Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява представника ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» до [PERSON] у якій він просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 12500,00 грн, судові витрати у справі. У позовній заяві позивач зазначив, що 18.01.2021 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» було укладено кредитний договір № 17183. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2000,00 грн. Вказав, що 17.02.2022 між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ТОВ\~«Фінансова компанія «Кеш ту гоу» було\~укладено договір\~факторингу №\~02-17/02/2022. За умовами вказаного\~договору ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 17183 від 18.01.2021, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп». Зазначив, що відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 12500,00 грн. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 03.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 50). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22.04.2025 витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» оригінал письмового доказу - витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022\~від 17.02.2022\~або належним\~чином завіренукопію реєстру боржників, за яким відступлено право вимоги саме до відповідачки за договором факторингу № 02-17/02/2022 від 17.02.2022. До суду надійшли витребувані докази. 25.03.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про розподіл / відшкодування / компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якому просив стягнути з відповідачки [PERSON] витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн (а.с. 53-55). В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданій 10.06.2025 до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі (а.с. 83). Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надала. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Ухвалою суду від 28 травня 2025 року вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~ Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідачки, позивач посилався на договір факторингу № 02-17/02/2022, укладений 17 лютого 2022 року між\~ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу». Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 512 Цивільного кодексу України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 Цивільного кодексу України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~За частиною першою\~статті 513 Цивільного кодексу України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. \~Відповідно до частини першої\~статті 517 Цивільного кодексу України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. \~Таким чином, у\~Цивільному кодексі України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Відповідно до\~положень ст.\~1077-\~1079\~ЦК України, за договором\~факторингу (фінансування під відступлення\~права грошової вимоги) одна сторона (фактор)\~передає або\~зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта)\~за плату\~(у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої\~особи (боржника). Клієнт\~може відступити факторові свою грошову вимогу\~до боржника\~з метою\~забезпечення виконання\~зобов`язання\~клієнта перед\~фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня\~вимога). \~Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у\~договорі факторингу\~є фактор\~і клієнт. Клієнтом\~у договорі\~факторингу може\~бути фізична\~або юридична\~особа,\~яка є\~суб`єктом\~підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 02-17/02/2022, укладений 17 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу», суд встановив. Відповідно до\~п.\~6.1,\~6.2.3\~та 6.3\~вказаного договору\~Клієнт передає\~(відступає)\~Фактору Права\~вимоги до\~Боржників,\~які виникли\~у Клієнта\~внаслідок невиконання\~Боржниками умов\~Кредитних договорів,\~та які\~входять до\~Портфелю Заборгованості.\~Загальний розмір\~Портфеля Заборгованості\~Боржників,\~Права вимоги\~до яких\~відступаються,\~складає 114\~623\~306,90\~грн станом\~їй дату\~підписання Сторонами\~цього Договору.\~Права Вимоги\~переходять до\~Фактора після\~підписання Сторонами\~цього Договору.\~В разі\~невиконання виконання\~Фактором вимог\~п.\~7.2\~Договору,\~Договір вважається\~неукладеним,\~при цьому\~в разі\~невиконання Фактором\~зобов`язання,\~щодо сплати\~другої частини\~Ціни продажу,\~Договір вважається\~неукладеним,\~а Клієнт\~повертає Фактору\~першу частину\~Ціни продажу,\~сплачену відповідно\~до п.\~7.2.\~Договору.\~ З\~момента переходу\~до Фактора\~Прав Вимоги,\~відповідно до\~умов 6.2.3\~договору,\~ Фактор\~набуває всіх\~прав(в тому числі прав грошових вимог) Клієнта за Кредитними договорами, що входять до Портфеля Заборгованості. Разом з Правами Вимоги до Фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій Боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які фактор одержить від Боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання Боржника. Згідно з п. 7.1 та 7.2 в якості ціни за придбання (відступлення) Прав Вимоги, Фактор сплачує Клієнту плату (ціна продажу) в розмірі, що станом на дату підписання Сторонами цього Договору складає 507 721,66 грн без ПДВ. Фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування суми, що вказана у п. 7.1 цього договору на вказаний у реквізитах до цього договору рахунок двома платежами: 253860,83 грн (50%) - протягом 5 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору; 253860,83 (інші 50%) протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Відповідно до платіжних інструкцій ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» сплатило грошові кошти на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» за договором факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року двома платежами на загальну суму 507 721,66 грн (а.с. 27). Згідно з наданою копією Реєстру боржників до договору факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» набуло права вимоги до відповідачки [PERSON] за договором № 17183 у розмірі 12500,00 грн (а.с. 76-77). Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договором факторингу № 02-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року та докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідачки. Встановлено, що 18.01.2021 між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 17183 (а.с. 15-17). За умовами договору сума кредиту становить 2000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, фіксована процентна ставка 2,5 % на добу, 912,5% - річних. Згідно з п. 1.4 кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. У п. 7 вказаного договору вказано номер карти [PERSON] - [NUMBER] . Умовами п. 6.1 кредитного договору визначено, що договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Пунктом 2.3 Вказаного кредитного договору визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. На обґрунтування отримання відповідачкою кредитних коштів на картку надано повідомлення ТОВ «Платежі онлайн» № 5574/05 від 21.05.2024 щодо підтвердження переказу грошових коштів, згідно з яким 18.01.2021 о 18:02:05 год було здійснено платіж у розмірі 2000,00 грн на карту [NUMBER] , опис видача кредиту № 17183 (а.с. 23). Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ст.\~626,\~628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.\~633,\~634\~ЦК України\~можна вважати,\~що другий\~контрагент (споживач\~послуг банку)\~лише приєднується\~до тих\~умов,\~з якими\~він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідачка [PERSON] дійсно отримала кредитні кошти, однак неналежним чином виконувала кредитні зобов`язання, добровільно не сплатила обумовлені кредитними правовідносини платежі, що призвело до виникнення заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки. На підтвердження розміру заборгованості відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 17183 від 18.01.2021 позивачем надано: виписку з особового рахунку та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 17183 за період з 18.01.2021 по 16.08.2021, згідно з якою загальна сума заборгованості становить 12500,00 грн, з яких 2000,00 грн прострочене тіло, 10500,00 грн - прострочені відсотки (а.с. 10. 86-89). При цьому відповідачка не надала належних доказів, які спростовують доводи позовної заяви щодо укладення відповідачкою кредитного договору, отримання нею кредитних коштів та розміру заборгованості. За наведених\~обставин,\~вимога позивача\~про стягнення\~з відповідачки\~заборгованості за\~кредитним договором у розмірі 12500,00 грн є обґрунтованою. З урахуванням встановлених обставин справи з відповідачки [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 17183 у розмірі 12500,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст. 141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з квитанцією № 33406 від 27.11.2024, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою. Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача становить 2422,40 грн. Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідачки витрати на правову допомогу в розмірі 10500,00 грн. Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» під час судового розгляду даної справи здійснював адвокат Пархомчук Сергій Валентинович на підставі договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 (а.с. 12-13) та додаткової угоди № 1 до вказаного договору про надання правової допомоги (а.с. 14). Згідно з актом про отримання правової допомоги від 24.03.2025 адвокатом Пархомчуком С.В. надано правову допомогу ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 17183 від 18.01.2021 на загальну суму 10 500,00 грн (а.с. 57). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved