Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

17.02.2025 до суду надійшла зазначена позовна заява, в обґрунтування якої представник позивача вказує, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 29.11.2011, від якого [INFO] у них народилась дитини син [PERSON] . Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.10.2015 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Рішенням Тернівського районного\~суду міста\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області від 09.12.2015 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.07.2015, до його повноліття. Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю та прабабусею. Зазначає, що наразі [PERSON] є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією. Син позивача перестав виходити із ним на зв`язок і позивач дізнався, що він майже місяць не відвідує школу. З зібраних ним документів позивачу стало відомо, що його син [PERSON] має багато пропусків занять без поважних причин; мати дитини [PERSON] не цікавиться життям сина, не контролює його навчання та поведінку, не контактує з класним керівником і вчителями, не відвідує батьківські збори і не реагує на консультації, поради, пропозиції та зауваження педагогів закладу освіти; не проживає разом із сином, часто вживає спиртні напої. Його син проживає з прабабусею, [PERSON] , [INFO] , яка часто хворіє та не справляється з вихованням [PERSON] . Сім`ю віднесено до категорії сімей із складними життєвими обставинами та нестабільним низьким матеріальним достатком. Відповідач притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина [PERSON] та за ч.ч.1,2 ст.173-2 КУпАП за психологічне насилля в сім`ї щодо своєї бабусі. Також відповідач притягалась до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.357 КК України. З урахуванням зазначеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, просить позбавити її батьківських прав щодо дитини сина [PERSON] та повернути без виконання виконавчий лист №215/3910/15-ц, виданий Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою від 11.03.2025 відкрито провадження по вищевказаній справі та визначено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, призначено проведення підготовчого судового засідання на 07.04.2025. Підготовче судове засідання 07.04.2025 було закрите і призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні з викликом сторін на 18.04.2025. У судовому засіданні 18.04.2025 було оголошено перерву до 22.04.2025 для виклику та допиту свідків. В зв`язку з необхідністю допитати неповнолітню дитину та її прабабусю судом оголошувалась перерва до 15.05.2025. У судове засідання 15.05.2025 викликані особи не прибули, в зв`язку з чим оголошена перерва до 03.06.2025 для повторного їх виклику до суду. У судовому засіданні 03.06.2025 зважаючи, що судом вживались дії для з`ясування думки дитини, але останній до суду не з`явився разом із своїм законним представником, суд перейшов до дослідження письмових матеріалів справи, після чого оголосив перерву до 18.06.2025 перед судовими дебатами. Після судових дебатів у судовому засіданні 18.06.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Відповідач, будучи повідомленою належним чином судовими повістками за останнім відомим місцем її реєстрації та за місцем фактичного проживання, а також через оголошення на сайті суду, у судові засідання не з`явилась, відзив на позов не подала. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради у судових засіданнях просив суд винести рішення з урахуванням найкращих інтересів неповнолітньої дитини. Крім того, від виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради надійшов на адресу суду висновок від 17.04.2025, в якому просить суд прийняти рішення на свій розсуд з урахуванням найкращих інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований 29 липня 2011 року Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблений актовий запис за №203 (копія свідоцтва про шлюб, а.с.11). Сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області 18 січня 2012 року (а.с.12). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 29 липня 2011 року за актовим записом №203 у Тернівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (копія, а.с.13). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2015 із [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2015 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття на користь матері [PERSON] (витяг із сайту Судова влада України та ЄДРСР, а.с.14, 15). Позивач [PERSON] призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] , про що видана довідка (копія, а.с.16). У характеристиці на учня 7-А класу КГ №78 КМР [PERSON] зазначено, що він виховується у неповній родині, яка має статус складних життєвих обставин. Навчальні досягнення низькі, навчається не в повну силу своїх можливостей, так як має дуже багато пропусків занять без поважних причин. Вдома не отримує необхідної допомоги, оскільки бабуся [PERSON] , [INFO] , не вважає пріоритетними результати в отриманні знань, дуже часто хворіє і немає впливу на хлопчика. Мати з сином не проживає. Вихованням дитини в даний час займається бабуся. Напружена психологічна обстановка в сім`ї через відсутність єдиної виховної лінії призводить до того, що хлопець не має чітких прав чи меж і врешті діє деструктивно. Проявляє грубість, залишає самовільно місце проживання. В сім`ї, де мешкає [PERSON] , низький матеріальний достаток, тому він не має в достатній кількості одягу за сезонами та калорійної їжі. Хлопець під час відвідування освітнього закладу охоче спілкується з дітьми, вчителями, бере участь у творчих активностях, займається у шкільному туристичному гуртку. Учень веселий, товариський, чуйний самостійний, любить спорт (а.с.17). Відповідно до інформації яка надана Криворізькою гімназією №78 Криворізької міської ради, [PERSON] тривалий час мешкає з бабусею в однокімнатній квартирі, де для нього не виділена окрема кімната, має окреме спальне місце, заняття ведуться із кухні, має мобільний телефон, яким зараз не користується, бо знаходиться в ремонті (зі слів матері). Сім`ю віднесено до категорії сімей із складними життєвими обставинами та нестабільним низьким матеріальним достатком. Це пов`язано з тривалим безробіттям матері та незначним розміром пенсійних виплат бабусі. Вихованням дитини займається бабуся. З її слів, [PERSON] , часто вживає спиртні напої. Психологічна обстановка в сім`ї дуже напружена. Мати зовсім не цікавиться, не контролює навчання і поведінку сина. Хлопець із 20 січня 2025 року по теперішній час не відвідує заняття, мотивує це тим, що не має телефона, а на запрошення до індивідуального навчання у закладі освіти (під курівництвом вчителів) категорично відмовляється. Контакт матері з класним керівником, вчителями-предметниками давно відсутній. Батьківські збори не відвідує, на телефонні дзвінки не відповідає. Мати не виявляє зацікавленості в успіхах дитини. На профілактичні бесіди, консультації, поради, зауваження, пропозиції від педагогів закладу не реагує. Іноді спостерігається агресія по відношенню до дитини з боку матері (а.с.18). В акті обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (не зареєстрований), який складено 10 лютого 2025 року, вказано, що [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі із задовільними санітарними умовами, має окреме спальне місце, онлайн заняття ведуться із кухні, місце для відпочинку спільне з бабусею. Підліток забезпечений їжею, але не достатньо калорійною для його віку; має одяг, взуття відповідно до сезонів (не завжди нові); канцтовари недостатньо. Під час бесіди було з`ясовано, що дитина потребує матеріальної допомоги, так як мати тривалий час не має постійного місця роботи; кошти, які надходять із аліментів, заблоковані. Пенсійні виплати бабусі незначні. За висновком комісії [PERSON] знаходиться без батьківського піклування. Мати і бабуся забороняють хлопчику спілкуватись із батьком. Мати не забезпечує належний рівень виховання та утримання дитини, його повноцінний соціально-правовий захист у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с.19-20). Рішенням №431 від 23.12.2015 Тернівської районної у місті ради Про визначення способу участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] за заявою [PERSON] у зв`язку з тим, що мати дитини, [PERSON] перешкоджає зустрічам батька із сином, не дозволяє особисто спілкуватися з ним і брати участь у його вихованні, визначено спосіб участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, стосовно зустрічей батька, [PERSON] , з малолітньою дитиною, [PERSON] , щотижня у вівторок з 17-00 до 18-30 та з 17-00 п`ятниці до 18-00 суботи (копія, а.с.21). Постановами Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.11.2022, 10.07.2023, 15.08.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за частинами 1-2 ст.173-2 КУпАП за ознакою домашнього насильства, які вона вчинила щодо своєї бабусі. Крім того, постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.10.2022 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина [PERSON] , який самовільно пішов із дому. Вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.01.2025 [PERSON] визнано винуватою і призначено їй покарання за ч.3 ст.357 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду з покладенням на неї обов`язків. Позивач [PERSON] має у власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на житло від 01.06.2007 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (копії, а.с.32,33). Відповідно до характеристики з місця роботи позивача ПрАТ «Електромашпромсервіс» №4/12 від 11.02.2025 [PERSON] за час роботи з 08 грудня 2016 року зарекомендував себе як відповідальний працівник, службові обов`язки виконує сумлінно, якісно і кваліфіковано. В колективі підтримує дружні стосунки, неагресивний, позитивний (а.с.34). У довідці ПрАТ «Електромашпромсервіс» №4/11 від 11.02.2025 зазначено, що за заявою [PERSON] знаходився у відпустці без збереження заробітної плати з 01.04.2022 по 31.01.2024, а в подальшому виконував свої трудові обов`язки у разі виробничої необхідності та згідно графіку виходів (а.с.35). У висновку виконкому Тернівської районної у місті ради вих.№31/06-31/256 від 17.04.2025 вказано, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживав, а мешкав (зі слів його рідної сестри) у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] ; наразі знаходиться на службі ЗСУ. Відповідачка на даний час проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем, офіційно не працевлаштована, іноді відвідує сина. Обстежити її умови проживання та з`ясувати її думку щодо справи виявилося неможливим, оскільки двері помешкання ніхто не відчинив, на спробу домовитися в телефонному режимі про візит вона відповіла відмовою. Раніше спеціалісти у справах дітей виконкому районної у місті ради намагались поспілкуватися з [PERSON] , але вона на контакт не йшла, на неодноразові запрошення до служби у справах дітей не реагувала, під час візитів двері не відчиняла. Спеціалістам лише раз вдалося поспілкуватись із [PERSON] під час відвідування родини [PERSON] , яка є бабцею відповідачки і у якої наразі проживає [PERSON] . Тоді [PERSON] знаходилась у нетверезому стані, агресивно спілкувалася, не змогла пояснити, чому хлопчик проживає з прабабусею. Щодо неповнолітнього [PERSON] , то хлопець більше року проживає з прабабусею [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що його батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Ними до теперішнього часу не вирішено питання реєстрації місця проживання дитини. Квартира, де проживає [PERSON] разом із своєю прабабусею, складається із однієї кімнати. Хлопчик не має відведеного місця для навчання (виконує уроки за журнальним столиком), спальне місце не облаштоване для дитини відповідного віку, має телефон для дистанційного навчання, всі необхідні канцелярські приладдя, одяг та взуття відповідно до сезону в мінімальній кількості, незначний запас продуктів, готові страви в наявності. Під час спілкування з неповнолітнім [PERSON] було встановлено, що він знає про те, що його батько звернувся з позовом до суду щодо позбавлення батьківських прав матері відносно нього. [PERSON] зазначив, що він спілкується з мамою періодично, але не проживає з нею у звязку з тим, що вона вживає алкогольні напої, не піклується про його життя і розвиток, матеріально його не забезпечує. З батьком [PERSON] хлопець також спілкується дуже рідко, останній телефонує йому нечасто, раніше декілька разів забирав до себе, спілкувався з ним, але під час таких візитів останній вживав спиртні напої та грубо розмовляв із ним, тому порозумітися між собою вони так і не змогли. Також [PERSON] розповів, що більше півроку позивач не дзвонить йому взагалі, не поздоровив із Днем народження, не цікавиться його життям, не намагається налагодити з ним відносини, не дбає про нього, тому він не бажає проживати разом із батьком. Прабабуся [PERSON] , [PERSON] більше року утримує [PERSON] за рахунок своєї пенсії. Мати матеріально сина не утримує, батько має заборгованість по аліментам. Зважаючи на вік та стан здоров`я [PERSON] не в змозі забезпечити належне виховання хлопчика, контроль за його навчанням, позаурочну зайнятість, тому [PERSON] має пропуски занять у школі. Реакція обох батьків на дані випадки відсутня. Прабабуся неодноразово протягом двох років зверталась до служби у справах дітей щодо невиконання батьками [PERSON] своїх батьківських обов`язків з його утримання і виховання, але вжиті заходи мали короткостроковий характер. 11.07.2024 відповідно до наказу служби у справах дітей виконкому районної у місті ради №31 неповнолітнього [PERSON] було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухилянням матері та батька від виконання своїх батьківських обов`язків. З 22.04.2024 по 22.10.2024 родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Криворізького міського центру соціальних служб. На початку соціального супроводу мати дотримувалась рекомендацій фахівця центру, але через деякий час повернулась до попереднього способу життя. Батько [PERSON] за період соціального супроводу не виконував також батьківські обов`язки, життям дитини не цікавився, з сином не спілкувався. Зі слів сусідів, позивач теж схильний до вживання алкогольних напоїв. Питання проживання з батьком викликало у [PERSON] негативні емоції. 04.04.2025 спеціалістами служби у справах дітей було обстежено умови проживання [PERSON] , де позивач має намір у майбутньому проживати з сином. Доступ до квартири добровільно забезпечила сестра [PERSON] . За результатами обстеження було встановлено, що в квартирі тривалий час ніхто не проживає, особистих речей [PERSON] немає, квартира потребує ремонту і прибирання. Для дитини не створені необхідні умови життя, навчання і розвитку, оскільки у окремій кімнаті, відведеній для [PERSON] наявне лише ліжко. Зі слів [PERSON] , рідної сестри позивача, її брат планує навести лад у квартирі та проживати в ній разом із сином після повернення з лав ЗСУ. Остання також зазначила, що [PERSON] не дає можливості спілкуватися [PERSON] з батьком, постійно влаштовує сварки, налаштовує хлопця проти батька. З таких підстав виконком районної у місті ради питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] залишає на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини. До висновку надані суду акти обстежень приміщень, згаданих у ньому, які підтверджують інформацію викладену у висновку. З наданої представником позивача характеристик на родину [PERSON] та самого [PERSON] , які складені Криворізькою гімназією №78, до раніше досліджених аналогічних характеристик, додатково зазначено, що батько декілька разів звертався до закладу та цікавився навчанням сина, при цьому скаржився, що прабабуся і мати хлопця категорично забороняють зустрічатися з ним, на запрошення рідної тітки зі сторони батька, [PERSON] кожного разу відповідав відмовою. Про факти вживання алкоголю [PERSON] закладу освіти не відомо, але вони не підтверджують цього. За 2024-2025 рік [PERSON] пропустив за 90 днів 184 уроки без поважних причин. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача, повідомила суду, що у червні 2015 року, коли позивач був на роботі, його викликала охорона і повідомила, що його дружина на прохідній залишила малого сина. Позивача керівництво відпустило з роботи і він зі своїм сином поїхали до батьків позивача. [PERSON] радів тому, що був із батьком та своїми дідом і бабою. Деякий час він там проживав. Але якось прабабуся [PERSON] одного дня після 23.00 приїхала з поліцією з приводу того, що батько вкрав дитину. Після того почалися системні перевірки позивача. Оскільки ініціатором скарг була саме прабабуся [PERSON] в подальшому виникли складнощі у спілкуванні позивача з дитиною. Після встановлення виконкомом днів і годин спілкування батька з дитиною, він деякий час брав до себе [PERSON] . Але його мати і прабабуся налаштовували дитину проти батька, постійно вчиняли з ним сварки, що унеможливило подальше нормальне спілкування батька з сином. Свідок спілкувалася у присутності прабабусі з [PERSON] , намагалася встановити з ним контакт, але [PERSON] постійно її перебивала, проте [PERSON] все ж таки погодився переїхати до батька. Сама свідок зі своїм племінником не спілкується, оскільки останнього налаштували проти неї, а в подальшому він навіть заблокував її номер телефону. Зазначила, що ще в грудні почали збирати документи з приводу позбавлення батьківських прав відповідача, а в січні позивача було мобілізовано до ЗСУ. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює соціальним педагогом у КГ №78, повідомила суду, що [PERSON] виховувався в неповній родині, яка стояла на обліку як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. [PERSON] часто пропускає уроки без поважних причин, його вихованням займається прабабуся, яка не має на нього впливу. З матір`ю дитини проводилися профілактичні бесіди, консультації, які давали короткостроковий результат. Пам`ятає, що спілкувалась із батьком [PERSON] десь рік назад по телефону, коли він цікавився про спортивні гуртки у школі для свого сина. Щодо спілкування з тіткою, то свідку відомо, що [PERSON] відхиляє її запрошення до себе. У судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка позивача, зазначила, що останнього знає давно, чула від його сестри, що колишня дружина [PERSON] зловживає алкоголем, при цьому останнього вона ніколи п`яним не бачила. Згадала, що коли [PERSON] був малий він десь півроку проживав разом із позивачем та його батьками. Зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] його колишня дружина не пускала до сина, тому з підрослим сином свідок позивача не бачила. Характеризує позивача як працьовиту, дружелюбну людину. З вищенаведеного вбачається, що позивач маючи бажання спілкування із своїм сином, не в змозі цього зробити за наявності перешкод у спілкуванні з боку колишньої дружини та прабабусі сина, наразі останній проживає разом зі своєю прабабусею окремо від матері, яка зловживає алкоголем, та не може самостійно забезпечити дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення, не цікавиться його життям і розвитком. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~(далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 12 Закону\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 7\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного\~закону\~і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Як зазначено у\~ст. 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Згідно зі\~ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 СК України\~встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Постанова ВС від 6 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, Постанова ВС від 9 листопада 2020 року у справа № 753/9433/17, Постанова ВС від 8 грудня 2021 року у справі N 311/563/20). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE), заява № 10383/09, пункт 100, ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача необхідно впевнитись не лише у невиконанні ним своїх обов`язків щодо виховання дитини, а і встановити, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків та нехтує ними свідомо. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. При розгляді справи суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Частиною 1\~статті 165 СК України\~передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому суд виходить з вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Відповідач не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Враховуючи вищезазначене у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина [PERSON] , адже вона не проживає разом з дитиною, не виконує своїх батьківських обов`язків з його утримання та виховання. Таке байдуже ставлення [PERSON] до свого неповнолітнього сина судом розцінюється як її самоусунення від участі у власному житті останнього. Також суд бере до уваги, що відповідач не намагається виправити ситуацію, що склалася. Крім того, асоціальний спосіб життя може потенційно негативно впливати на виховання її неповнолітньої дитини в дусі поваги до\~прав\~і свобод інших людей, любові і поваги до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (частина перша статті 150 СК України). Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . При цьому суд зазначає, що доводи третьої сторони щодо неналежного виконання батьківських обов`язків і позивачем не підтверджені документально, а тому не приймає їх до уваги. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і\~позбавлення батьківських прав\~відповідача відносно її неповнолітньої дитини, хоча і є крайнім заходом впливу на неї, проте в обставинах, що склалися, є доцільним.\~ Разом з тим, суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України. На підставі імперативного положення ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, відповідно до якого при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд вважає доцільним вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2\~ст.51 Конституції України,\~ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що за приписами ч.5 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, суд вважає, що на одну дитину з відповідача підлягають стягненню аліменти саме в цьому розмірі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено.\~ Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні свого неповнолітнього сина [PERSON] , передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, тому є необхідність у стягненні з неї аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує обставини майнового і сімейного стану відповідача та бере до уваги, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 70 відсотків доходу цієї особи. Враховуючи, що відповідач працездатна, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає справедливим стягнути з відповідача на утримання її дитини аліменти у розмірі 1/4 частини її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, судом встановлено, що з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] . В зв`язку з задоволенням позову про позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає за необхідне відповідно до п.10 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» повернути виконавчий документ без виконання на вимогу суду, який видав виконавчий документ. Відповідно до імперативних приписів пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати а саме: 1211 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. за розгляд судом питання про стягнення з неї аліментів. На підставі\~вищенаведеного,\~

Outcome: approved