Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Позивач ВЧ [NUMBER] Державної прикордонної служби України звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з [PERSON] 35\~446,53 грн. безпідставно отриманого грошового забезпечення військовослужбовця. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відносно солдата [PERSON] , відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 №175/7839/24, підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти військової служби правопорядку та відповідно до вироку Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 по справі №175/7839/24 визнано винним за ч. 4 ст.409 КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі статті 62 КК України замінено покарання у виді двох років позбавлення волі на два роки тримання у дисциплінарному батальйоні. Відповідно до наказу начальника [NUMBER] прикордонного загону від 30.04.2024 №394-ОС «Про особовий склад» на підставі листа начальника [NUMBER] прикордонного загону від 26.04.2024 №03.2/4645-24-Вих «Про надання інформації» солдата [PERSON] зараховано у розпорядження начальника [NUMBER] прикордонного загону та припинено виплату грошового забезпечення з 24.04.2024. Згідно архівної відомості солдату [PERSON] 15.04.2024 здійснено виплату грошового забезпечення за період з 01.04.2024 по 30.04.2024 в сумі 22\~795,50 грн. (ЄСВ 22% - 5\~015,01 грн., компенсація ПДФО 18% - 4\~103,19 грн.), що, в свою чергу, порушує вимоги підпункту 4 пункту 5 Глави V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306 (далі Інструкція №558), «Військовослужбовцям, стосовно яких у кримінальному провадженні застосовано запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня фактичного направлення під цілодобовий домашній арешт або взяття під варту». Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 20 травня 2025 року. 20 травня 2025 року судове засідання відкладено на 25 червня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред`явив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що аудиторська група [INFO] в [NUMBER] прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина [NUMBER] ) виявила незаконне отримання коштів солдатом [PERSON] , який вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 КК України. Відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 №175/7839/24 до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти військової служби правопорядку. З витягу з наказу від 30 квітня 2024 року №394-ОС вбачається, що солдата [PERSON] зараховано у розпорядження як такого, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти з 24 квітня 2024 року на 60 діб. Вирішено припинити виплату грошового забезпечення з 24 квітня 2024 року. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 №175/7839/24 [PERSON] призначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі статті 62 КК України замінено покарання у виді двох років позбавлення волі на два роки тримання у дисциплінарному батальйоні. За результатами проведення службового розслідування виявлено, що за час перебування відповідача на гауптвахті, йому було виплачено грошове забезпечення на загальну суму 35\~446,53 грн., яка підлягає поверненню, а саме: грошове забезпечення за період з 24.04.2024 по 30.04.2024 5\~318,95 грн.; компенсація ПДФО 18% за період з 24.04.2024 по 30.04.2024 957,41 грн.; ЄСВ 22% за період 24.04.2024 по 30.04.2024 1\~170,17 грн.; додаткова винагорода за квітень 2024 року 20\~000,00 грн.; компенсація ПДФО 18% від суми додаткової винагороди за квітень 2024 року 3\~600,00 грн.; ЄСВ 22% від суми додаткової винагороди за квітень 2024 року 4\~400,00 грн. Сума грошового забезпечення, виплачена [PERSON] , підтверджується також архівною відомістю №1 за період з січня 2024 року по грудень 2024 року. До позовної заяви додано лист №10/10501-24-Вих від 16.11.2024, яким [PERSON] було запропоновано добровільно відшкодувати збитки, завдані державі. Відповідно до вступної частини Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних сил України» від 24.03.1999 №22-23 (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ) дія даного Статуту поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України. Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №47 (далі Закон «Про матеріальну відповідальність») визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Частиною 2 статті 1 Закону «Про матеріальну відповідальність» визначено, що інше майно це нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти. Відповідно до частини 5 Закону «Про матеріальну відповідальність» визначено, що пряма дійсна шкода це збитки завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. Таким чином, незаконне отримання іншого майна грошових коштів, є прямою дійсною шкодою завданою військовій частині. Статтею 12 Закону Про матеріальну відповідальність визначено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Відповідно до підпункту 4 пункту 5 Глави V Інструкції №558 військовослужбовцям, стосовно яких у кримінальному провадженні застосовано запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня фактичного направлення під цілодобовий домашній арешт або взяття під варту. Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу від 30.04.2024 №394-ОС «Про особовий склад» на підставі листа начальника [NUMBER] прикордонного загону від 26.04.2024 №03.2/4645-24-Вих солдата [PERSON] зараховано у розпорядження начальника [NUMBER] прикордонного загону та припинено виплату грошового забезпечення з 24.04.2024. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналогічна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 (справа № 598/1874/16-ц) та від 12.02.2020 у справі № 345/1183/17. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, та те, що відповідачем безпідставно отримано кошти у період з 24.04.2024 по 30.04.2024 у сумі 35\~446,53 грн., які добровільно не повернуті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги військової частини [NUMBER] Державної прикордонної служби України до [PERSON] є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3\~028,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved