Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Представник Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованість по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 41\~816,26 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення №120, за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.11.2021 Типовий індивідуальний договір № 72200071 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] між позивачем та відповідачами з 01.11.2021 є укладеним (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «Міські теплові мережі». Позивачем в період з 01.11.2021 31.03.2024 р. було надано відповідачас послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 41\~816,26 гривень, що підтверджується розрахунком. Позивачем були сформовані та надані відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги. Відповідачі не виконали свої обов`язки по сплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у зв`язку чим виникла заборгованість у розмірі 41 816,26 гривень. Враховуючи знаходження приміщення в багатоквартирному будинку та відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, приміщення є опалюваним. Пунктом 34 Договору вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця, не пізніше останнього дня місяця. Просить стягнути з відповідачів суму основного боргу за надані послуги з постачання теплової енергії в сумі 41 816,26 гривень та судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на фіксації цивільного процесу технічними засобами не наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до статті 280 ЦПК України, за відсутності відповідачів. Відповідно до частини 2статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до статтей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить нежитлове приміщення №120, за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] , 08.09.2003, Запорізька міська рада, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №333021976 від 22.05.2023. Згідно з п. 2.2 статуту Концерну Міські теплові мережі, затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 08.04.2013 року № 99 р, предметом діяльності Концерну є виробництво теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2статті 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною 1статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1). Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2). У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (ч. 3). За період з 01.11.2021 31.03.2024 р. Концерн «Міські теплові мережі» відпустив у нежитлове приміщення № 120, розташоване за адресою: [ADDRESS] , теплову енергію на загальну суму 41\~816,26 гривень, що підтверджується розрахунком. Частинами 4, 6 статті 19\~Закону України\~«Про теплопостачання» передбачено, що тепло генеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. Відповідно до статтей 525,526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно з пунктом 6 частини 1статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує саме з фактом її споживання. Таким чином, споживач зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з пункту 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепло використаного обладнання в розрахунковому періоді. На оплату вартості наданих послуг за особовим рахунком виставлені рахунки які направлялись на адресу відповідача. Частиною 4статті 319\~ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пунктом 34 Договору вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця, не пізніше останнього дня місяця. Частиною 1 статті 530\~ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку що позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved