Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 28.02.2025 надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визначення місця проживання дитини із матір`ю, встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на утриманні матері. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.03.2025 прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11.06.2025 витребувано докази по справі, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що з 19.08.2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між сторонами не склалося, тому рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.10.2024 року шлюб між ними розірвано. Неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю, та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від виховання та утримання дочки, не цікавиться нею, її життям. На підставі наведеного, позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, та встановити факт самостійного виховання та утримання матір`ю [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] скористався правом подання відзиву на позов, в якому позовні вимоги визнавав у повному обсязі, додатково пояснив, що дійсно після розірвання шлюбу із позивачем їхня неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати із позивачем її матір`ю, яка її виховує та повністю самостійно утримує. Відповідач зазначає, що має іншу сім`ю, дитину. Часу, змоги, коштів на утримання дочки [PERSON] у нього немає, а тому не заперечує щодо визначення місця проживання дочки із матір`ю. Просив суд розгляд справи проводити без його участі, у вирішенні спору просив покластися на розсуд суду. Представник позивача адвокат Кантор А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на розгляді справи без висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, оскільки такий висновок тривалий час на вимогу суду не надається, а як наслідок, розумні строки розгляду справи порушуються. Додатково пояснила, що [PERSON] самостійно виховує та забезпечує неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , а батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться дочкою, коштів на утримання не надає, про що і відповідач сам визнав у відзиві на позов. Із вихованням дочки позивачу допомагає інколи бабуся. Просила суд\~ позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено матеріалами справи. Скористався правом подання відзиву на позов, в якому позовні вимоги визнав, просив суд розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Стефанець Г.Я. в судовому засіданні зазначила, що на даний час висновок Органу опіки та піклування не готовий, оскільки потребує розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини та затвердження. Долучила до матеріалів справи висновок оцінки потреб сім`ї [PERSON] та її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зазначила, що проживає із матір`ю, з батьком не спілкується. Провести оцінку потреб у відповідача не вдалося, оскільки відповідач в телефонному режимі відмовився від візиту в його сім`ю. Поклалася на розсуд суду у вирішенні даної справи. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що відповідач по справі позовні вимоги визнав, про що зазначив у відзиві на позов,\~ зважаючи на найкращі інтереси дитини, розумні строки розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами справи, без висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, який тривалий час на вимогу суду не надається. Вислухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, прийшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст.1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК України. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, встановлено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України). А як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Верховний Суд у своїй постанові від 30.03.2021 р. по справі № 542/1428/18 зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Окрім того, Верховний Суд України у справі № 211/559/16-ц, рішення від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. І як зазначено в постанові Верховного Суду від 10.10.2024 у справі №930/2899/23, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.\~ До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту. Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. 99. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України).\~ Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Судом встановлено, що сторони по справі з 19.08.2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.10.2024 року розірвано (а.с.14-15). У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.13). Згідно із довідками позивач [PERSON] \~ перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] та отримує середній заробіток\~ у розмірі 48792.77 грн.(а.с.16-17). Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача [PERSON] , з якою знайома понад 10 років. Їй відомо, що колишній чоловік [PERSON] не приходить до дочки, коштів на її утримання не надає. Вона приходить до [PERSON] та її дочки [PERSON] на свята, дні народження. З досліджених матеріалів справи, пояснень представників сторін, показів свідка судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає із неповнолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] ,\~ та самостійно виховує та утримує її. Батько дитини [PERSON] залишив проживати дочку із матір`ю, самоусунувся від виховання та утримання дочки, а відтак визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] саме з матір`ю, відповідатиме її інтересам і сприятиме її гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини на які посилається позивач, та які визнані відповідачем, підтверджені свідком, та іншими письмовими матеріалами справи, знайшли своє підтвердження у суді та є підставою для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved