Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 08.05.2025 представник Романенко М.Е. через систему «Електронний суд» в інтересах ТзОВ «Він Фінанс» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11.02.2019 ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір кредитної лінії №AG1199244, на підставі якого кредитодавець перерахував на рахунок позичальника грошові кошти (кредит) в розмірі 7 700 грн., однак позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 16 798 грн., яка складається з: 7 700 грн. - тіло кредиту, 1 398 грн. - проценти за користування кредитом, 3\~850 грн. - штрафи, 3\~850 грн. - комісія. Право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло до ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке в подальшому змінило своє найменування на ТзОВ «Він Фінанс». За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 24\~877,73 грн., з них: 16 798 грн. - сума заборгованості, 6\~569,29 грн. - сума інфляційних втрат, 1\~510,44 грн. - сума 3 % річних. Позивач просив суд поновити строк позовної давності, стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на нього судові витрати. ІІ.Стислий \~ \~ \~ \~виклад позиції відповідача Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ш.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позовні матеріали направлялися відповідачу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2\~ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи Позивач ствердив, що 11.02.2019 ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір кредитної лінії №AG1199244 (а.с. 38) з такими основними умовами кредитування: - сума кредиту - 5 500 грн.; - відсоткова ставка - 0,65 % в день; - комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю - 82,5 грн. в день; - дата повного погашення кредиту -13.03.2019; - штраф - 50%. Позивач ствердив, що 21.02.2019 ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали додаткову угоду до договору кредитної лінії №АМ8188268 (а.с. 38 зворот) з такими основними умовами кредитування: - сума кредиту - 2\~200 грн; - відсоткова ставка - 0,74% в день; - комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю - 33 грн. в день; - дата повного погашення кредиту - 13.03.2019. Позивач ствердив, що невід`ємною частиною кредитного договору є Загальні умови договору кредитної лінії (а.с. 40-41). В пункті 3.10 Загальних умов договору кредитної лінії зазначено, що кредитодавець надає кожен кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника. Сума вважається наданою в день здійснення банківського переказу кредитодавцем. 01.07.2019 ТзОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) уклали договір про відступлення прав вимоги №01072019 (а.с. 16-21), на підставі якого, за твердженням позивача, до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №AG1199244 від 11.02.2019 до [PERSON] ТзОВ «ФК «Довіра та Гарантія» змінило назву на ТзОВ «Він Фінанс» (наказ №55-к від 25.07.2024, а.с. 42, протокол №1706 від 25.07.2024, а.с. 43). За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 24\~877,73 грн., з них: 16 798 грн. - сума заборгованості, 6\~569,29 грн. - сума інфляційних втрат, 1\~510,44 грн. - сума 3 % річних. В свою чергу, сума заборгованості в розмірі 16 798 грн. складається з: 7 700 грн. - тіло кредиту, 1 398 грн. - проценти за користування кредитом, 3\~850 грн. - штрафи, 3\~850 грн. - комісія (дані позовної заяви, а.с. 2-8, розрахунок заборгованості, а.с. 29 зворот). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подав. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв на час укладення спірного кредитного договору, далі - Закон) як спеціальний закон визначав загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Відповідно до п. 16.1 ст. 16 Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу. Відповідно до п. 17.1 ст. 17 Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно з\~п.п.\~19.1,\~19.2\~ст.\~19\~Закону порядок\~і строки\~зберігання,\~а також\~процедура знищення\~електронних документів,\~що застосовуються\~при проведенні\~переказу,\~встановлюються Національним\~банком України.\~Строки зберігання\~цих документів\~мають бути\~не меншими,\~ніж строки,\~встановлені для\~паперових документів\~аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях. Згідно з\~п.\~22.1\~ст.\~22\~Закону ініціювання\~переказу здійснюється\~за такими\~видами розрахункових\~документів: 1)\~платіжне доручення; 2)\~платіжна вимога-доручення; 3)\~розрахунковий чек; 4)\~платіжна вимога; 5)\~меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Звернувшись до суду з цим позовом, ТзОВ «Він Фінанс» доводило, що набуло на підставі договору факторингу право вимоги за кредитним договором, укладеним за допомогою інформаційно-комунікаційної системи між ТзОВ «ФК «Дінеро», як первісним кредитором (кредитодавцем), та [PERSON] , як боржником (позичальником), за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 7\~700 грн. Насамперед суд зауважує, що надані позивачем докази укладення такого кредитного договору (а.с. 38-41) не містять підпису відповідача, у тому числі й одноразового ідентифікатора, а лише містять напис: «електронний підпис» в графі «позичальник» без ідентифікуючих даних, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості перевірити факт ознайомлення відповідача саме з тим примірником документа, який наданий суду. Разом з тим, з огляду презумцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), яка відповідачем не спростована, суд виходить з того, що спірний кредитний договір був укладений та є дійсним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц). Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач повинен був довести обставину надання кредиту відповідачу. На підтвердження заявлених підстав позову, в тому числі і обставини надання (видачі) кредиту, позивач надав копію кредитного договору з додатковою угодою до нього (а.с. 38-41), паспорт споживчого кредиту (а.с. 36-37), «виписку з рахунку, станом на 15.07.2019» (а.с. 11-12), довідку про ідентифікацію (а.с. 29), договір відступлення прав вимоги з додатковими угодами до нього (а.с. 16-27), розрахунок заборгованості (а.с. 29 зворот). За результатами дослідження та аналізу цих доказів суд висловлює такі міркування. Щодо кредитного договору (а.с. 38-41), то договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерсього обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.16.2021 у справі №686/19271/19). В документі під назвою «виписка з рахунку, станом на 15.07.2019» (а.с. 11-12) проведено калькуляцію нарахування відсотків по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді загального розміру заборгованості. Однак вказаний документ не є випискою з рахунку відповідача у розумінні первинного документа, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Докази того, що відповідачу відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора, відсутні. Отже, з цього документа неможливо встановити факт здійснення переказу грошових коштів на рахунок відповідача. Цей документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Щодо паспорту споживчого кредиту (а.с. 36-37), то потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20. Довідка про ідентифікацію (а.с. 29) не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, а лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором. Суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують виконання зобов`язання первісного кредитора щодо переказу грошових коштів на рахунок відповідача (надання йому кредиту). Відтак, підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відповідно за похідними нарахуваннями (процентами, штрафами, комісією, 3 % річних та інфляцийними втратами) відсутні. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з\~їх необґрунтованістю. Відтак, суд не розглядає аргумент про поновлення строку позовної давності. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: dismissed