором ТОВ «Качай Гроші» до ТОВ «ФК «ЕЙС», а тому не доведено, що позивач набув права вимоги по кредитній заборгованості до відповідача [PERSON] . Будь - яких інших доказів, які б спростовували висновки суду, не надано. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що обов`язок [PERSON] з повернення заборгованості за кредитним договором №00-10097389 від 02.11.2023 року перед ТОВ «ФК «ЕЙС», не підтверджений належними, достатніми, достовірними доказами, що є підставою для відмови в позові. Разом з тим така відмова не перешкоджає повторно звернутися до суду за наявності інших доказів Оскільки судом прийнято рішення про відмову в позові судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed