Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

у жовтні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами в сумі 41449,70 грн та судового збору в розмірі 3028 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №917869721 в розмірі 31169,20 грн, заборгованість за кредитним договором №04568-05/2021 в розмірі 10280,50 грн, а всього 41449,70 грн, та 3028 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2025 року скасовано заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 грудня 2024 року по цивільній справі №750/14223/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач подав відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в повному обсязі та зазначив, що оскільки, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит (яким є спірний договір позики), які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми процентів нарахованих за ставкою заявленою у позовній заяві, за понадстрокове користування коштами є незаконними і тому не можуть бути задоволені. А з урахуванням того, що за спірним договором позики проценти за користування кредитними коштами можуть бути нараховані лише протягом строку, на який були надані кредитні кошти, Враховуючи, що Закон України від 22.11.2023 № 3498-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", набрав чинності 24.12.2023, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заявлених відсотків, повинна зменшитись до 1%. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №917869721. Згідно з п.1.1. 1.2. Кредитного договору, Товариство надає клієнту кредит в сумі 14500 грн, строком на 126 днів. Пунктом 1.4. договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85 відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми Кредиту за користування ним. Пунктом 1.5. договору на умовах викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми кредиту за час користування ним. Договором Факторингу №28/1118-01, який укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» право вимоги за кредитним договором №917869721 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Таліон плюс». 20.10.2022 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022, у відповідності до умов укладеного договору ТОВ «Таліон плюс» передає право вимоги по кредитному договору №917869721 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем до ТОВ «Фінансова Компанія Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №9178669721 в розмірі 31169,20 грн, з яких: 14500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16669,20 грн - сума заборгованості за відсотками. 08 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №04568-05/2021. Згідно з п.1.1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. Пунктом 1.2 передбачено, що Кредит надається строком на 29 днів, тобто до 05.06.2021. Згідно з п. 1.3 за користування кредитом Клієнт сплачує товаристу 547,50% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу. 18 січня 2022 року між ТОВ «ФК Інвеструм» та ТОВ «Фінансова Компанія Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №18012022, у відповідності до умов укладеного договору ТОВ «Таліон Плюс» передає право вимоги за кредитними договорами, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №18012022 від 18.01.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №04568-05/2021 в розмірі 10280,50 грн, з яких: 2900 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7380,50 грн - сума заборгованості за відсотками. За інформацією Акціонерного товариства «комерційний банк «Приватбанк» від 24.05.2025 року № 20.1.0.0.0/7-250520/90146-БТ на ім`я [PERSON] випущена картка № [NUMBER] та підтверджено отримання відповідачем 08.05.2021 грошових коштів в сумі 2900 грн та 01.07.2021 грошових коштів в сумі 14500 грн. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини перша, друга статті 639 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20, від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 та інших. Таким чином, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказані вище договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного в письмовій формі. Вказана обставина не позбавляє позичальника обов`язку повернути позивачеві фактично отримані ним кредитні кошти. Таким чином, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілами кредитних договорів. Тому, позовні вимоги про стягнення основних сум боргу підлягають частковому задоволенню за: - кредитним договором № 917869721 від 11.06.2021 в сумі 14500 грн; - договором про надання фінансового кредиту № 04568-05/2021 від 08.05.2021 в сумі 2900 грн. Водночас, суд, також, частково не погоджується з висновком позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості зі сплати відсотків, зазначену у позові. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за відсотками становить за: - кредитним договором № 917869721 від 11.06.2021 в сумі 16669,20 грн; - договором про надання фінансового кредиту № 04568-05/2021 від 08.05.2021 в сумі 7380,50 грн. В той же час суд не погоджується з розміром суми, яка підлягає стягненню, наданої позивачем в частині розрахунку суми боргу за відсотками за користування кредитом з таких підстав. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Одночасно, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Як встановлено судом, строк кредитування за кредитними договорами був погоджений. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитами та зміну дати повернення всіх сум кредиту у порядку, передбаченому кредитними договорами, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено договорами. Отже, є безпідставним нарахування до стягнення з боржника суми відсотків, що передбачені договорами після спливу визначеного договорами строку кредитування. За кредитним договором № 04568-05/2021 від 08.05.2021 ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало [PERSON] кредит в розмірі 2900 грн. Кредит надано строком на 29 днів, тобто до 05.06.2021. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству в розрахунку 2,50 % на добу. Тип процентної ставки фіксований. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором позики за відсотками -7380,50 грн. Згідно кредитного договору строк його дії 29 днів, тому сума нарахованих процентів, має бути нарахована наступним чином 2900,00 грн. тіло кредиту х 2,5 % х 29 днів = 2102,50 грн. Тобто, з 05.06.2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором. Заяви щодо продовження дії договору після 05.06.2021 року відповідачем не подавалося. Крім того, за кредитним договором №917869721 від 11.06.2021 підлягають стягненню проценти, які були погоджені в договорі та були додатком № 1 (графік платежів) в сумі 7854,84 грн. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню , так як та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial