Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся з позовною заявою до Окремого контрольно-пропускного пункту « [INFO] » (військова частина [NUMBER] ) про зняття арешту та заборони відчуження з усього майна, що належить позивачу [PERSON] . За клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2025 року залучено у якості співвідповідача Оболонський відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В подальшому представник позивача [PERSON] відмовився від частини позовних вимог, а саме до співвідповідача - Окремого контрольно-пропускного пункту « [INFO] » (військова частина [NUMBER] ), щодо зняття арешту та заборони відчуження з усього майна, що належить позивачеві. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що все майно позивача знаходиться в обтяженні на підставі постанови районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції № 510/5 від 29 травня 2001 року, зареєстрованої Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, архівний запис № 776 від 02 червня 2001 року. 05 травня 2025 року позивач погасив заборгованість та звернувся до Оболонського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна, однак станом на день подання позовної заяви відповідь позивачу не надано, а обтяження (арешт) з майна позивача не знято. Представник відповідача Оболонського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Однак на адресу суду направив письмові пояснення по суті заяви та заяву про розгляд справи без участі представника. Справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що майно позивача знаходиться під арештом на підставі постанови районного відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції № 510/5 від 29 травня 2001 року, зареєстрованої Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою, архівний запис № 776 від 02 червня 2001 року. (а.с. 13) Арешт на майно позивача накладено при примусовому виконанні державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Мінського районного управління юстиції у м. Києві Куксенко П.Р. виконавчого напису № 865, виданого 03 квітня 1996 року приватним нотаріусом, про стягнення з [PERSON] на користь Окремого контрольно-пропускного пункту « [INFO] » ( військова частина [NUMBER] ) боргу у сумі 306 грн. Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження не збереглись, у зв`язку зі спливом терміну зберігання. 05 березня 2025 року позивач [PERSON] здійснив оплату боргу в сумі 306 грн на рахунок Окремого контрольно-пропускного пункту « [INFO] » (військова частина [NUMBER] ), що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № 49084319 від 05 березня 2025 року. (а.с. 18) Позивач звернувся до Оболонського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту. Однак [PERSON] надійшла відповідь про те, що обтяження щодо об`єкту нерухомого майна внесено з використанням спеціального бланку для копій документів виконавчого провадження, тобто на паперовому носії, відтак в автоматизованій системі виконавчих проваджень будь-які виконавчі провадження стосовно позивача не містяться. (а.с.36-37) Таким чином, позивач у особі представника звернувся до суду про зняття арешту та заборони відчуження з усього майна, що належить [PERSON] . Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частинами 1, 2 статті 17 та частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції закону, який діяв на момент обтяження нерухомого майна), державний виконавець відкриває виконавче провадження, а примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, відповідно до пункту 8 частини 1 та частини 3 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року ( у редакції закону, який діяв на момент обтяження нерухомого майна). У разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження (частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (у редакції закону, який діяв на момент обтяження нерухомого майна). Аналогічна норма міститься в чинній редакції Закону України «Про виконавче провадження» (від 09 лютого 2025 року), де зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. В частині 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (від 09 лютого 2025 року) зазначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна, а частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 09 лютого 2025 року передбачено, що арешт також може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, оскільки наданими суду доказами підтверджено відсутність на цей час правових підстав для знаходження майна, яке належить позивачеві, в обтяженні, а арешт нерухомого майна порушує права позивача, позбавляючи його права розпоряджатись належним йому на праві власності майном, суд дійшов висновку про необхідність зняття арешту з майна. Враховуючи наведене та

Outcome: approved