Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 8879614 та договором позики № 76815229 у розмірі 102636.10 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8879614, 24.10.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76815229. 27.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27022024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.02.2024 до Договору факторингу № 27022024 від 27.02.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 69065 грн. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги на відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 8879614 в розмірі 69065.00 грн., з яких: 19000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 48165.00 грн. - сума заборгованості по відсоткам, 1900,00 грн. заборгованість за комісією. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33571.10 грн. Всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги на відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №76815229 в розмірі 33571.10 грн., з яких: 9229.25 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24341.85 грн. - сума заборгованості за відсотками. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 24 вересня 2024 року позовну заяву передано за підсудністю до Дзержинського районного суду м.Харкова. 18 жовтня 2024 року справа надійшла до Дзержинського районного суду м.Харкова та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2024 надійшла у провадження судді Теслікової І.І. Ухвалою від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 січня 2025 року вирішено про заочний розгляд справи. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 січня 2025 року у справі №619/7620/24 було задоволено позовну заяву ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та стягнуто з [PERSON] заборгованість\~кредитним договором № 8879614 від 24.10.2023, договором позики № 76815229 від 24.10.2023 у розмірі 102636,10 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 травня 2025 року скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 28 січня 2025 року у справі №619/7620/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про витребування доказів відмовлено. 30 травня 2025 року представником відповідача адвокатом Мєдвєдєвим С.С. подано до суду відзив на позовну заяву в яких зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] отримував кредитні кошти, та докази того, що вони були перераховані на його картковий рахунок, крім того зазначив, що [PERSON] категорично заперечує факт отримання кредитних коштів, а отже позовна заява задоволенню не підлягає. 03 червня 2025 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що відзив відповідача задоволенню не підлягає оскільки відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів. Також зазначає, що перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим. 04 червня 2025 року представником відповідача подано до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача зазначає, що позивач вимагає стягнення боргу, який, за його твердженням, виник унаслідок укладення двох договорів та перерахування коштів. Отже, саме Позивач, як належний правонаступник первісних кредиторів, зобов`язаний надати суду беззаперечні, належні та допустимі докази, що підтверджують не лише факт укладення договору, але й факт реального виконання кредитором свого зобов`язання переказу грошових коштів на рахунок Відповідача. У своїй відповіді на відзив Позивач вдається до правової софістики, намагаючись переконати суд у тому, що тягар доведення факту неотримання коштів лежить на Відповідачі. Аргументація Позивача, що Відповідач «може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів», є класичним прикладом спроби покласти на сторону обов`язок доводити негативний факт. З точки зору права та формальної логіки, доводити слід існування факту, а не його відсутність. Цей підхід неодноразово підтверджувався Великою Палатою Верховного Суду, яка зазначала, що певна обставина не може вважатися доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 ц). Позивач хибно інтерпретує цю позицію, намагаючись змусити Відповідача спростовувати те, що сам Позивач ще не довів. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з?явились, представником відповідача направлено до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав: 24.10.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8879614, 24.10.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №76815229. Згідно з умовами договорів позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 27.02.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27022024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 27.02.2024 до Договору факторингу № 27022024 від 27.02.2024, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 69065.00 грн., з яких 19000.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 48165.00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1900.00 грн. заборгованість за комісією. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах Боржників. Відповідно до Реєстру боржників №22 від 11.04.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33571.10 грн., з яких: 9229.25 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24341.85 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача склав розрахунки заборгованості, проте які данні використовувались при складенні даних розрахунків позивачу невідомо. Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем. Так, у договорах не зазначені банківські реквізити, за якими [PERSON] мають бути перераховані кредитні кошти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15. Матеріали справи не містять і доказів того, що кредитодавцями виконані умови кредитного договору № 8879614 від 24.10.2023, та договору позики № 76815229 від 24.10.2023\~та надано позичальнику [PERSON] кредит та позику, оскільки відсутні докази того, на який саме рахунок або картку перераховувались кредитні кошти. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити умови укладених договорів факторингу, обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цими договорами, порядок передачі та перелік документації, інші умови, яких досягли сторони при укладенні договорів, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи. Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Верховний Суд у постанові від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. КЦС ВС у названій постанові вказав, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що право попередниками позивача на користь відповідача були перераховані кошти. З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості\~за кредитними договорами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача,\~отже судовий збір та судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed