Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

До Фрунзівського районного суду Одеської області з Роздільнянського районного суду Одеської області для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ ПУМБ) до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 17 лютого 2024 року на підставі Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб громадянці [PERSON] в АТ «ПУМБ» відкрито поточні рахунки у форматі IBAN: [NUMBER] та [NUMBER] у валюті гривня, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжних карток. 27 жовтня 2024 року із вказаних вище рахунків АТ «ПУМБ» здійснено неналежні платіжні операції з переказів грошових коштів на суму 46200 грн та 36000 грн відповідно. Вказані дії були вчинені шахрайським способом невідомою особою шляхом втручання в роботу автоматизованої банківської системи дистанційного обслуговування мобільного застосунку «ПУМБ». 29 жовтня 2024 року на підставі заяви [PERSON] розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024270340003512 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. 22 листопада 2024 року після звернення клієнта [PERSON] до АТ «ПУМБ» та повідомлення про здійснення 27 жовтня 2024 року з її рахунків неналежних платіжних операцій і проведеної Банком перевірки, грошові кошти в сумі 74442 грн 33 коп повернуті на рахунки клієнтки. У процесі перевірки було установлено, що неналежні платіжні операції на загальну суму 82200 грн (46200 грн та 36000 грн) здійснені без законних підстав на банківську платіжну картку неналежного отримувача IBAN: [NUMBER] емітовану в АТ «Райффайзен Банк». 03 січня 2025 року у відповідь на лист АТ «ПУМБ» (вих. № КHO-14.6.2/808 від 23 грудня 2024 року) від АТ «Райффайзен Банк» надійшло електронне повідомлення № 81-15-9/112-БТ, у якому Банк повідомив, що власником рахунку IBAN: [NUMBER] , на який 27 жовтня 2024 року здійснені неналежні платіжні операції з рахунків клієнтки [PERSON] - є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Можливість повернення грошових коштів відсутня, оскільки на рахунку вони не збереглися. Рахунок IBAN: [NUMBER] заблоковано. 16 січня 2025 року АТ «ПУМБ» листом-вимогою за вихідним № КНО-14.5.2/42, з метою досудового врегулювання спору, повідомив [PERSON] за його відомою адресою місця проживання про неналежні платіжні операцій, які були здійснені 27 жовтня 2024 року на його рахунок в АТ «Райффайзен Банк» з рахунків клієнтки АТ «ПУМБ» [PERSON] та його обов`язок протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення ініціювати платіжну/платіжні операції про повернення коштів. Згідно до наявної інформації у трекінгу «УКРПОШТА» ця вимога повернута з причин «Не вручення, за закінченням терміну зберігання». Станом на дату звернення АТ «ПУМБ» до суду безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 74442 грн 33 коп у добровільному порядку Банку не повернуто. За таких обставин АТ «ПУМБ» вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Ухвалою суду\~від 22\~квітня 2025\~року відкрито\~провадження у\~справі та\~її розгляд\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~279\~ЦПК України\~призначений у\~порядку спрощеного\~позовного провадження,\~з викликом\~сторін(а.с. 64). 25 квітня 2025 року набрав чинності Закон № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого Фрунзівський районний суд Одеської області, з 02 травня 2025 року, перейменовано на Захарівський районний суд Одеської області (а.с. 80). У судове засідання представник позивача не з`явився, про час, дату і місце судового розгляду повідомлявся належним чином (а.с. 68, 78). Водночас, надав до суду заяву, у якій вказав, що АТ «ПУМБ» позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд розглядати справу без його участі. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 91). Відповідач у судові засідання не з`явився хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлений про дати, час і місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Направлені йому судові повістки про виклик до суду за його місцем реєстрації, повернуті суду з позначкою про неможливість вручення судових повісток у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 81, 90). Відповідач про причини неявки суд не повідомив та не подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 02-20/421 від 17 квітня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63). Згідно із пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до правової позиції КЦС ВС викладеної у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Ураховуючи зазначене, а також те, що повістки про виклик у судові засідання судом направлялися належним чином за офіційним зареєстрованим місцем проживання відповідача, а конверти повернулися на адресу суду з довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судових повісток у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що 17 лютого 2024 року на підставі Заяви № 323830872 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб громадянці [PERSON] в АТ «ПУМБ» відкрито поточні рахунки у форматі IBAN: [NUMBER] та [NUMBER] у валюті гривня, операції за якими можуть здійснюватися з використанням платіжних карток (а.с. 13-15). 27 жовтня 2024 року з поточних рахунків клієнта АТ «ПУМБ» [PERSON] формату IBAN: [NUMBER] , [NUMBER] здійснено неналежні платіжні операції з переказів грошових коштів на суму 36000 грн та 46200 грн (8300 грн, 8900 грн, 29000 грн) відповідно. Вказане підтверджується копією виписки по рахунку [NUMBER] за період з 20 жовтня 2024 року по 24 листопада 2024 року, копією виписки по рахунку [NUMBER] за період з 20 жовтня 2024 року по 24 листопада 2024 року, а також відповідними звітами по транзакціями по вказаних рахунках за період з 20 жовтня 2024 року по 24 листопада 2024 року (а.с. 16-18). З позовної заяви убачається, що дані грошові перекази здійснені наступним чином: невідома особа здійснила злом sim-картки (шляхом перевипуску) належного [PERSON] номеру телефону оператора мобільного зв`язку та несанкціоновано від її імені авторизувалась/втрутилась в роботу автоматизованої банківської системи дистанційного обслуговування мобільного застосунку «ПУМБ» та здійснила несанкціоновані транзакції коштів з рахунків клієнтки без її відома та згоди. 29 жовтня 2024 року за заявою [PERSON] слідчими Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024270340003512 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 жовтня 2024 року (а.с. 19). 22 листопада 2024 року після повідомлення клієнтки [PERSON] на адресу АТ «ПУМБ» про здійснення 27 жовтня 2024 року з її рахунків неналежних платіжних операцій та проведеної Банком перевірки (неналежні платіжні операції на загальну суму 82200 грн здійснені без законних підстав на картковий рахунок неналежного отримувача в АТ «Райффайзен Банк», МФО 300335), грошові кошти у сумі 74442 грн 33 коп повернуті на рахунки клієнтки (37797 грн 33 коп на поточний рахунок IBAN: [NUMBER] ; 36645 грн на поточний рахунок IBAN: [NUMBER] ), що підтверджується копіями платіжних інструкцій № 24679_2 від 22 листопада 2024 року та № 24679_1 від 22 листопада 2024 року відповідно (а.с. 20, 21). 23 грудня 2024 року АТ «ПУМБ» з метою досудового урегулювання спору зверталось до надавача платіжних послуг АТ «Райффайзен Банк» з листом-вимогою за вих. № KHO-14.6.2/808, із проханням розглянути можливість повернення коштів з рахунку неналежного отримувача, на який 27 жовтня 2024 року виконані неналежні платіжні операції з рахунків клієнтки [PERSON] , а також із повідомленням про неналежні платіжні операції та його обов`язок, протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення, ініціювати платіжну операцію про повернення коштів неналежному платнику. Крім того, у зазначеному листі АТ «ПУМБ», для подальшого захисту порушених прав у разі відмови неналежного отримувача коштів в їх поверненні, зазначив про намір звернення до суду з позовом та просив АТ «Райффайзен Банк» надати наявну інформацію стосовно неналежного отримувача, а саме: П.І.Б., РКНОПП, місце реєстрації, номери рахунку/рахунків, на який/які 27 жовтня 2024 року зараховані кошти за неналежними платіжними операціями (а.с. 22). 03 січня 2025 року від АТ «Райффайзен Банк» надійшла відповідь (електронне повідомлення № 81-15-9/112-БТ) на вказаний вище лист, у якому Банк повідомив, що власником рахунку IBAN: [NUMBER] , на який 27 жовтня 2024 року здійснені неналежні платіжні операції з рахунків клієнтки [PERSON] - є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Можливість повернення грошових коштів відсутня, оскільки на рахунку вони не збереглися. Рахунок IBAN: [NUMBER] заблоковано (а.с.23). 16 січня 2025 року АТ «ПУМБ» листом-вимогою за вихідним № КНО-14.5.2/42, з метою досудового врегулювання спору, повідомив [PERSON] за його відомою адресою місця проживання про неналежні платіжні операцій, які були здійснені 27 жовтня 2024 року на його рахунок в АТ «Райффайзен Банк» з рахунків клієнтки АТ «ПУМБ» [PERSON] та його обов`язок протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення ініціювати платіжну/платіжні операції про повернення коштів (а.с. 24). Згідно до наявної інформації у трекінгу «УКРПОШТА» вказана вимога повернута з причин «Не вручення, за закінченням терміну зберігання» (а.с. 28). Отож, станом на дату звернення АТ «ПУМБ» до суду безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 74442 грн 33 коп у добровільному порядку Банку не повернуто. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Спірні правовідносини у даній справі також регулюються, зокрема, положеннями ЗУ «Про платіжні послуги», який врегульовує загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури. Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено наступні поняття: Неналежна платіжна операція платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видач йому коштів у готівковій формі; Неналежний отримувач особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі; Неналежний платник особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав. Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 88 ЗУ «Про платіжні послуги» неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг. У разі відмови отримувача (неналежного отримувача) повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції на вимогу надавача платіжних послуг списання коштів з рахунку неналежного отримувача здійснюється у судовому порядку. Відповідно до ч. 15 ст. 86 ЗУ «Про платіжні послуги», у разі ненадходження коштів від неналежного отримувача надавач платіжних послуг має право на їх відшкодування у судовому порядку. Згідно аналізу ст.ст. 1212-1215 ЦК України грошові кошти, на які був здійснений помилковий переказ внаслідок рахункової помилки та відсутності добровільності на операцію переказу, підлягають поверненню як безпідставно набуті грошові кошти (майно). Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Вказане узгоджується з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 червня 2018 року в справі №212/3593/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі №634/727/16-ц. Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Кондикція є позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» до [PERSON] слід задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у сумі 74442 грн 33 коп. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800 грн). Згідно із ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до платіжної інструкції № 000452767/00000004176 від 07 лютого 2025 року убачається, що АТ «Перший Український Міжнародний Банк», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422 грн 40 коп. (а.с. 35). Отож, з урахуванням задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved