Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої заборгованість у сумі 112\~636,44 грн. А також просив стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позову зазначає, що між позивачем та відповідачем укладено кредитні договори: 1. 02.09.2019 кредитний договір № 2018028598001, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 50000 грн.; 2. 02.11.2020 кредитний договір № 40017219444, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 22898 грн.; 3. 17.12.2021 кредитний договір № 40020477912, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 17498 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на на 01.12.2024 склала: 1) По кредитному договору від 02.09.2019 № 2018028598001 - 86217.02 (вісімдесят шість тисяч двісті сімнадцять гривень 02 копійки) грн., з яких: 49065.82 грн. заборгованість за кредитом; 37151.2 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 02.11.2020 № 40017219444- 7370.11 (сім тисяч триста сімдесят гривень 11 копійок) грн., з яких: 1874.32 грн. заборгованість за кредитом; 0.27 грн. заборгованість процентами; 5495.52 грн. заборгованість за комісією; 3) По кредитному договору від 17.12.2021 № 40020477912- 19049.31 (дев`ятнадцять тисяч сорок дев`ять гривень 31 копійка) грн., з яких: 15196.75 грн. заборгованість за кредитом; 3.08 грн. заборгованість процентами; 3849.48 грн. заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаним кредитним договорам станом на 01.12.2024 склала 112 636,44 грн. Позивач направив письмові вимоги (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. 28.02.2025 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток на адресу, яка вказана у позовній заяві, при цьому повістки повернулись без вручення адресату з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За таких обставин, суд вважає про належне повідомлення відповідача у справі. Відповідач не використався наданого йому законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи одночасне існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 02.09.2019 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір №2018028598001, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 50000 грн. 30.10.2020 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 40017219444, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 22898 грн. 16.12.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 40020477912, за яким Позичальнику видано кредит в сумі 17498 грн. Довідкою про збільшення кредитного ліміту по договору № 2018028598001, яка зберігається у матеріалах справи в паперовій та в електронній формі, підтверджується, що [PERSON] 02.09.2019 було надано кредит у сумі 3000,00 грн, який було збільшено 03.03.2022 до 50\~000,00 грн. Доказів того, що [PERSON] не отримувала кредитні кошти матеріали справи не містять, а відповідачем не надано. Окрім того, виписками по рахункам за кредитними договорами № 26207112249223.UAH, № 26279017564785.UAH, № 22038113360716.UAH, № 29092113668888.UAH, № 22030114106290.UAH, № 29098114917402.UAH які зберігається у матеріалах справи у електронній формі, підтверджується,\~що [PERSON] отримала кошти від АТ «ПУМБ» та активно користувалась ними,\~періодично здійснюючи платежі по нарахованим відсоткам. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до заяв №2018028598001, № 40017219444, № 40020477912, які зберігаються у матеріалах справи як в паперовій так і в електронній формі, про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від, з умовами яких погодилась [PERSON] , про що свідчить наявність її власноручного підпису у заявах №2018028598001, № 40017219444, № 40020477912 визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір комісії тощо. Як вбачається з матеріалів справи АТ «Перший Український Міжнародний Банк» свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надав грошові кошти [PERSON] , що підтверджується виписками по особовому рахунку, платіжними інструкціями. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Встановлено, що відповідач не дотримувалася умов кредитних договорів, внаслідок чого\~утворилася заборгованість: 1) По кредитному договору від 02.09.2019 № 2018028598001 - 86217.02 (вісімдесят шість тисяч двісті сімнадцять гривень 02 копійки) грн., з яких: 49065.82 грн. заборгованість за кредитом; 37151.2 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 30.10.2020 № 40017219444 - 7370.11 (сім тисяч триста сімдесят гривень 11 копійок) грн., з яких: 1874.32 грн. заборгованість за кредитом; 0.27 грн. заборгованість процентами; 5495.52 грн. заборгованість за комісією; 3) По кредитному договору від 16.12.2021 № 40020477912 - 19049.31 (дев`ятнадцять тисяч сорок дев`ять гривень 31 копійка) грн., з яких: 15196.75 грн. заборгованість за кредитом; 3.08 грн. заборгованість процентами; 3849.48 грн. заборгованість за комісією. За правилами ст.ст.526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За частиною 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням ст. 617 ЦК України. Отже, відповідачем взятих на себе зобов`язань не виконано в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим сума заборгованості підлягає стягненню. Разом з тим вирішуючи питання про стягнення комісії за кредитним договором від 16.12.2021 № 40020477912 та від 30.10.2020 № 40017219444, суд виходить з наступного: Відповідно до пунктів 9, 10 заяви № 40020477912 від 16.12.2021 разова комісія становить 499 грн. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 17.02.2023 становить 3% П. п. 7, 8 заяви №40017219444 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.10.2020 передбачено, що разова комісія становить 499 грн, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 02.01.2022 становить 3%. У графіку платежів, який відображено у вказаній заяві, зазначено, що сума комісії становить 598,80 грн щомісячно. П. 5.7.3 розділу ІІ частині І «Умови обслуговування карткових рахунків» Публічної пропозиції на укладення договору комплексного банківського обслуговування передбачено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково- касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно у термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному у заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місць у якому відбувається повернення заборгованості. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Нікчемний правочин (ч. 2ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення, і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично. Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх. Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Згідно з абзацом третім ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності ЗУ «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у ЗУ «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Також у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.ч. 2, 4ст. 263 ЦПК України). Як вбачається з досліджених заяв про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які підписані [PERSON] комісію встановлено за обслуговування кредитної заборгованості. За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, суд робить висновок про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, є нікчемним. За таких обставин позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією задоволенню не підлягає. Отже, позов АТ «ПУМБ» підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість:\~ 1) По кредитному договору від 02.09.2019 № 2018028598001 86 217.02 (вісімдесят шість тисяч двісті сімнадцять гривень 02 копійки) грн., з яких: 49065.82 грн. заборгованість за кредитом; 37151.2 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією; 2) По кредитному договору від 30.10.2020 № 40017219444 1874,59 грн., з яких: 1874.32 грн. заборгованість за кредитом; 0.27 грн. заборгованість процентами; 3) По кредитному договору від 16.12.2021 № 40020477912 15 199,83 грн., з яких: 15196.75 грн. заборгованість за кредитом; 3.08 грн. заборгованість процентами. Заборгованість за комісією стягненню не підлягає. Щодо паспортів споживача, які долучено позивачем до справи, суд зазначає наступне: Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у ЗУ «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1734-VIII)). З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 201/10403/19 вказано, що положення Закону № 1734-VIII допускають те, що укладення договору про споживчий кредит може бути пов`язане з необхідністю отримання споживачем додаткових чи супутніх послуг кредитодавця або третіх осіб, але вимагають, щоби відомості про це були відображені у паспорті споживчого кредиту, з яким кредитодавець має ознайомити позичальника у письмовій формі до укладення договору про споживчий кредит. Інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, зокрема розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються за невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит, має бути зазначена у такому договорі. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, тобто довідкою для споживача, дана інформація, яка зазначена у паспорті, не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позов задоволено частково, а саме стягненню підлягає 103\~291,62 грн, що становить 97% від суми позову, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 2349,73 грн (2422,4 грн*97%).

Outcome: partial