Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У березні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 21.06.2022 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя з відповідачем не склалось, з вини самого відповідача, який поводив себе по відношенню до позивачки не поважно, з його буку мала місце подружня зрада, у зв`язку з чим вони з лютого 2025 року припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе. Тому просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем. Ухвалою суду\~ від 02.04.2025 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка та її представник адвокат Кострицька М.В. не з`явилися, остання через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу зареєстрованого місця проживання. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 21 червня 2022 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Новомосковський відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №678 (а.с.4). Як зазначила позивачка у позові, від даного шлюбу подружжя спільних дітей не має. Сторони спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини припинили. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України\~ позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] », яке просила залишити без змін. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. (а.с.9). Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. На підтвердження цих витрат позивачкою надано копію договору №08032504 про надання правової допомоги від 08.03.2025, укладений з ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» (а.с.10); копію акту приймання передачі надання послуг №08032504 від 27.03.2025, у якому зазначено, що вартість послуг виконавця за цим актом складає 12000 грн.(а.с.14); копії платіжних інструкцій про переказ готівки на загальну суму 12000 грн., отримувач: [PERSON] , призначення платежу: переказ власних коштів за надання правових послуг (а.с.11,12,13). Витрати на юридичні послуги, надані іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139 та ч.3 ст.141 ЦПК. Про таку правову позицію Великої палати ВС нагадав Касаційний цивільний суд, погодившись з висновком апеляційної інстанції у справі № 757/13974/21-ц. Відомостей про те, що на підставі договору від 08.03.2025, укладений з ТОВ «Центр правової допомоги юрист онлайн» позивачці надавалася правова допомога адвокатом, матеріали справи не містять. Після призначення справи до судового розгляду інтереси позивачки представляла адвокат Кострицька М.В., проте доказів щодо витрат на правничу допомогу, надану вказаним адвокатом, матеріали справи не містять. На підставі викладеного і

Outcome: approved