Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] 18 квітня 2025 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 травня 2025 року у задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін [PERSON] відмовлено. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з 13 вересня 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі, 05 червня 2020 року, подружжям [PERSON] і [PERSON] було придбано транспортний засіб Кіа, держномер [NUMBER] , ринкова вартість якого складає 387\~000 грн. Протягом 2023-2024 років стосунки між сторонами стали погіршуватися, що призвело до припинення шлюбних стосунків. Згоди стосовно поділу спільного майна між ними досягнуто не було. Позивачеві стало відомо, що відповідач переоформив право власності на спірний автомобіль на свою матір, [PERSON] , проте, фактично транспортний засіб перебуває в користуванні відповідача. Крім цього, [PERSON] розмістив оголошення на спеціальному маркет-плейсі в мережі інтернет стосовно продажу спірного автомобіля. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2025 року шлюб було розірвано. Просила суд визнати транспортний засіб Кіа, держномер [NUMBER] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь частину його вартості у розмірі 193\~500 грн., судові витрати стягнути з відповідача. Відповідачеві [PERSON] у встановленому порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі та позовну заяву з додатками, у визначений судом строк відзив на позов відповідачем подано не було, будь-яких заяв чи клопотань стосовно позовної заяви по суті до суду подано не було, тому суд вважає за необхідне розглядати справу за наявними в ній матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 13 вересня 2013 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 9), від якого мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). 05 червня 2020 року [PERSON] на підставі вантажно-митної декларації № 500500/2020/211719, було придбано автомобіль Кіа, держномер [NUMBER] . На підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2023 року, укладеному в СГ № 4201, право власності на транспортний засіб Кіа, держномер [NUMBER] , було перереєстровано на [PERSON] (а.с. 13-14). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2025 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с. 11-12). Згідно зі звітом про оцінку транспортного автомобіля Кіа, держномер [NUMBER] , № 113/25 від 03 квітня 2025 року, вартість транспортного засобу складає 387\~000 грн. (а.с. 15-16). Згідно із ч. 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Положеннями ч. 2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 63\~СК України закріплено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України). Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною 3 якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями ч. 4 ст.\~71\~СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1 та 2 статті 364\~ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.ч. 1, 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновку апеляційного суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. У спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником. Тому можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Позивач обрала спосіб захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної йому частки у спільному майні - автомобілі, що узгоджується з положеннями частини другої статті 16 ЦК України. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 162/672/22 (провадження № 61-16216св23). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2 та 3статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, оскільки відчуження відповідачем спільного майна подружжя [PERSON] і [PERSON] автомобіля Кіа, держномер [NUMBER] , відбулося проти волі іншого з подружжя [PERSON] , проте його ринкова вартість визначена звітом у розмірі 387\~000 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню частина вартості спільного майна подружжя у розмірі 193\~500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 953 грн. (а.с. 1), який підлягає стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved