Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , журналіста інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] , головного редактора інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] , Інтернет-видання «Полтавщина», про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] на інтернет ресурсі «Інтернет-видання «Полтавщина» було розміщена стаття під назвою «Власник згорілого готелю «Голд»: рейдери, що намагалися забрати будівлю, захопили квартири й офіси у 7-ми містах», за посиланням [INFO] ». В статті опубліковано інформацію стосовно нього [PERSON] , яка є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію та підлягає спростуванню. Про статтю дізнався 10 грудня 2022 року. Як зазначено на сайті інтернет-видання інформацію поширено зі слів [PERSON] . В статті міститься: «Коли я отримував погрози від рейдерів, то мені також натякнули, що вони мають вплив на суддів у Верховному Суді та районних судах. Це підтвердив і колишній адвокат ТОВ «ФК «Поліс» [PERSON] . За його словами, такі віртуозні діяння фірми вчиняються за допомогою ряду суддів, зокрема голів, які не лише отримують кошти від «ФК «Поліс», а і є бенефіціарами цієї компанії. Зокрема, [PERSON] , під час розгляду справ у приміщеннях судів Миргорода, Полтави та Харкова неодноразово повідомляв про розцінки. Наголошував, скільки треба дати суддям Східного апеляційного господарського суду, Господарського суду Полтавської області, Полтавського апеляційного суду за винесення рішення на користь ТОВ «ФК «Поліс» по справах, які стосуються реєстраційних дій стосовно захоплених ними приміщень у Полтаві, Миргороді, Харкові, Херсоні. Адвокат розповідав, як написавши рішення, привозить його суддям для коригування. Так, в приміщенні Миргородського міськрайонного суду у вересні 2019 року він озвучив суму $30000 для дачі хабарів. Він настільки цинічно та вільно себе почував і був впевнений у своїх «господарях», що навіть не соромився говорити, хто з суддів Полтави, Харкова, Києва є на «посилках» у ТОВ «ФК «Поліс». Наголошувалося навіть про суддю Верховного Суду Дмитра Луспеника та голів районних та обласних судів Полтави. Такі розмови та поведінка адвоката [PERSON] призвели до чисельних скарг на судів з боку потерпілих від ТОВ «ФК «Поліс». Самого ж адвоката, за чіткою протекцією голови Полтавського апеляційного суду, ганебно вигнали з рядів рейдерської компанії. Станом на лютий 2022 року, судді, на яких вказував адвокат, залишилися на своїх посадах, а постраждалі особи намагаються і досі захистити свої права у судах.». Він позивач наголошує, що наведена інформація абсолютно не відповідає дійсності. Він з червня 2016 по липень 2020 року працював на посаді юриста у ТОВ «Фінансова Компанія «Поліс» та супроводжував декілька судових справ де стороною був [PERSON] , але за весь час судових спорів, він мав лише одну розмову поза судовим процесом з [PERSON] під час роботи в ТОВ «ФК «Поліс» та одну розмову вже після звільнення з ТОВ «ФК «Поліс». Однак розмова не носила негативного характеру та не стосувалася інформації, що мітиться в статті, він ніколи не повідомляв та і не міг повідомляти про вплив на суддів, неправомірні дії щодо рейдерських захоплень або інші дії, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, оскільки такі обставини були йому невідомі. Позивач зазначає, що [PERSON] , станом не момент звернення стягнення на нерухоме майно ТОВ «ФК «Поліс» не був власником готелю «Голд», не був власником ані в 2016 році (коли право вимоги щодо його боргу перейшло до ТОВ «ФК «Поліс»), ані в 2018 році (коли було звернуто стягнення на предмет іпотеки «Готель Голд»), ані в 2022 році коли публікувалась стаття. Жоден з чинних або колишніх судів ніколи за період 2016 по 2020 рік не був бенефіціарним власником ТОВ «ФК «Поліс». Він позивач ніколи не повідомляв та не міг такого повідомити про розцінки суддям, в тому числі і в приміщенням судів, що підтверджено відповідями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області та Східного апеляційного господарського суду, де вказано, що справи за участю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не перебувають й не перебували в провадженні. Крім того, суди Східного апеляційного господарського суду, Господарського суду Полтавської області, Полтавського апеляційного суду не могли розглядати справу щодо реєстраційних дій відносно нерухомого майна, оскільки такі справи розглядаються за правилами виключної підсудності. Він вказує, що ніколи не писав судові рішення або інші поза процесуальні документи для суду, він ніколи не зустрічався з суддею Луспеником Д.Д. та звісно не міг повідомити зазначену Відповідачем інформацію, оскільки просто не існувало таких обставин. Відсутні «чисельні скарги на суддів з боку потерплих від ТОВ «ФК «Поліс». Його [PERSON] не «виганяли ганебно з рядів рейдерської компанії за протекцією голови Полтавського апеляційного суду», що спростовано Відповіддю Голови Полтавського апеляційного суду та записом у трудовій книжці. Фактично Відповідач [PERSON] ввів інтернет видання в оману, а інтернет видання «Полтавщина» поширило інформацію не перевіривши її дійсність, що в свою чергу свідчить про поширення неправдивої інформації. Висловлена [PERSON] та опублікована інтернет виданням «Полтавщина» у публічному просторі всесвітньої мережі Інтернет негативна інформація про нього [PERSON] , викладена у формі образливих висловлювань та фактичних тверджень, за відсутності будь-яких позитивних характеристик, дає можливість широкому колу користувачів мережі інтернет зробити висновок про невідповідність його діяльності суспільній моралі і законам, а отже знижує його авторитет у суспільстві і сприяє формуванню у користувача та клієнтів [PERSON] негативного образу та відповідного ставлення до нього, що вказує на її принизливий характер. При цьому, абсолютно негативний характер брехні поширеної відносно нього завдає йому моральної шкоди та шкодить діловій репутації, оскільки він роками вибудовував свою ділову репутацію, ніколи не був замішаний у корупційних скандалах, ба більше на нього навіть ніколи не звертались із скаргами. Відомості такого змісту відносно нього, як особи, що займається адвокатською діяльністю, безумовно мають негативну семантичну спрямованість щодо нього, оскільки містять відомості про нібито вчинення ним дій, які суперечать суспільній моралі та деяким законам. За викладених обставин, він просить визнати недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права інформацію на інтернет сторінці інтернет-видання «Полтавщина», що міститься в статті під назвою «Власник згорілого готелю «Голд»: рейдери, що намагалися забрати будівлю, захопили квартири й офіси у 7-ми містах», зобов`язати Головного редактора інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] спростувати недостовірну інформацію протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту у стрічці новин на інтернет сторінці Інтернет-видання «Полтавщина», а також стягнути з [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 110\~000,00 гривень, зазначивши, що ця шкода полягає відшкодуванню лише вказаним Відповідачем. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 березня 2023 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 грудня 2023 року у цивільній справі за вказаним позовом закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. 28 квітня 2025 року, згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», назву Октябрського районного суду м. Полтави було змінено на «Шевченківський районний суд міста Полтави». Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , інформацію на інтернет сторінці інтернет-видання «Полтавщина», зобов`язати Головного редактора інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] спростувати недостовірну інформацію протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту у стрічці новин на інтернет сторінці Інтернет-видання «Полтавщина», а також відмовився від позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 110\~000,00 гривень. А також, позивач в судовому засіданні висловив свою позицію відносно письмових пояснень [PERSON] , вважав, що такі пояснення не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини вигадані, [PERSON] зі своїх власних мотивів, посилається на не перевірені та не вказані джерела інформації. Суд прийняв відмову позивача [PERSON] від позову в частині стягнення з [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 110\~000,00 гривень, та на підставі ст. 255 ЦПК України закрив провадження у справі в цій частині, оскільки відповідно до положень ст.49 ЦПК України позивач має право відмовитися від позову, відмова від частині позовних вимог не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує права сторін, наслідки відмови від позову позивачу зрозумілі. Сплачений судовий збір за позовну вимогу, не підлягає поверненню, згідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що він дійсно повідомляв журналісту інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] про обставини, що містяться в статті під назвою «Власник згорілого готелю «Голд»: рейдери, що намагалися забрати будівлю, захопили квартири й офіси у 7-ми містах», однак, він це робив зі слів [PERSON] , саме вона розповіла йому про [PERSON] .. Позовні вимоги не визнає, вважає, що своїми діями не спричинив моральної шкоди [PERSON] , в позові просив відмовити. В судові засідання журналіст інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] , головний редактор інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] , та представник Інтернет-видання «Полтавщина», не з`явилися, причин не явки не повідомили, відзив на позовну заяву не надсилали. Суд, заслухавши позивача та відповідача, надавши оцінку доказам та доводам сторін, дійшов наступного висновку. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В частинах 1 та 6 статті 82 ЦПК України закріплено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. А також - Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що [INFO] на інтернет ресурсі «Інтернет-видання «Полтавщина» була розміщена стаття під назвою «Власник згорілого готелю «Голд»: рейдери, що намагалися забрати будівлю, захопили квартири й офіси у 7-ми містах», за посиланням https://poltava.to/news/64849/»., де міститься інформація: «Коли я отримував погрози від рейдерів, то мені також натякнули, що вони мають вплив на суддів у Верховному Суді та районних судах. Це підтвердив і колишній адвокат ТОВ «ФК «Поліс» Владислав Скирда. За його словами, такі віртуозні діяння фірми вчиняються за допомогою ряду суддів, зокрема голів, які не лише отримують кошти від «ФК «Поліс», а і є бенефіціарами цієї компанії. Зокрема, [PERSON] , під час розгляду справ у приміщеннях судів Миргорода, Полтави та Харкова неодноразово повідомляв про розцінки. Наголошував, скільки треба дати суддям Східного апеляційного господарського суду, Господарського суду Полтавської області, Полтавського апеляційного суду за винесення рішення на користь ТОВ «ФК «Поліс» по справах, які стосуються реєстраційних дій стосовно захоплених ними приміщень у Полтаві, Миргороді, Харкові, Херсоні. Адвокат розповідав, як написавши рішення, привозить його суддям для коригування. Так, в приміщенні Миргородського міськрайонного суду у вересні 2019 року він озвучив суму $30000 для дачі хабарів. Він настільки цинічно та вільно себе почував і був впевнений у своїх «господарях», що навіть не соромився говорити, хто з суддів Полтави, Харкова, Києва є на «посилках» у ТОВ «ФК «Поліс». Наголошувалося навіть про суддю Верховного Суду Дмитра Луспеника та голів районних та обласних судів Полтави. Такі розмови та поведінка адвоката Владислава Скирди призвели до чисельних скарг на судів з боку потерпілих від ТОВ «ФК «Поліс». Самого ж адвоката, за чіткою протекцією голови Полтавського апеляційного суду, ганебно вигнали з рядів рейдерської компанії. Станом на лютий 2022 року, судді, на яких вказував адвокат, залишилися на своїх посадах, а постраждалі особи намагаються і досі захистити свої права у судах.». Відповідно до статті 7 Закону України «Про інформацію», п раво на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Суд вважає, що в статті вказане прізвище позивача [PERSON] , тому він має право на звернення до суду з позовними вимогами про визнання інформації недостовірною та її спростування. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року, роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до роз`яснень п.19 Пленуму, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Суд вважає, що вислови в статті: «..Це підтвердив і колишній адвокат ТОВ «ФК «Поліс» [PERSON] . За його словами.., [PERSON] , під час розгляду справ у приміщеннях судів Миргорода, Полтави та Харкова неодноразово повідомляв про розцінки.., Адвокат розповідав, як написавши рішення, привозить його суддям для коригування… Він настільки цинічно та вільно себе почував і був впевнений у своїх «господарях», що навіть не соромився говорити, хто з суддів Полтави, Харкова, Києва є на «посилках» у ТОВ «ФК «Поліс»…Такі розмови та поведінка адвоката [PERSON] призвели до чисельних скарг на судів з боку потерпілих від ТОВ «ФК «Поліс». Самого ж адвоката, за чіткою протекцією голови Полтавського апеляційного суду, ганебно вигнали з рядів рейдерської компанії…», носять фактичне твердження про обставини, що нібито підтвердив [PERSON] . Суд погоджується з позицією позивача, що в тексті відсутні будь-які стилістичні конструкції або інші способи, які б вказували на те, що повідомлена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору джерела інформації [PERSON] , або [PERSON] , або редакції інтернетвидання «Полтавщина». На підставі ст.81 ЦПК України, суд вважає, що позивач довів, що викладена відносно нього інформація в статті від 23 лютого 2022 року на інтернет ресурсі «Інтернет-видання «Полтавщина» під назвою « [INFO] »: рейдери, що намагалися забрати будівлю, захопили квартири й офіси у 7-ми містах», за посиланням [INFO] », є недостовірною, а відповідачі не надали доказів на спростування доводів позивача. Зміст статті містить негативний характер для позивача, як для людини так і для адвоката. Стаття викладена у формі образливих висловлювань та фактичних тверджень, за відсутності будь-яких позитивних характеристик, дає можливість широкому колу користувачів мережі інтернет зробити висновок про невідповідність діяльності позивача суспільній моралі і законам, а отже знижує його авторитет у суспільстві і сприяє формуванню у користувачів та клієнтів адвоката [PERSON] негативного образу та відповідного ставлення до нього, що вказує на її принизливий характер. Тобто, суд дійшов висновку, що викладена інформація порушує особисті немайнові права позивача. Згідно до ст.297 ЦК України, кожен має\~право на\~повагу до\~його гідності\~та честі.\~ Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. В ч.1,6,7 ст.277 ЦК України закріплено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа,\~особисті немайнові\~права якої\~порушено у\~друкованих або\~інших медіа,\~має право\~на відповідь,\~а також\~на спростування\~недостовірної інформації\~у тому\~ж медіа\~в порядку,\~встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної\~інформації здійснюється\~у такий\~же спосіб,\~у який\~вона була поширена. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні в частині визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи положення ч.4 ст.277 ЦК України, де зазначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює . Відповідно до роз`яснень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року - належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Суд вважає, що позивачем не надано доказів, що Головний редактор інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] є його власником, тому, суд вважає, що позов подано до неналежного відповідача, і в частині позовних вимог про зобов`язання Головного редактора інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] спростувати недостовірну інформацію протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту у стрічці новин на інтернет сторінці Інтернет-видання «Полтавщина», необхідно відмовити. Позивач [PERSON] , в позовній заяві не визначив вимоги до відповідача - журналіста інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] . На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково - в частині визнання інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , а в позовних вимогах до Головного редактора інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] та журналіста інтернет-видання «Полтавщина» [PERSON] необхідно відмовити. В частині позовних вимог до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, позивач [PERSON] відмовився від позову і відмова прийнята судом. Суд вирішує питання про стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то суд стягує з Інтернет-видання «Полтавщина» на користь [PERSON] судові витрати у виді судового збору у розмірі 1 073,60 гривень. Позивачем не заявлені в позовній заяві, ні в судових дебатах, про відшкодування коштів витрачених ним на правову допомогу, тому, зазначене питання не вирішувалось. На підставі ст.ст.16, 277,297 ЦК України,

Outcome: partial