Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гандзюк І.Р., звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 26.07.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.10.2023 року. Від даного шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що за час перебування у шлюбі в 2012 році за спільні кошти ними було набуто у власність рухоме майно, а саме: автомобіль марки «MITSUBISHI», модель OUTLENDER XL, 2012 року випуску, шасі (кузов рама коляска) [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль зареєстрований за [PERSON] та перебуває у його володінні. Для придбання транспортного засобу вони брали кредит в ПАТ «Фольксбанк», кредитний договір № KF018220 від 20.082012. Кредитний договір укладено з відповідачем, а вона була майновим поручителем на підставі договору поруки № KF018220/S-1 від 20.08.2012. За рахунок їх спільних коштів вони достроково погасили кредит та на даний час не мають зобов`язань перед банком. Вважає, що транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. У зв`язку з чим, просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію 1/ 2 вартості спільного майна подружжя автомобіля марки «MITSUBISHI», модель OUTLENDER XL, 2012 року випуску, шасі (кузов рама коляска) [NUMBER] у розмірі 300000,00 грн. та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 03.05.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити частково та в інтересах неповнолітнього сина просив частку позивача, як співвласника автомобіля зменшити, і стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію 1/3 від вартості автомобіля, зазначеного у звіті про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 45 від 24.04.2024, що становить 117725,45 грн. Також просить зменшити витрати позивача на правничу допомогу, вважаючи їх такими, що не відповідають критерію реальності таких послуг, розумності їх розміру та їх стягнення буде становити надвірний тягар для нього. В обґрунтування відзиву покликався на те, що він не погоджується з вартістю спільного автомобіля подружжя згідно висновку ФОП [PERSON] в сумі 491730,00 грн. За його заявою ФОП [PERSON] було проведено безпосередній огляд автомобіля, враховані його пошкодження і складено звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 45 від 24.04.2024, відповідно до якого середня ринкова вартість даного автомобіля станом на 23.04.2024 складає 353176,34 грн. Також, посилаючись на положення ч. 2 ст. 372 ЦК України, просив зменшити частку позивача, оскільки неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним, є дитиною-інвалідом, постійно хворіє, в нього вроджена вада розвитку, йому рекомендовано «Д» спостереження лікарів за місцем проживання, лікувальна фізкультура, плавання, режим дозованих фізичних навантажень, масаж, на що потрібні значні кошти. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2024 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «ЕКА-ЗАХІІД», провадження у справі зупинене. Ухвалою від 02.09.2024 провадження поновлене, експертне дослідження не проведене. 30.09.2024 року Надвірнянський районний суд за клопотанням представника позивача витребував від ТСЦ ГСЦ МВС витяг з Єдиного державного реєстру МВС України щодо реєстрації, перереєстрації, зняття з обліку транспортних засобів, які належать [PERSON] , із зазначенням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2024 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі зупинене. 14.01.2025 до суду надійшов висновок експерта № 1272/24-28 від 08.01.2025 та ухвалою суду від 14.01.2025 провадження поновлене. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначила, що з відповідачем вони проживали у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Спільне проживання припинили 30.12.2023 року, коли відповідач вигнав її з молодшим сином з квартири, не дозволив навіть забрати речі. Під час спільного проживання було придбане майно, але те, на що вона могла зібрати документи, це лише автомобіль. Вважає, що сума, яка підлягає стягненню на її користь становить 300000,00 грн. Вартість, визначена у висновку експерта, є заниженою. На питання представника відповідача пояснила, що до автомобіля додатково установили газову установку, особливо вона не вникала в покращення автомобіля, цим займався відповідач. Старший син залишився проживати з відповідачем, молодший син проживає з нею. Син [PERSON] отримує безкоштовне лікування, безкоштовне навчання, отримує допомогу по інвалідності, натомість молодший не отримує нічого. Відповідач має більший дохід, ніж її, але допомоги меншому сину не надає. Представник позивача - адвокат Гандзюк І.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, додатково зазначила, що у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль MITSUBISHI OUTLENDER XL, 2012 року випуску, отже він є спільною сумісною власністю подружжя. Була замовлена оцінка експерта, вважає що 491730 грн. є дійсною ринковою вартістю, позивач була готова сплатити відповідачу половину цієї суми та забрати автомобіль. Щодо вимоги про зменшення вартості, яка зазначена у відзиві, вважає, що стороною відповідача не надано належних доказів щодо підстав зменшення частки. Зауважила, що доказів по те, що відповідач возить автомобілем сина на масажі чи плавання, суду не надано. Відповідач має більший дохід порівняно з позивачкою, доказів щодо додаткових витрат у зв`язку з інвалідністю сина [PERSON] , відповідачем також не надано. Також просила стягнути судові витрати, вказала, що сума гонорару є фіксованою -15000,00 грн. Позивач сплачувала їй різні суми за наявної фінансової можливості. Також до складу судових витрат входить судовий збір у розмірі 2458,65 грн. і витрати за проведення експертного дослідження за ухвалою суду у розмірі 6058,24 грн. та 2000,00 грн. за надання висновку експерта Піщака О.Д. Представник відповідача адвокат Куций О.С. у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги відповідач визнає частково. Вказав, що дійсно у період шлюбу сторони придбали автомобіль. З вартістю у розмірі 491730 грн відповідач не погоджується, вважає її завищеною, зважаючи на середні ціни на автомобілі такої моделі та року випуску. Крім того, висновок експертом [PERSON] проведений без огляду транспортного засобу. Вартість у висновку експертизи, яка призначена за ухвалою суду у розмірі 383211,00 грн. найбільш відповідає реальній вартості автомобіля, і з цією вартістю сторона відповідача погоджується. Також просить відійти від рівності часток подружжя відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, оскільки з відповідачем залишився проживати неповнолітній син-інвалід, який з народження постійно хворіє та потребує догляду, що має істотне значення, відповідач постійно возить сина на процедури, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача 1/3 частину вартості спірного автомобіля. Також просить зменшити суму витрат на правничу допомогу, оскільки справа не є складною, у платіжних інструкціях зазначено, що це «переказ власних коштів», стягненню підлягають витрати лише в межах договору. В судових дебатах просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки такі не підтверджені належними доказами. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом з`ясовано, що з 26.07.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.10.203 року ( а.с.3,6-7). Від шлюбних відносин сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). 17.08.2012 [PERSON] придбав у ТОВ «Універсал-Авто» автомобіль MITSUBISHI OUTLENDER XL, 2012 року випуску, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля № С66У/А від 17.08.2021 (а.с.34-39, 47-49). Згідно кредитного договору № KF 018220 від 20 серпня 2012 року відповідач [PERSON] отримав в ПАТ «Фольксбанк» кредитні кошти у розмірі 98000,00 грн для придбання транспортного засобу: автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER XL, 2012 року випуску, шасі (кузов рама коляска) [NUMBER] , та згідно договору поруки № KF 018220/S -1 від 20 серпня 2012 року позивач [PERSON] була поручителем за вказаним кредитним договором. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль MITSUBISHI OUTLENDER XL, 2012 року випуску, зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а.с.13). За рахунок спільних коштів, сторони достроково погасили кредит. Отже, за час перебування у шлюбі сторони набули у власність вищезазначений транспортний засіб, що в судовому засіданні не заперечувалося учасниками процесу. Спірний транспортний засіб є рухомим майном та одночасно неподільною річчю. Відповідно до ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма\~ст. 368 ЦК України. Згідно ст.63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~69, ч. 1 ст.\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р.№ 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.2, ч.3 ст.325ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України\~визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку, що вказане рухоме майно (автомобіль) є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте за час шлюбу і за спільні кошти подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частинах. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просив при поділі майна подружжя відступити від засади рівності часток подружжя, стягнути з нього на користь позивача 1/3 частину вартості спірного автомобіля, посилаючись на те, що неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним, є дитиною-інвалідом, постійно хворіє, в нього вроджена вада розвитку, йому рекомендовано «Д» спостереження лікарів за місцем проживання, лікувальна фізкультура, плавання, режим дозованих фізичних навантажень, масаж, на що потрібні значні кошти. Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також, відповідно до ч. 2\~ст. 70 СК України\~при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Також, у частині 3\~статті 70 СК України\~визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У пункті 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~роз`яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3\~ст.70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1\~ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Водночас, позивач та її представник в свою чергу заперечували проти відступу від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, вказуючи, що передбачені ч.ч. 2, 3\~ст. 70 СК України\~обставини для відступу від засади рівності часток подружжя відсутні та належними доказами не підтверджені. Так, неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає разом з відповідачем, є дитиною-інвалідом, постійно хворіє, в нього вроджена вада розвитку, йому рекомендовано «Д» спостереження лікарів за місцем проживання, лікувальна фізкультура, плавання, режим дозованих фізичних навантажень, масаж (а.с.70-71, 169-175) Однак, син сторін [PERSON] є студентом Івано-Франківського фахового коледжу технологій а бізнесу, отримує стипендію, має відкриті рахунки на його ім`я в банківських установах (а.с.182, 183, 185-189). Належних доказів\~того,\~що відповідач використовує спірний автомобіль для того, щоб відвезти сина на масажі чи плавання суду не надано. У даному випадку сторони самостійно утримують дітей: позивач сина [PERSON] , відповідач сина [PERSON] , з позовом до суду про стягнення аліментів жодна із сторін на теперішній час не зверталася. Доказів щодо додаткових витрат у зв`язку з інвалідністю сина [PERSON] , відповідачем також не надано. Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що стороною відповідача під час розгляду справи не доведено наявності підстав, передбачених частиною 2\~статті 70 СК України, для відступлення від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності. Щодо вартості спільного майна подружжя, то суд виходить з наступного. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Позивач [PERSON] просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі\~статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. З матеріалів справи слідує, що відповідно до висновку експерта ФОП [PERSON] про вартість об`єкта про оцінку КТЗ - загальний легковий універсал -В MITSUBISHI OUTLENDER XL, V двигуна 1998, реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість об`єкта оцінки складає 491\~730, 00,00 грн. Дослідивши поданий висновок від 21.03.2024, суд з`ясував, що у ньому відсутнє посилання про те, що він підготовлений для подання до суду, адже виконувався на замовлення позивача, а також відсутнє посилання на попередження суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність, у висновку зазначено щодо вартості легкового кабріолету В, тоді як спірний автомобіль моделі легковий загальний універсал В. Також вказане експертне дослідження проведене без фактичного огляду транспортного засобу, що не заперечувалося представниками сторін. Суд також враховує, що вказана вартість зазначена станом на 21.03.2024 року.( а.с.25). Враховуючи вищенаведене, звіт є неналежним та недопустимим доказом. \~ \~ \~ \~Разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав до суду Звіт про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 5 від 24.04.2024, згідно якого суб`єкт оціночної діяльності [PERSON] визначив ринкову вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER XL, 2012 року випуску, у розмірі 353176,34 грн. (а.с.50-69). Оскільки учасники справи не погодились із вартістю ТЗ зазначених ними, тому за клопотанням представника позивача була призначена експертиза вартості ТЗ. Згідно висновку експерта\~№ 1272/24-26 від 08.01.2025, проведеного\~за клопотанням представника позивачки під час розгляду даної справи, ТЗ MITSUBISHI OUTLENDER XL, 2012 року випуску, державний номерний\~знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ,\~визначено, що вартість саме цього автомобіля станом на дату оцінки (08.01.2025) складає 383211 грн (а.с.128-136) Про проведення будь-якої іншої оцінки даного ТЗ сторони та їх представники під час розгляду справи судом не клопотали. Відповідно під час вирішення даної справи з приводу визначення вартості спірного ТЗ, судом береться до уваги саме висновок експерта № 12921272/24-26 від 08.01.2025, з приводу вартості конкретного ТЗ, який було проведено під час розгляду даної справи, відповідно до ухвали суду за клопотанням представника позивача. Спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому другий з подружжя\~має право на відшкодування йому 1/2 частини вартості спірного автомобіля, визначеної станом на час розгляду справи 383211 грн, тобто на 191605,50 грн. З огляду на викладене суд приходить до переконання, що з відповідача підлягає\~стягненню на користь позивачки компенсація за її частку в спільному майні в розмірі 191605,50 грн. З приводу\~судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з вимогами ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до\~ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3\~ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи:\~договір про надання правничої допомоги\~ від 07.03.2024, в розділі 5 якого визначена фіксована сума гонорару у розмірі 10000,00 грн та 5000,00 грн. фактичні витрати, копію ордеру серії АТ № 1063033 від 19.03.2024, копію акту\~від 11.03.2025 про приймання\~наданих послуг за договором від 07.03.2024 на загальну суму 15000,00 грн,\~та копії платіжних\~інструкцій від 17.01.2024, 29.01.2024, 16.05.2024, 24.07.2024, 01.10.2024, 16.10.2024, 05.11.2024, 11.02.2025, 11.03.2025, 08.04.2025, 13.06.2025 про\~оплату\~позивачем\~адвокату Гандзюк І.Р. коштів на загальну суму 17500,00 грн. (т.1 а.с.19-23 ) При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Таким чином, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення справи для сторони,\~суд дійшов висновку,\~що\~наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності цих витрат,\~на думку суду витрати на професійну правничу допомогу слід задовольнити\~в розмірі 5000 грн., які є співмірними по відношенню до обставин справи, а тому з відповідача у користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Також, згідно з платіжною інструкцією №0.0.3553461278.1 від 27.03.2024 позивачем за подання\~даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2458,65 грн; відповідно до фіскального чеку від 15.05.2024 позивачем здійснено ФОП [PERSON] оплату за експертну оцінку майна у розмірі 2000,00 грн та відповідно до платіжної інструкції від 05.12.2024 за № 2.79197141.1 позивачем здійснено оплату за проведення\~судової транспортно-товарознавчої експертизи\~в розмірі 6058,24 грн. Враховуючи, що позовні вимоги\~в частині\~стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля\~задоволено частково, з відповідача\~на користь позивача необхідно\~стягнути судовий\~збір в розмірі 1915,29 грн та витрати\~за\~проведення\~експертних досліджень у загальному розмірі 6227,37 грн., а всього всього на загальну суму 13142, 66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial