Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 05.11.2019 року між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 90387, шляхом надсилання відповідачу на його мобільний телефон та використання останнім одноразового ідентифікатора. Вказує, що підписуючи вищевказаний кредитний договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма його умовами, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Зазначає, що згідно умов вищевказаного кредитного договору, вбачається, що ТОВ «Займер» зобов`язались надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені вищезазначеним Кредитним договором. Вказує, що вищевказаним Кредитним договором також визначено, що сума виданого кредиту становить 4000 грн; датою надання кредиту є 05.11.2019 року; строк кредиту становить 30 днів; валютою кредиту являється гривня; стандартна процентна ставка становить 2 % в день або 730% річних. Стверджує, що ТОВ «Займер» свої зобов`язання за кредитним договором №90387 виконали в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 4000 грн, на картковий рахунок відповідача за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Разом з тим, зазначає, що відповідачем\~\~ [PERSON] належним чином не виконувались умови вищевказаного кредитного договору №90387 від 05.11.2019 року, у зв`язку із чим в останнього виникла заборгованість перед ТОВ «Займер» за зазначеним Кредитним договором у розмірі 13920 грн, яка складається з наступного: 4000 грн\~прострочена заборгованість за сумою кредиту; 9920 грн\~прострочена заборгованість за процентами. Вказує, що 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до змісту якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», а ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №90387 від 05.11.2019 року. На основі викладеного, представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , заборгованість за кредитним договором у розмірі 13920 грн, стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 10500 грн. Ухвалою суду від 26.02.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем надано до суду відзив, в якому вказує, що на його картковий рахунок 05.11.2019 року були зараховані кошти у сумі 4000 грн, з призначенням платежу «Видача кредиту». Однак позивачем не було доведено, що кошти в сумі 4000 грн 05.11.2019 року були надані ТОВ «Займер», оскільки дане товариство ніде відправником не значиться. Крім того вважає, що у позивача не виникло право вимагати вищезазначені кошти, а, отже, звернувся до суду безпідставно. Стверджує, що стягненню підлягають відсотки за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору, тобто 2400 грн. у разі пред`явлення позову належною особою. Щодо витрат на правничу допомогу, то зазначає, що сума 10500 грн є завищеною, а тому співмірною для стягнення сумою є 2000 грн, але у разі пред`явлення позову належною особою. Тому на підставі вищевикладеного, просить суд відмовити в позові. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких зазначено, що [PERSON] , укладаючи кредитний договір, реалізував своє суб`єктивне право, визначивши кредитний рахунок, на який відповідно до умов договору було зараховано кредитні кошти. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку, реквізити якої були надані самим Позичальником. Факт зарахування коштів підтверджується інформаційною довідкою № 511/01 від 10.01.2025 р. Крім того, Відповідачем долучено довідку АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено, що 05.11.2019 року на банківську картку з номером, закінчення якого *78, було зараховано грошові кошти у сумі 4 000,00 грн з призначенням платежу «Видача кредиту», транзакцію здійснено через інтернет-ресурс www.cly.com.ua. Таким чином, наявні докази беззаперечно свідчать про належне виконання Первісним кредитором своїх зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору № 90387 від 05.11.2019 року. Грошові кошти у відповідній сумі були перераховані на платіжну картку, реквізити якої були надані самим Позичальником. Довідка АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт отримання Позичальником кредитних коштів за вказаним договором, що, у сукупності з іншими доказами у справі, підтверджує наявність зобов`язань за Кредитним договором з боку Відповідача та обґрунтованість вимог Позивача. Щодо нарахування відсотків, то 05.11.2019 р. [PERSON] укладаючи кредитний договір № 90387 з ТОВ «ЗАЙМЕР» погодився на наступні умови визначені цим договором. Відповідно п.1.1 за цим Договором, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. за цим Договором, Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 04-12-2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Відповідно до п.1.3. за цим Договором, За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Відповідно п.2.3 за цим Договором, Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зазначають, що твердження [PERSON] про те, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в даній цивільній справі не доведений, є безпідставними, необґрунтованими, оскільки витрати на правничу допомогу у сумі 10500 грн є належним чином доведеними. Тому на підставі вищевикладеного просять суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» в судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині додаткових пояснень просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести в його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 05.11.2019 року між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 90387, шляхом надсилання відповідачу на його мобільний телефон та використання останнім одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «Займер» (а.с.10). Згідно з п.1.1 умов вищевказаного Кредитного договору, вбачається, що ТОВ «Займер» зобов`язались надати відповідачу [PERSON] грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені вищезазначеним Кредитним договором. При цьому, п.п.1.2, 1.3, 1.4 вищевказаного Кредитного договору, визначено, що сума виданого кредиту становить сума виданого кредиту становить 4000 грн; датою надання кредиту є 05.11.2019 року; строк кредиту становить 30 днів; валютою кредиту являється гривня; стандартна процентна ставка становить 2 % в день або 730% річних (а.с. 11-12). Відповідачем було підписано вищевказаний Договір за допомогою одноразового ідентифікатора KL7114, в якості аналога власноручного підпису позичальника, що підтверджується довідкою ТОВ «Займер» про ідентифікацію (а.с.10). На виконання умов вказаного кредитного договору №90387 від 05.11.2019 року ТОВ «Займер» було спрямовано на банківський рахунок відповідача [PERSON] за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 4000 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №511/01 (а.с. 16). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», у якій зазначено, що 05.11.2019 року на банківську картку з номером, закінчення якого *78, було зараховано грошові кошти у сумі 4 000,00 грн з призначенням платежу «Видача кредиту», транзакцію здійснено через інтернет-ресурс www.cly.com.ua (а.с. 75). Таким чином, наявні докази беззаперечно свідчать про належне виконання Первісним кредитором своїх зобов`язань відповідно до умов Кредитного договору № 90387 від 05.11.2019 року. Грошові кошти у відповідній сумі були перераховані на платіжну картку, реквізити якої були надані самим Позичальником. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та позивачем ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до змісту якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», а ТОВ «ФК«КЕШ ТУГОУ» набуло право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №90387 від 05.11.2019 року (а.с.23-26). В порушення умов кредитного договору, а також ст. ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідно до Виписки з особового рахунку [PERSON] за кредитним договором №90387 та розрахунку заборгованості сума заборгованості складає: 13920 грн, яка складається з: 4000 грн\~прострочена заборгованість за сумою кредиту; 9920 грн\~прострочена заборгованість за процентами (а.с.8, 85-91). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договори були укладені шляхом їх безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір № 90387 від 05.11.2019 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL 7114, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено. Доказів того, що відповідач сплатив заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суду не надано. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позові вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10 500,00 гривень. Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. 26.03.2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про стягнення із відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн. Просив заяву задовольнити в повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа №904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). До матеріалів справи долучено акт про отримання правової допомоги від 24.03.2025 року (а.с.52) згідно з яким вказано послуги за: зустріч та консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в сумі 2000,00 грн (1 год), складання та подання позовної заяви до суду (підготовка доказів, додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики в сумі 5000,00 грн (2,5 год), інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи в сумі 3000,00 грн (1,5 год), канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції в сумі 500,00 грн. (а.с.52); платіжну інструкцію №3 6915 від 24.03.2025 року (а.с.53); рахунок №24.03.2025-14 від 24.03.2025 року на оплату правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.12.2023 року на суму 10 500,00 грн (а.с.54). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved