Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дати подання позову та до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від даного шлюбу у них є син [PERSON] , [INFO] . З вересня 2022 року син навчався на денній формі навчання в Балтському ТВСВ та закінчив навчання 30.06.2023 року. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14.06.2023 року з відповідача на її користь стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , на час навчання, з 07.11.2022 року та на період навчання, тобто до 30.06.2023 року. На сьогодні син [PERSON] знову навчається, він є студентом Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, денна форма навчання. Термін навчання 4 роки, тобто до липня 2028 року. У зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку, відповідач, як батько, добровільно матеріальної допомоги на час навчання не надає, хоча має таку можливість, тому вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом. 09.12.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.01.2025 року відповідачем [PERSON] через канцелярію Подільського міськрайонного суду Одеської області за вх.№1514 було надано відзив на позовну заяву, в якому останній вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, позовна заява вмотивована тим, що повнолітній син [PERSON] є студентом Національної академії Державної прикордонної служби України (строк навчання становить 4 роки) і у зв`язку з цим нібито потребує матеріальної допомоги. На підтвердження факту навчання сина до позовної заяви додано копію довідки вказаного навчального закладу від 09.10.2024 № 081801. Однак позовна заява взагалі не містить обґрунтування потреби матеріальної допомоги, пов`язаної із навчанням сина [PERSON] . Сам по собі факт навчання особи не породжує автоматично виникнення у неї потреби у матеріальній допомозі, пов`язаної саме із навчанням. Більш за те, відомості вказаної наданої позивачкою довідки свідчать про відсутність у [PERSON] потреби у матеріальній допомозі, пов`язаної з його навчанням у Національній академії Державної прикордонної служби України. Так,\~із тексту\~позовної заяви\~вбачається,\~що [PERSON] \~є студентом\~Академії і\~навчається на\~денній формі\~навчання.\~Проте,\~вказана довідка\~видана солдату [PERSON] про те, що він проходить підготовку офіцерських кадрів з терміном навчання 4 роки і відповідно до п. 189 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, поставлений на всі види забезпечення у навчальному закладі з дня призначення на посаду курсанта. Таким чином, син [PERSON] проходить військову службу в Академії на посаді курсанта, уклавши про це відповідний контракт. Згідно із\~п.\~181\~Положення підготовка\~громадян для\~проходження військової\~служби на\~посадах офіцерського\~складу у\~вищому військовому\~навчальному закладі\~Держприкордонслужби,\~здійснюється за\~державним замовленням,\~тобто безкоштовно\~за рахунок\~держави.\~Згідно із\~п.\~191\~Положення курсанти\~вищого військового\~навчального закладу\~Держприкордонслужби,\~які не\~перебувають у\~шлюбі,\~розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні вищого військового навчального закладу. Як зазначалось в довідці, особи, зараховані на навчання до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, з дня їх призначення на посади курсантів включаються до списку особового складу та ставляться на всі види забезпечення у навчальному закладі. Таким видами забезпечення є, зокрема, продовольче, речове та інші види забезпечення (п. 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Тобто, на час навчання курсантам Академії повністю забезпечуються їхні потреби у харчуванні, військовій формі і т.п. Крім того, відповідно до п. 193 Положення курсантам вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби здійснюється грошове забезпечення відповідно до законодавства. Згідно із п. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Викладене спростовує довід позовної заяви про нібито відсутність у сина самостійного джерела заробітку на час навчання в Академії. Позивачем у цій справі не доведено, що повнолітній син [PERSON] у зв`язку із проходженням військової служби та навчанням у Академії потребує матеріальної допомоги, жодного доказу на підтвердження такої потреби до позовної заяви не додано. Крім того, слід зазначити, що позивачка просить стягувати аліменти на її користь, а не на користь сина [PERSON] . В позовній заяві необхідність стягувати аліменти саме на користь позивачки обґрунтована положенням ч. 3 ст. 199 СК про те, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З доданої до позовної заяви довідки вбачається, що син [PERSON] належить до сім`ї позивачки і зареєстрований за її місцем проживання. Проте, як слідує з вищенаведеної довідки Академії, строк навчання в ній становить 4 роки. [PERSON] проходить військову службу в Академії, і на час навчання/проходження служби буде безкоштовно проживати в гуртожитку Академії, будучи на повному забезпеченні за рахунок коштів державного бюджету. Сама по собі реєстрація місця проживання не може бути підставою для стягнення аліментів на навчання повнолітнього сина за відсутності доказів його реального утримання на час навчання, а тому вважає, що вимоги позивачки необґрунтовані та не підлягають задоволенню. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву, яка зареєстрована в канцелярії Подільського міськрайонного суду Одеської області за вх.№17745 від 25.12.2024 року про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві на позову заяву просив справ розглянути без його виклику за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, врахувавши позицію позивача та відповідача, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.11.2004 року. Відповідно до довідки №081801 від 09.10.2024 року Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, солдат [PERSON] зарахований на навчання 29.07.2024 року наказом ректора №849-ос від 29 липня 2024 року та навчається в Національній академії Державної прикордонної служби імені Богдана Хмельницького, яка відноситься до 3 рівня акредитації. Згідно з умовами прийому до Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького підготовка офіцерських кадрів здійснюється терміном навчання - 4 роки на денній (очній) формі навчання. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто самі батьки мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Зазначене кореспондується із положеннями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом у постанові від 20 серпня 2018 року по справі № 559/379/17-ц. Відповідно до довідки №081801 від 09.10.2024 року Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, зазначено, що відповідно до п. 189 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, особи, зараховані на навчання до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, включаються до особового складу та ставляться на всі види забезпечення у навчальному закладі з дня їх призначення на посади курсантів. Відповідно до п.193 Положення про проходження громадянами України військової служби в Держаній прикордонній службі України, затвердженого\~Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009, грошове забезпечення курсантів вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби здійснюється відповідно до законодавства. Курсантам з числа військовослужбовців строкової військової служби та осіб, які не проходили військову службу до зарахування на навчання, за відмінні і добрі оцінки в навчанні за результатами екзаменаційних сесій підвищуються посадові оклади в порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Оскільки [PERSON] зарахований на навчання та навчається в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького, суд приходить до висновку, що він включений до списку особового складу та постановлений на всі види забезпечення, у тому числі і грошове забезпечення, у вказаному навчальному закладі з дня його призначення на посаду курсанта. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі 635/1139/17 скасовуючи рішення судів нижчих інстанцій, недоведення особою, яка перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету, наявності підстав, передбачених ст. 199 СК, для стягнення аліментів, та ненадання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у неї потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) є підставою для відмови у позові. Позивачем [PERSON] у вказаній справі не доведено, що повнолітній син [PERSON] у зв`язку із проходженням військової служби та навчанням у Академії потребує матеріальної допомоги, жодного доказу на підтвердження такої потреби до позовної заяви не додано. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, сина, які продовжують навчання, має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Проте, як вбачається з довідки Академії повнолітній син сторін проходить військову службу в [PERSON] і на час проживання та проходження служби буде проживати в гуртожитку Академії, перебуваючи на повному забезпеченні за рахунок коштів державного бюджету, доказів фактичного утримання спільного сина, у зв`язку з його навчанням в Академії позивачкою не надано. Відповідно до ч.1-4\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1-3\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволенню не підлягають. Згідно ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі\~у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», була звільнена від сплати судового збору, та приймаючи до уваги, що її позовні вимоги не підлягають до задоволення, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1, ч.6\~ст.141 ЦПК України, віднести судові витрати у даній справі на рахунок держави.

Outcome: dismissed