Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» - Костюшок П.М. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення засобами поштового зв`язку 04.01.2025 (надійшла до суду 14.01.2025), в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 39\~637 грн. 50 коп., що включає: -заборгованість за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 28\~312 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 7\~500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 20\~812 грн. 50 коп.; -заборгованість за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 11\~325 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 3 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 8 325 грн. 00 коп.; -стягнути з\~відповідача судові\~витрати по сплаті судового збору 3\~028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 15.02.2024 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договори позики за №№79722332, 2735712 у вигляді електронного документу, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням електронного підпису за одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що зазначено у п.20 договорів. За умовами договорів, позичальник [PERSON] отримав кредит у безготівковій формі шляхом перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на банківський картковий рахунок позичальника, в обмін на зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики. Підписанням договорів позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, погодився, що до моменту підписання договорів ознайомився з їх умовами, Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін на наслідки укладення договорів йому зрозумілі. Свої зобов`язання за кредитними договорами кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі 7\~500 грн. 00 коп. та 3\~000 грн. 00 коп. відповідно. Натомість [PERSON] в порушення умов договорів, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 28\~312 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 7\~500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 20\~812 грн. 50 коп.; за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 11\~325 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 3 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 8 325 грн. 00 коп. При цьому, 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21 та додаткові угоди до нього, у відповідності до умов яких ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором позики №79722332\~від 15.02.2024\~у загальному\~розмірі вимог\~28\~312\~грн.\~50\~коп.\~та за\~договором позики\~№2735712\~від 15.02.2024\~у загальному\~розмірі вимог\~11\~325\~грн.\~00\~коп.,\~укладеними із\~ [PERSON] . Із моменту отримання права вимоги до відповідача нарахування жодних санкцій, процентів на заборгованість не здійснювалось. З огляду на те, що відповідач наявну заборгованість за договорами позики в добровільному порядку не погашає, тому позивач, будучи дійсним кредитом, вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 22.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно з клопотанням, викладеним у прохальній частині позову (п.4), просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи неодноразово повідомленим належним чином усіма процесуально можливими способами, визначеними ст.128 ЦПК України. Правом на подання відзиву не скористався, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії у вигляді забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову або інші судом у справі не проводились. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.02.2024 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» як кредитором та [PERSON] як позичальником було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79722332 та договір позики №2735712 (з фіксованою процентною ставкою) у вигляді електронного документу, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням електронного підпису за одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами п.1 договору №79722332, позичальник [PERSON] отримав кредит у безготівковій формі в сумі 7 500 грн. 00 коп. шляхом зарахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на банківський рахунок позичальника банківську картку, емітовану банком України № [NUMBER] . Строк позики 21 день з кінцевою датою повернення позики 06.03.2024, процентна ставка 2,5% за день (фіксована), 2,70% за день за понадстрокове користування позикою (її частиною), орієнтовна загальна вартість позики 11\~437 грн. 50 коп. Підписанням договору №79722332, позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, погодився, що до моменту підписання договору ознайомився з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін на наслідки укладення договору йому зрозумілі (п.п.5.1-5.3 договору). За умовами п.1 договору №2735712, позичальник [PERSON] отримав кредит у безготівковій формі в сумі 3 000 грн. 00 коп. шляхом зарахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на банківський рахунок позичальника банківську картку, емітовану банком України № [NUMBER] . Строк позики 21 день з кінцевою датою повернення позики 07.03.2024, процентна ставка 2,5% за день (фіксована), 2,70% за день за понадстрокове користування позикою (її частиною), орієнтовна загальна вартість позики 4 575 грн. 00 коп. Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за договорами позики №№79722332, 2735712 від 15.02.2024 кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі 7 500 грн. 00 коп. та 3\~000 грн. 00 коп. відповідно. Натомість [PERSON] в порушення умов договорів, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 20.06.2024 утворилась заборгованість: за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 28\~312 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 7\~500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 20\~812 грн. 50 коп.; за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 11\~325 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 3 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 8 325 грн. 00 коп. Станом на 30.11.2024 розмір заборгованості залишався незмінним. Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України). Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано\~Законами України «Про електронну комерцію»\~\~та «Про електронний цифровий підпис»\~(в редакції, чинній на час укладення кредитного договору). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.4, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України Про електронну комерцію). Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст кожного з договорів, їх форму, наявність електронних підписів одноразовим ідентифікатором з боку позичальника [PERSON] та представників кредитора, суд дійшов висновку, що договори позики №№79722332, 2735712 від 15.02.2024 дійсно укладені сторонами правочинів в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідають вимогам\~ЦК України,\~Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідач суду не надав, як і не спростував факт укладення договорів, їх дійсність. Крім того, з наданих суду позивачем доказів вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»: зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого кредитором одноразового ідентифікатора. Жодних умов, які законом визнаються несправедливими, до договорів внесено не було. Застережень або зауважень з боку позичальника щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договорів, під час їх підписання, не було подано. Узгоджені сторонами правочину умови не суперечать положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) та затвердженому сторонами графіку платежів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст.1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~ст.1078 ЦК України,\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. У ході судового розгляду також встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14/06/21 та додаткові угоди до нього, у відповідності до умов яких ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у загальному розмірі вимог 28\~312 грн. 50 коп. та за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у загальному розмірі вимог 11\~325 грн. 00 коп., укладеними із [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~та ТОВ «ФК «ЄАПБ» є фінансовими установами, які надають фінансові послуги, що підтверджується відповідними свідоцтвами та виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Враховуючи, що ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» як первісний кредитор свої зобов`язання за договорами позики перед [PERSON] виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, а відповідачем не надано, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кожним із договорів, суд доходить висновку про обґрунтованість звернення до суду. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За приписами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з розрахунками заборгованості, відповідач [PERSON] має загальну суму заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 39\~637 грн. 50 коп., що включає: -заборгованість за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 28\~312 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 7\~500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 20\~812 грн. 50 коп.; -заборгованість за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 11\~325 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 3 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 8 325 грн. 00 коп. Після відступлення права вимоги, дійсним кредитором ТОВ «ФК «ЄАПБ» жодних нарахувань процентів за користування кредитом, штрафних санкцій не проводилось, що слідує з наданих розрахунків заборгованості станом на 30.11.2024, а сума відступленого боргу за кожним із вищевказаних договорів залишилась незмінною. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, як і презумпція правомірності їх не спростована. Зважаючи на те, що відповідач не здійснив погашення заборгованості по кредитам ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним після відступлення прав вимоги, та не повернув кредитні кошти протягом строків, обумовлених сторонами при укладенні договорів, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 7\~500 грн. 00 коп. та за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 3\~000 грн. 00 коп., які є доведеними та підлягають задоволенню в цій частині. Що стосується заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом за кожним з договорів позики, то при вирішенні вимог в цій частині суд виходить з такого. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України. Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, кредитор повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з умовами укладених із [PERSON] договорів позики, сторони домовились, що договори є строковими: -за умовами договору №79722332, позичальник [PERSON] отримав кредит у безготівковій формі в сумі 7 500 грн. 00 коп. строком на 21 день з кінцевою датою повернення позики 06.03.2024, процентна ставка 2,5% за день (фіксована), 2,70% за день за понадстрокове користування позикою (її частиною), орієнтовна загальна вартість позики 11 437 грн. 50 коп.; -за умовами договору №2735712, позичальник [PERSON] отримав кредит у безготівковій формі в сумі 3 000 грн. 00 коп. строком на 21 день з кінцевою датою повернення позики 07.03.2024, процентна ставка 2,5% за день (фіксована), 2,70% за день за понадстрокове користування позикою (її частиною), орієнтовна загальна вартість позики 4 575 грн. 00 коп. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом\~та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування\~чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. До того ж слід зауважити, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст.1048 та ст.625 ЦК України. Відтак, у межах обумовленого договорами строку кредитування до закінчення дії договорів позики, відповідач зобов`язаний був повернути кредиторові позику в сумі отриманого тіла кредиту і сплатити проценти за користування ними за узгодженою ставкою за кожен день користування позиками. Оскільки строк дії усіх вищевказаних договорів закінчився, тому нарахування кредиторами відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. Таким чином, суд приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача як дійсного кредитора підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до закінчення строку дії договорів, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється. У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Беручи до увагу строки кредитування, розмір відсотків, визначений в договорах позики, та провівши власний калькулятивний розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, суд доходить висновку, що із [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по процентам за користування кредитом у такому порядку: -за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 3 937 грн. 50 коп., виходячи з розрахунку: 7\~500 грн. * 2,5% / 100 % * 21 день; -за договором №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 1\~575 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 3 000 грн. * 2,5% / 100 % * 21 день. Встановивши, що\~позивач не надавав відповідачеві кредитні кошти безпосередньо, а набув права кредитора на підставі цивільно-правового договору та за простроченими зобов`язаннями, не виконаними відповідачем, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність істотного порушення [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, правомірність пред`явлення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» як дійсним кредитором, які підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості у загальному розмірі 16\~012 грн. 50 коп., що включає: заборгованість за договором позики №79722332 від 15.02.2024 у розмірі 11 437 грн. 50 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 7\~500 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 3\~937 грн. 50 коп.; заборгованість за договором позики №2735712 від 15.02.2024 у розмірі 4\~575 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 3 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам 1 575 грн. 00 коп. Приходячи до такого висновку, суд вважає за доречне зауважити, що\~обираючи варіант поведінки, позичальник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими, а його поведінка повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний позичальник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial