Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 20 липня 2012 року він уклав шлюб з відповідачкою, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, був зроблений відповідний актовий запис № 363. Вони з відповідачкою спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Позивач посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися з причин втрати почуттів поваги один до одного, та як наслідок вони припинили сімейно-шлюбні стосунки з 2022 року. Спір про розподіл майна між ними відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка повідомлена належним чином про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Суд вислухавши позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 липня 2012 року, що зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 363, вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20 липня 2012 року (а. с.\~8) Спільне життя подружжя не склалося через втрату почуттів поваги один до одного, що призвело до припинення сімейно-шлюбних відносин з 2022 року. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2022 року, та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. слід повернути позивачу з державного бюджету (а. с. 6, 20). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved