Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

13.08.2024 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , у якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 у розмірі 36520,00 грн. та стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 12.06.2024 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 12.06.2024-100001258. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 11 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 12.06.2024, строком на 124 днів. Відповідно до договору від 12.06.2024 та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 11000 грн. [PERSON] 12.06.2024 отримала кредитні кошти у розмірі 11000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 36 520 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 000 грн., по процентам в розмірі 17 050 грн, комісії 990 грн, додаткової комісії 1 980,00 грн та неустойки 5 500,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 13 січня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає доводи позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Представником позивача не доведено розмір фактично взятих відповідачем кредитних коштів за умовами договору, не доведено обгрунтованість нарахування відсотків. 3 наданих представником позивача документів неможливо встановити по яку дату нараховувались відсотки за користування кредитом та з якою ставкою. В свою чергу наданий представником позивача розрахунок заборгованості не підтверджений жодним первинним документом, що оформлений відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже не підтверджено передання коштів в розумінні частини 2 статті 1046 ЦК України. Відповідачка вважає, що встановлений договором розмір відсотків за несвоєчасно виконані зобов?язання за кожен день прострочки, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов?язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує як 50% від суми кредиту, так і подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п?ятнадцять відсотків простроченого платежу. ТОВ «Споживчий центр» фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. А відтак, у задоволенні вимог позивача належить відмовити. 21 січня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представ позивача просив, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У відповіді представник зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) від 12.06.2024 р.; 2) подання відповідачем Заявки № 12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 р.; 3) надсилання відповідачу Підтвердження кредитного договору №12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 р. Таким чином, було укладено Кредитний договір №12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 р. у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Надалі аналогічним чином було укладено Додатковий договір до кредитного договору (кредитної лінії) від 07.03.2024 р. Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомлені на номер, вказаний останньою, як фінансовий 0639750705. За інформацією з Довідки ТОВ «Старт-мобайл» вих. № 1501/25-2 від 15.01.2025 р.: «на номер абонента [NUMBER] 12.06.2024 о 13:58:15 було доставлено SMSповідомлення з текстом: «Паролі підпису ШвидкоГроші:A227 E227». Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Квитанцією №423164389 від 12.06.2024 р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Відтак, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою еквайрингу iPay. У п. 8 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції акцепт) кредитного договору №12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 р. зазначено: «Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 15% від суми Кредиту та дорівнює 990 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту». Більше того, інформація про комісію надана відповідачу перед укладанням кредитного договору та викладена у паспорті споживчого кредиту. Ознайомлення з цією інформацією засвідчено підписом відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. В позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про час, дату і місце проведення судового засідання, причини неявки суду не повідомляла. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.06.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферти) № 12.06.2024-100001258, невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 12.06.2024, строком на 124 днів. Отже договір складається із Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 12.06.2024 року та Заявки № 12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 року. Відповідно до\~умов кредитного\~договору,\~даний електронний\~кредитний договір,\~частиною якого\~є заявка,\~укладається у\~порядку,\~передбаченому Законом\~України «Про\~електронну комерцію».\~Сума Кредиту:\~11000\~грн.\~00\~коп.\~Строк,\~на який\~надається Кредит\~-\~124\~днів з\~дати його\~надання.\~ Дата\~повернення (виплати)\~кредиту \~13.10.2024.\~Період користування\~Кредитом -\~кожні наступні\~31\~днів з\~дня надання\~кредиту.\~Продовження (лонгація,\~пролонгація)\~строку кредитування/строку\~договору не\~передбачена.\~Процентна ставка\~"Стандарт"\~-\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~1.5%\~за 1\~(один)\~день користування\~Кредитом,\~яка застосовується\~протягом перших\~2\~чергових періодів.\~Розмір процентної\~ставки не\~може бути\~збільшено в\~односторонньому порядку.\~Процентна ставка\~"Економ"\~-\~фіксована незмінна\~процентна ставка\~у розмірі\~1%\~за 1\~(один)\~день користування\~Кредитом,\~яка застосовується\~протягом чергових\~періодів,\~наступних за\~черговими періодами,\~в яких\~застосовується процентна\~ставка "Стандарт".\~Розмір процентної\~ставки не\~може бути\~збільшено в\~односторонньому порядку.\~Денна процентна\~ставка \~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом за\~кожний день\~користування кредитом\~протягом всього\~строку,\~на який\~надається Кредит,\~виражені у\~процентах від\~загального розміру\~виданого кредиту.\~Денна процентна\~ставка та\~її розрахунок:\~1.47%\~=\~(20020/11000)/124\~? 100%.\~Проценти (економічна\~сутність \~плата за\~користування Кредитом)\~розраховуються шляхом\~множення всієї\~Суми Кредиту\~(включаючи\~всі Транші)\~(залишку\~від всієї\~Суми Кредиту)\~(база\~розрахунку)\~на кількість\~днів користування\~Кредитом/залишком\~Кредиту та\~на процентну\~ставку,\~яка застосовується\~у відповідному\~періоді.\~Комісія,\~пов`язана з\~наданням Кредиту\~ 990\~грн.\~Комісія за\~надання нараховується\~Кредитором та\~обліковується в\~день видачі\~кредиту,\~сплачується згідно\~Графіку платежів.\~Комісія за\~обслуговування кредитної\~заборгованості \~990\~грн.\~у кожному\~з 2\~чергових періодів,\~наступних за\~першим черговим\~періодом.\~Комісія за\~обслуговування нараховується\~Кредитором та\~обліковується в\~перший день\~кожного з\~2\~чергових періодів,\~наступних за\~першим черговим\~періодом,\~сплачується згідно\~Графіку платежів.\~Комісія за\~обслуговування встановлюється\~(економічна\~сутність)\~за організацію\~та забезпечення\~надання інформаційної\~підтримки позичальника\~по телефону,\~в особистому\~кабінеті та\~на відділеннях,\~забезпечення надання\~можливості робити\~платежі онлайн\~на відділеннях,\~забезпечення надання\~можливості відновлення\~забутого паролю\~для входу\~в особистий\~кабінет як\~віддалено,\~так і\~на відділеннях,\~забезпечення інформування\~про дати\~сплати чергового\~платежу,\~консультаційні послуги,\~інші послуги,\~які прямо\~не вказані\~в даному\~пункті,\~однак,\~надання яких\~забезпечено Кредитодавцем\~та пов`язане\~з обслуговуванням\~кредитної заборгованості.\~До Комісії\~за обслуговування\~кредитної заборгованості\~не включено\~послуги,\~які Кредитодавець\~зобов`язаний надавати\~Позичальнику безоплатно\~відповідно до\~чинного законодавства,\~зокрема,\~за надання\~один раз\~на місяць\~на вимогу\~споживача інформації\~про споживчий\~кредит. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 31020 грн. 00 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 20020 грн. 00 коп. Неустойка: 110 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом з тим, відповідально до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. З матеріалів справи вбачається, що пропозиція про укладання кредитного договору (оферти) додаток до анкети позичальника від 12.06.2024, заявка до кредитного договору № 12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 року, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 року, паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е227. Так, згідно з ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абз. 2 ч.2ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. З урахуванням викладеного будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті205,207 ЦК України). Оскільки в матеріалах справи на підтвердження укладення кредитного договору наявні докази, які містять всі істотні умови кредитного договору, зокрема суму кредиту, строк користування кредитом, процентну ставка за користування кредитом, заявка та підтвердження кредитного договору підписані власноручним електронним підписом відповідача, що ним не визнається, суд вважає, що наявні підстави вважати, що відповідач підписав кредитний договір та був проінформований про всі істотні його умови. Що стосується заперечень сторони відповідача щодо нарахування процентів та комісії, суд зазначає наступне. У постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 753/23979/15-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 367/786/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 723/602/17 суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: - у справі № 753/23979/15-ц: банк, звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, надав розрахунок розміру цієї заборгованості. Однак апеляційним судом належним чином не було досліджено наявні в справі докази, не було надано їм належної оцінки, не вирішено питання про наявність чи відсутність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з встановлених судом обставин. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що він не має повноважень визначати розмір заборгованості, є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону. Те ж саме стосується висновку суду про неможливість здійснення ним перевірки розрахунку заборгованості через ненадання позивачем виписки з особового рахунку відповідача. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України). Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором, як позивача, так і відповідача), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, апеляційний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично не вирішив спір по суті. Оскільки суд апеляційної інстанції порушив вищенаведені норми процесуального права та не дослідив належним чином зібрані у справі докази, зокрема розрахунки заборгованості позивача та відповідача за кредитним договором у сукупності та взаємозв`язку з умовами вказаного договору, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме - факти наявності чи відсутності заборгованості позичальника перед банком та дійсний розмір такої заборгованості, ухвалене в справі рішення апеляційного суду слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; - у справах № 367/786/17 і № 723/602/17: належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, суди не врахували наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства, висновки щодо відсутності заборгованості за кредитним договором за усіма її складовими не зроблені. Зокрема, судами жодним чином не обґрунтовано відмову у стягненні заборгованості перед банком за тілом кредиту, не вирішено питання про часткове задоволення позову, виходячи з попередньої відсоткової ставки, чим фактично суди ухилився від вирішення спору по суті. В постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 175/2871/21 (провадження № 61-20946св21) суд касаційної інстанції дійшов висновку: належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях76-78,81,83,84,87,89,228,235,263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Зазначена правова позиція також зазначена у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 335/4991/16-ц. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Слід зазначити, що до позову долучено довідку-розрахунок про стан заборгованості, яка містить печатку та підпис, відповідно до якої [PERSON] має зобов`язання за договором у розмірі 36\~520,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11 000 грн., по процентам в розмірі 17\~050,00 грн.,комісія 990,00 грн. та неустойка 5\~500,00 грн. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 11 000 грн., строком на 124 дні. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Тож розрахунок заборгованості здійснюється наступним чином: 11 000 грн. (сума виданих кредитних коштів) * 1,5% (фіксована незмінна процентна ставка) * 124 (кількість днів користування кредитними коштами за фіксованою незмінною процентною ставкою) та дорівнює 20 460,00 грн. Тобто розрахунок позивача щодо процентів відповідає умовам договору, підтверджений належними доказами, але має похибку в розмірі 3\~410,00 грн. Доказів щодо відсутності (сплати) заборгованості відповідачем не надано. Що стосується нарахування комісії суд зазначає наступне. За обставинами справи № 496/3134/19, яка перебувала на розгляді Великої Палати Верховного Суду, комісія за обслуговування кредитної заборгованості включала, зокрема, плату за надання інформації про стан кредиту. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що така комісія є нікчемною і для кваліфікації умови цього договору як оспорюваної чи нікчемної має значення не назва комісії, а її зміст, тобто перелік дій банку, за які він цю комісію передбачив. При цьому в постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. (п..п. 31.17,31.18). Тобто законом передбачено встановлення комісії за надання кредиту, як й за обслуговування та поверненя кредиту, крім комісії, які в силу ч.ч.1,2 ст. 11 цього Закону мають надаватися безоплатно. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав вважати встановлену договором комісію за надання кредиту в розмірі 990,00 грн. нікчемною. Відповідно до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з пунктом 4 частини 2статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п.п. 2-4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про споживче кредитування» визначені терміни: загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Перелік інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначено в ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 2 цієї статті, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Згідно п.6 ч.4 цієї статті, інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Згідно інформації яка міститься в паспорті споживчого кредиту, надана інформація орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, яка складається з тіла кредиту, процентів та комісії, а також визначена в договорі складає 31 020,00 грн. На підставі чого, суд вважає, що доведений в судовому засіданні загальний розмір заборгованості не має перевищувати загальну вартість кредиту для споживача в розмірі 31\~020,00 грн. яку суд вважає можливим стягнути з відповідача. Що стосується нарахування неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з [PERSON] неустойку за невиконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 5500 гривень. Проте, на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплатити неустойку на користь кредитодавця, на період дії воєнного стану в Україні, тобто з 24 лютого 2022 року. Тому судом не встановлено підстав для стягнення з [PERSON] неустойки у розмірі 5500 гривень. Тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. На підставі досліджених письмових доказів, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» засновані та умовах укладеного договору, підписаного сторонами, обґрунтовані належними доказами та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 12.06.2024-100001258 від 12.06.2024 у розмірі 31 020,00 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2057,34 грн., який пропорційний до обгрунтованих позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial