Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просить встановити, що [PERSON] , [INFO] є двоюрідним братом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та визнати за позивачем після її смерті в порядку спадкування за законом право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Заяву обґрунтовує тим, що 17.04.2024 постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрябенко К.А. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті його двоюрідної сестри [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у зв`язку з тим, що не можливо встановити факт родинних відносин, оскільки ним не надано копію свідоцтва про народження [PERSON] , яка є рідною тіткою позивача і матір`ю спадкодавця. Вказані обставини є перешкодою для оформлення заявником як спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину та обумовлюють необхідність звернення до суду із даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на вищезазначену квартиру. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилався на те, що позивачем не надано доказів родинних відносин з спадкодавцем, свідоцтво про смерть [PERSON] складено на території РФ, з якою припинені всі дипломатичні відносини, тому на даний час легалізувати це свідоцтво про смерть не можливо. Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку. [INFO] у м. Корольов Московської області РФ померла [PERSON] , [INFO] . Ця обставина підтверджується повторним свідоцтвом про смерть виданим Відділом №1 Управління ЗАЦС по міському округу Корольов Головного управління ЗАЦС Московської області 15.01.2024 [NUMBER] , дійсність якого посвідчено Апостилем складеним відповідно до Гаагської конвенції від 05.10.1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яке міститься в матеріалах спадкової справи №2/2024 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] наданої на ухвалу суду Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дрябенко К.А. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Гаагська Конвенція 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями Конвенції, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції. Відповідно до ч.8 ст.95 ЦПК України, іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, на свідоцтво про смерть [PERSON] видане на території РФ, на якому проставлено апостиль у відповідності до Гаагської Конвенції 1961 року може бути використаний в Україні, як державі-учасниці Конвенції. 13.03.2024 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрябенко К.А. із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи інші спадкоємці відсутні. 17.04.2024 постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрябенко К.А. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті його двоюрідної сестри [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у зв`язку з тим, що не можливо встановити факт родинних відносин, оскільки ним не надано копію свідоцтва про народження [PERSON] . Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.2 цієї ж статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.1 ст.319 ЦЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] , [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON] ) та вона є повнорідними братом та сестрами, а позивач та померла [PERSON] її племінниками, а між собою двоюрідними братом та сестрою. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Шевченківським відділом ЗАГС 03.07.1967 року батьком позивача [PERSON] є [PERSON] (а.с. 17). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 25.10.1983 підтверджується, що [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №13277355 від 26.02.2008 сформованого Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 26.02.2008 року [PERSON] , громадянці РФ, посвідченим державним нотаріусом Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що остання є донькою [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 14.03.2024 [PERSON] , [INFO] 06.08.1980 уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 17-18). В матеріалах спадкової справи міститься нотаріально посвідчена на території РФ заява чоловіка померлої [PERSON] - [PERSON] , на якій проставлений Апостиль Гаагської Конвенції 05.10.1961 року про відмову від спадщини після смерті дружини на користь її двоюрідного брата - [PERSON] (позивача у цій справі). Тому, для усунення перешкод позивачу у оформленні своїх спадкових прав, суд вважає правильним встановити факт, що [PERSON] , [INFO] є двоюрідним братом [PERSON] , громадянки РФ, [INFO] , яка померла [INFO] . У зв`язку з чим вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, позивач просить суд визнати право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з постанови Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дрябенко К.А. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишилася після смерті його двоюрідної сестри [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у зв`язку з тим, що не можливо встановити факт родинних відносин. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається тільки за умови, якщо це право не можна реалізувати в нотаріальному порядку. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 227/3750/19. Судом в цьому провадженні встановлено факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем. Право на спадкове майно може бути реалізоване в нотаріальному порядку, тому позовна вимога про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом є передчасною і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial