Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

04 грудня 2012 року [PERSON] звернулася до Татарбунарського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вказала, що 19 лютого 2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 9. 05 листопада 2024 року рішенням Саратського районного суду Одеської області шлюб було розірвано (справа №515/1203/24). Від шлюбу сторони мають четверо дітей, із яких двоє наразі неповнолітні: донька [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] . Діти разом із позивачкою проживають у в Німеччині та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач на протязі останніх шести місяців допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає та домовитись щодо утримання дітей в досудовому порядку не можливо. Враховуючи, що дитям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Татарбунарського районного Суду Одеської області від 28 січня 2025 року справу № 515/1820/24, передано на розгляд Саратському районному суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 04 березня 2025 року призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином. Подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала (Вх № 2360/25-Вх від 11.04.2025 р.). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, але зазначив, що має поганий стан здоров`я та часто хворіє, тому не може сплачувати аліменти у великій сумі. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до такого. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між сторонами з 05 листопада 2024 року рішенням Саратського районного суду Одеської області, справа № 515/1203/24 розірвано шлюб. Подружжя є батьками: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 17 квітня 2007 року на підставі актового запису № 49 Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис про батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданому 29 грудня 2010 року на підставі актового запису № 190 Відділом реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною третьою ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обов`язок утримувати батьками свою дитину, передбачений ст.180 СК України, однак даний обов`язок відповідач не виконує та матеріальної допомоги у добровільному порядку позивачу на утримання сина не надає. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, будь - яких доказів протилежного суду не надано.Тобто, відповідач не надав докази свого матеріального становища, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти в зазначеному судом розмірі. Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, обов`язок обох батьків утримувати дитину, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Датою подачі позову є 24 липня 2024 року. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ст.5 Закону «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Отже, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору та задоволенням позовних вимог, судовий збір в сумі 1211,20 грн покладається на відповідача.

Outcome: approved