Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

АТ «Акцент - Банк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути із відповідача на користь АТ «Акцент - Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101731839875441 від 17.11.2024 у розмірі 20287.31 станом на 15.05.2025 яка складається з: 15000.00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 4731.53 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 555.78 грн. загальний залишок заборгованості за пенею, а також стягнути суму сплаченого судового збору та в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та розгляду позову у спрощеному порядку, винесення заочного рішення суду. На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 17.11.2024 будучи клієнтом банку, [PERSON] уклав з банком кредитний договір АВНОСТ155101731839875441 щодо надання останньому кредиту в розмірі 15000.00 грн. строком на 12 місяців (тобто до 16.11.2025 року) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. У відповідності до п.п.3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 15000.00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 16.11.2025, терміном на 12 місяці. Згідно до п.6 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 75.00 річних. Відповідно до п.7 позичальник сплачує банку комісію в розмірі 0.00 грн. Станом на 15.05.2025 заборгованість [PERSON] за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 20287.31 грн., яка складається з: 15000.00 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 4731.53 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 555.78 грн. загальний залишок заборгованості за пенею. Також, позивач зазначає, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24.12.2023+30 днів = 23.01.2024) вимога пункту 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону не поширюється, та нарахування пені не забороняється. Кредитний договір підписано [PERSON] за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в АнкетіЗаяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. На виконання приписів п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України проводилось інформування відповідача про наявну заборгованість шляхом повідомлення за допомогою телефонних дзвінків та смс-повідомлень, письмово вимоги не направлялись, оскільки договором їх направлення не передбачено. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду. 16 травня 2025 року відповідно до ухвали судді відкрито спрощене позовне провадження у цій справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 17 червня 2025 року з повідомленням (однак без виклику) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися. Про дату та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином рекомендованими повідомленнями №0610253344736 та №0610253343942. Представник позивача в проханій частині позовної заяви просив справу розглянути у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, хоча про розгляд справи був повідомлений рекомендованим повідомленням вих..№0610253344736 (а.с.40-42), яке повернулося із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що згідно постанови КЦС ВС від 10.05.2023 №755/17944/18 вважається належним повідомленням про дату судового розгляду. Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Заяви, клопотання: клопотання позивача щодо розгляду справи за їх відсутності та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.5). Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.33-35), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» від 17.11.2024 та копії заяви про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с.6-9) судом встановлено, що 17.11.2024 [PERSON] власноручно підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», а також заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком електронним підписом. Із копії паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» від 17.11.2024 заяви про надання послуг «Жива готівка» №АВНОСТ155101731839875441 від 17.11.2024 (а.с.10-13) судом встановлено, що [PERSON] підписав договір, згідно якого видано кредит у сумі 15000 грн. на строк 12 місяців. Із копії розрахунку заборгованості за договором №АВНОСТ155101731839875441 від 17.11.2024, станом на 15.05.2025 (а.с.14) судом встановлено, що залишок боргу складає 20287.31 грн. Із копії Меморіального ордеру №TR.41607755.33336.65455 від 17.11.2024 (а.с.14 на зворотній стороні) судом встановлено, що АТ «А-Банк» перераховано кредит у сумі 15000,00 грн. на UA553077700000022039620669072 згідно договору № АВНОСТ155101731839875441 від 17/11/2024. Із копії виписки по кредиту від 15.05.2025 (а.с.15) судом встановлено, що за період з 11.11.2024 по 14.05.2025 сума заборгованості 20266.40 грн. \~ \~ \~ \~Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано, відтак розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом. Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими відповідачеві були надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором позики, відповідач зобов`язалася повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що після підписання договору про споживчий кредит, відповідач взяла на себе зобов`язання оплачувати послуги Банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, згідно Тарифів. Окрім того, встановлено, що відповідач частково внесла суму коштів на погашення заборгованості за наданим кредитом. Відповідно до ч.1 ст.1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник згідно з ч.1\~ст.1049 ЦК України\~зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики,\~стаття 1050 ЦК України\~зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст.527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1\~ст.623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку були укладені договори про надання банківських послуг в електронній формі, на підставі яких між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12\~ЦПК\~України доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17 (провадження №61-28582ск18). Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі №161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження №61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до\~ ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з \~ст.22\~ЗУ\~«Про\~платіжні системи\~та\~переказ\~коштів України» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів, як платіжні доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога та меморіальний ордер. Відповідно до п.62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом, і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц, від 04вересня 2024 року у справі №426/4264/19. Матеріали справи містять меморіальний ордер, в якому зазначено про те, що перераховано кошти у сумі 15000.00 грн. за договором № АВН0СТ155101731839875441 від 17.11.2024. Тобто, суду позивачем надано докази видачі відповідачеві кредитних коштів у сумі 15000.00 грн. 17 листопада 2024 року. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені\~Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Подібні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог і має підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. А саме, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту на загальну суму 20287.31 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжною інструкцією №6005315490933 від 15.05.2025, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 2422,40 гривень, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved