Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , без реєстрації шлюбу, з січня 2020 року по [INFO] . В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначає, що з січня 2020 року вона почала проживати однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Підчас сімейного життя вони вели спільне господарство та побут, обробляли город, мали спільний бюджет, організовували спільне дозвілля, купували предмети повсякденного вжитку, разом сплачували комунальні послуги тощо. Заявниця наполягає на тому, що відносини, що склалися між нею та [PERSON] в період спільного проживання, були притаманні подружжю, вони мали взаємні права та обов`язки. З 10 квітня 2024 року [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , за мобілізацією, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Однак, [INFO] близько 16.00 години солдат [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії рф, внаслідок підриву на ворожих МВЗ в районі населеного пункту Журавка Сумської області, про що на ім`я заявниці [INFO] прийшло Сповіщення № 571 від 02 серпня 2024 року. Заявниці роз`яснено, що це сповіщення є підставою для надання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку. Посилаючись на вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», [PERSON] має намір отримати одноразову допомогу, яка призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Задля отримання грошової допомоги заявниця просить встановити факт її проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, із загиблим [PERSON] у зазначений вище період. Представник Міністерства оброни України просив відмовити у задоволенні заяви про встановлення такого факту, посилаючись на те, що зазначений спір не може вирішуватись в порядку окремого провадження, оскільки [PERSON] має намір отримати одноразову допомогу, що свідчить про наявність спору. Крім того, представник заінтересованої особи спростовує доводи заявника щодо наявності обов`язкових умов для визнання її членом сім`ї загиблого через відсутність доказів щодо спільних витрат, спільного бюджету, ведення спільного господарства тощо. Рух по справі. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. від 07 жовтня 2024 року відкрите провадження по справі (а.с. 70). Позиція сторін. Заявниця та її представник адвокат Пташинський О.А. в судовому засіданні заяву підтримали, заявниця надала детальні пояснення щодо обставини спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю. Наполягала на тому, що у загиблого [PERSON] відсутні родичі першої, вона являється єдиною близькою особою загиблому, тому на її ім`я і прийшло сповіщення. Вона має намір отримати одноразову грошову допомогу, в зв`язку із загибеллю цивільного чоловіка Представник Міністерства Оброни України просив проводити судовий розгляд у його відсутність. Перещепинська міська рада також просила здійснювати розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків. Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 17.04.2024 року, рядовий [PERSON] перебував на військовій службі у зазначеній частині з 10 квітня 2024 року (а.с. 13). У відповідності до свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , останній помер [INFO] вс.Журавка Сумського району Сумської області (а.с. 11). Суду надано копію сповіщення № 571, надіслане 02.08.2024 року на адресу [PERSON] , у відповідності до якого [INFO] повідомляє заявницю про те, що її цивільний чоловік [PERSON] загинув [INFO] під час виконання бойового завдання при виконанні службових обов`язків по захисту територіальної цілісності та суверенітету України під час агресії рф, внаслідок підриву на ворожих МВЗ в районі населеного пункту Журавка сумської області (а.с. 12). Факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, за місцем фактичного проживання в [ADDRESS] підтверджується актом депутата Перещепинської міської ради (а.с. 14). [PERSON] , відповідно до довідки виконавчого комітету Перещепинської міської ради, поховала свого цивільного чоловіка за власні кошти (а.с. 15). Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні надали показання про те, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] в [ADDRESS] , вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали, мали взаємні права та обов`язки, [PERSON] поховала свого цивільного чоловіка. Надаючи правову оцінку правовідносинам, які є предметом даного судового провадження, суд зазначає таке. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.02.1993 року, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби. За приписами ст. 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-XII (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця [INFO] ), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а саме: діти,\~у тому\~числі усиновлені,\~зачаті за\~життя загиблої\~(померлої)\~особи та\~народжені після\~її смерті,\~а також\~діти,\~стосовно яких\~загиблу (померлу)\~особу за\~її життя\~було позбавлено\~батьківських прав; вдова\~(вдівець); батьки\~(усиновлювачі)\~загиблої (померлої)\~особи,\~якщо вони\~не були\~позбавлені стосовно\~неї батьківських\~прав або\~їхні батьківські\~права були\~поновлені на\~час її\~загибелі (смерті); внуки\~загиблої (померлої)\~особи,\~якщо на\~момент її\~загибелі (смерті)\~їх батьки\~загинули (померли); жінка\~(чоловік),\~з якою\~(з\~яким)\~загибла (померла)\~особа проживали\~однією сім`єю,\~але не\~перебували у\~шлюбі між\~собою або\~в будь-якому\~іншому шлюбі,\~за умови\~що цей\~факт встановлено\~рішенням суду,\~яке набрало\~законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до\~Закону України\~"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно ч. ч. 8, 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168) особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами (абз. 3 п. 2 Постанови № 168). Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку (абз. 4 п. 2 Постанови № 168). Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором. Так, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України). Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. ч. 4, 5, ст. 22 «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї. Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08.12.2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~розглядає справи\~про встановлення\~факту: 1)\~родинних відносин\~між фізичними\~особами; 2)\~перебування фізичної\~особи на\~утриманні; 3)\~каліцтва,\~якщо це\~потрібно для\~призначення пенсії\~або одержання\~допомоги по\~загальнообов`язковому державному\~соціальному страхуванню; 4)\~реєстрації шлюбу,\~розірвання шлюбу,\~усиновлення; 5)\~проживання однією\~сім`єю чоловіка\~та жінки\~без шлюбу; 6)\~належності правовстановлюючих\~документів особі,\~прізвище,\~ім`я,\~по батькові,\~місце і\~час народження\~якої,\~що зазначені\~в документі,\~не збігаються\~з прізвищем,\~ім`ям,\~по батькові,\~місцем і\~часом народження\~цієї особи,\~зазначеним у\~свідоцтві про\~народження або\~в паспорті; 7)\~народження особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~народження; 8)\~смерті особи\~в певний\~час у\~разі неможливості\~реєстрації органом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану факту\~смерті; 9)\~смерті особи,\~яка пропала\~безвісти за\~обставин,\~що загрожували\~їй смертю\~або дають\~підстави вважати\~її загиблою\~від певного\~нещасного випадку\~внаслідок надзвичайних\~ситуацій техногенного\~та природного\~характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Детальний аналіз доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні, з урахуванням чітких та послідовних пояснень заявниці, яка не перебуває у будь-якому іншому шлюбі, доводить суду той факт, що [PERSON] на час загибелі [PERSON] , який також не перебував у іншому шлюбі, постійно та безперервно проживала однією сім`єю з останнім, без реєстрації шлюбу. При цьому, вимоги заявниці підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, доданими до заяви та підтверджують обставини, на які посилається [PERSON] , у суду не виникає сумніву, що початком спільного проживання однією сім`єю можливо відраховувати дату саме січень 2020 року. Оцінюючи позицію Міністерства Оброни України щодо юрисдикції цього спору, суд звертає увагу на наступне. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту родинних відносин між фізичними особами, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України\~та пункту 5 частини першої\~статті 315 ЦПК України. Такі висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23). Ці висновки є релевантними для застосування у цій справі. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на таке. Відповідно до частини п`ятої\~статті 188 ЦПК України\~не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172\~КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій. Разом із тим 30 січня 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 287/167/18-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Ємільчинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій заявник просив суд установити факт, що у списку евакуйованих громадян Чорнобильського району Київської області було допущено описку щодо дати народження ( [INFO] ) [PERSON] , який під порядковим № 69 значиться як [PERSON] , 1952 року народження. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) виснувала, що встановлення юридичного факту, який пов`язаний із вирішенням спору із суб`єктом владних повноважень щодо права на отримання пенсії, відповідно до частини другої, пункту 3 частини шостої статті 12, пункту 2 частини першої статті 263\~КАС України має розглядатися в спрощеному позовному провадженні як справа незначної складності за правилами адміністративного судочинства. Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. При цьому Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище релевантній постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) визнала помилковими такі висновки, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, залежно від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Тому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення щодо фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами\~ЦПК України. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначено, що за відсутності спору з приводу законності відмови у призначенні та виплаті заявнику одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця суд повинен розглянути заяву про встановлення юридичного факту\~віднесення заявника до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця\~за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що чинне на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій законодавство не передбачало іншого порядку підтвердження цього факту; його встановлення не пов`язувалося з вирішенням спору, а було необхідним для подальшого подання заявником з метою призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги за загиблого військовослужбовця-племінника документа, що засвідчував би наявність сімейних відносин між заявником і племінником станом на день загибелі останнього. З огляду на викладене доводи Міністерства оборони України щодо наявності в цій справі спору про право та необхідності її розгляду за правилами адміністративного судочинства було визнано необґрунтованими. Більш того, Велика Палата Верховного Суду погодилася з судом апеляційної інстанції, який застосував частину другу\~статті 256 ЦПК України\~у відповідній редакції та відхилив довід Міноборони України про те, що оскільки можливість визнання членом сім`ї військовослужбовця не передбачена у частині першій\~статті 256 ЦПК України, суд першої інстанції не мав права встановлювати юридичний факт проживання заявника з його племінником однією сім`єю. Визначений у частині першій\~статті 256 ЦПК України\~перелік фактів, які могли встановлюватися судом, не був вичерпним. В означеній справі заявниця не оскаржує відмову у виплаті одноразової допомоги, в зв`язку і загибеллю військовослужбовця, а лише доводить той факт, що вона являється єдиною особою, з якою загиблий проживав однією сім`єю, як чоловік та дружина, батьків, дітей та інших осіб, які б мали право на утримання також не мав, а тому цей спір належить вирішувати виключно в порядку окремого провадження, визначеного ч.1 ст. 315 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved