Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

05 березня 2025 року [PERSON] (надалі позивач) через представницю, адвокатку Татарову О. Ю., звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. В позові,\~окрім основних\~позовних вимог,\~позивач просить\~стягнути з\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Луганській області\~(надалі\~ ГУ\~ПФУ України\~в Луганській\~області,\~відповідач) судові витрати. Вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складають: судовий збір, сплачений за подання позовної заяви через систему «Електронний суд» 3 673,52 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень. Повідомляє, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] . [PERSON] померла [INFO] . 16 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою Іриною Вікторівною позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з нарахованої та невиплаченої пенсії в сумі 31 209,49 гривень. Сума недоотриманої пенсії у свідоцтві про право на спадщину за законом вказана відповідно до інформації наданої на запит нотаріуса відповідачем у листі від 11 жовтня 2024 року № 1200-0403-8/26036. У вказаному листі органом ПФУ зазначено, що відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 суму недоотриманої пенсії може бути змінено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. Позивач указує, що відповідно до довідок Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві (надалі ГУ ПФУ в м. Києві) від 21 та 26 листопада 2024 року [PERSON] : була одержувачем пенсії, однак фактично виплата пенсії останній здійснювалась по 28 лютого 2016 року; перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримувала пенсію по 31 грудня 2021 року. У період з лютого 2016 року по грудень 2021 року, згідно з наданими щомісячними відомостями, [PERSON] нараховано (призначено) загалом 462 607,05 гривень та фактично виплачено 3 417,19 гривень (у лютому 2016 року). Таким чином вважає, що сума пенсії, належна [PERSON] , яка залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю [INFO] становить 459 189,86 грн (різниця загальної суми призначеної пенсії у період з лютого 2016 року по грудень 2021 року 462 607,05 грн та суми фактично виплаченої пенсії за вказаний період 3 417,19 грн) 25 грудня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] та надав необхідні документи. Листом від 30 грудня 2024 року ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про те, що його звернення надіслано за належністю до ГУ ПФУ в Луганській області. Відповідь на вказану заяву позивачеві не надійшла, недотриману пенсію не виплачено. 29 січня 2025 року за допомогою вебпорталу електронних послуг Пенсійного Фонду України звернувся з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (зареєстрована 29 січня 2025 року за №1053), способом виплати вказав банк на рахунок № [NUMBER] в АТ «ПУМБ». На електронну пошту позивача від ГУ ПФУ в Луганській області надійшло рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії померлої [PERSON] від 05 лютого 2025 року № 1200-0401-8/3413. Відповідач у вказаному рішенні безпідставно послався на Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопаду 2021 року № 1165 та виснував, що заява позивача про виплату недоотриманої пенсії померлої [PERSON] не може бути опрацьована. Також в особистому кабінеті на вебпорталі ПФУ у графі результати обробки звернення заяви від 29 січня 2025 року за № 1053 вказано «Відмовлено». Вважаючи дії відповідача неправомірними, вказуючи, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на недоотриману пенсію, розмір якої визначений зазначеним вище свідоцтвом про право на спадщину за законом, у сумі 31 209,49 гривень, а також, що до спадщини перейшла сума пенсії, що належала [PERSON] й залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю [INFO] у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень, у сумі 459 189,86 гривень та повинна бути виплачена спадкоємцю, позивач звернувся з цим позовом до суду. Постановленою судом ухвалою від 07 березня 2025 позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. 20 березня 2025 року судом отримано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що [PERSON] на момент смерті перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. Виплату пенсії [PERSON] призупинено з 01 березня 2016 року. З 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року пенсія [PERSON] не нараховувалась, а не виплачувалась. 26 листопада 2024 року начальником відділу обслуговування громадян № 10 сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві спадкоємцю [PERSON] надана довідка про призначену пенсію за період з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року в розмірі 459 189,86 грн за померлу [PERSON] , яка на момент смерті перебувала на обліку у ГУ ПФУ в Луганській області. Згідно з довідкою спадкоємець [PERSON] звернувся з заявою про виплату недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року у сумі 459 189,86 грн за померлу [PERSON] 03 лютого 2025 року за вих. № 1200-0401-9/3168 ГУ ПФУ в Луганській області направлено лист до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням надати пояснення стосовно підстав надання [PERSON] довідки про розмір пенсії з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року (яка не нараховувалася за життя) за померлу [PERSON] , яка на момент смерті перебувала у ГУ ПФУ в Луганській області. Відповіді відповідачем не отримано. Зазначає, що нарахування та виплату пенсії [PERSON] за життя було припинено, оскільки пенсіонеркою не повідомлено про зміну її, як внутрішньо переміщеної особи, місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. Враховуючи дію Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та зважаючи на активні бойові дії на всій території Луганської області, ГУ ПФУ в Луганській області та його структурні підрозділи працюють дистанційно за місцем нової дислокації співробітників. Паперові пенсійні справи знаходяться в приміщеннях структурних підрозділів, доступ до яких на теперішній час відсутній. Вказує, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Днем звернення за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. У випадках, коли на день смерті пенсіонера нарахування та виплата пенсії не здійснювалась, заява щодо поновлення пенсії особисто пенсіонером не надавалась, органи Пенсійного фонду України можуть розрахувати недоотриману пенсію на підставі заяви спадкоємця, визначеного нотаріусом. З огляду на зазначене недоотримана пенсія [PERSON] була розрахована з урахуванням норм частини першої статті 46 Закону 1058, тобто за три роки до дня надходження запиту Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу (запит зареєстровано в Головному управлінні 29 жовтня 2024 року за № 1393/16) в сумі 31 209,49 грн, тобто за три роки з дня надходження запита. Розмір виплати може бути змінено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину (з урахуванням вимоги ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії). Наголошує, що особи, які звертаються за виплатою недоотриманої пенсії до органів Пенсійного фонду України, де померлий перебував на обліку повинні бути зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи, або мати реєстрацію постійного проживання на контрольованій території України, у відповідності зі статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Недоотримана пенсія виплачується органами Пенсійного фонду шляхом зарахування коштів на поточний банківський рахунок людини. Внутрішньо переміщені особи подають заяви з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Виплата пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється в установах публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Згідно з даними в ІКІС ПФУ: Підсистема «Звернення», [PERSON] , (РНОКПП: [NUMBER] ) 25 грудня 2024 року звернувся особисто до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) з заявою № 19156 про виплату недоотриманої пенсії померлої [PERSON] та надав усі передбачені законодавством документи. Датою звернення за отриманням пенсії є дата звернення особи (25 грудня 2024 року), яка має право на виплату недоотриманої пенсії та надала усі передбачені законодавством документи. Невиплачена пенсія розрахована за період з 24 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року у сумі 2 476,19 грн, тобто за три роки до дня звернення. Станом на 01 січня 2025 року суму недоотриманої пенсії [PERSON] включено до переліку боргів та буде виплачуватися відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1165 в межах відповідного фінансового ресурсу, який буде визначено у бюджеті Пенсійного фонду України на 2025 рік. 27 березня 2025 року представницею позивача подано відповідь на відзив, у якій представниця підтримала доводи позову та наголосила на неправомірність обмежень нарахування пенсії, на яких наполягає відповідач, допустимості поданої позивачем довідки ГУ ПФУ в м. Києві, свавільному трактуванні відповідачем норм законодавства на власну користь, відсутності доказів на підтвердження відзиву в частині припинення нарахування пенсії спадкодавиці, неправомірній невиплаті в повному обсязі та розстрочення сплати суми пенсії, вказаної у свідоцтві нотаріуса, помилках, допущених відповідачем у відзиві стосовно прізвища позивача. Постановленою судом ухвалою від 23 квітня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представниця позивача не з`явилася, надавши заяву про підтримання позову та розгляд справи в її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу у свою відсутність. Заперечень на відповідь на відзив у встановлений строк не подав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши доводи заяв по суті справи, перевіривши їх поданими сторонами письмовими доказами, судом установлено таке. За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 квітня 1962 року матір`ю позивача, [PERSON] , [INFO] вказана, мовою оригіналу російською: « [PERSON] » /а.с.16/. Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи згідно з копією довідки № 3002-7002089185 від 13 серпня 2024 року /а.с.36/. Сторонами у заявах по суті справи визнано, що [PERSON] перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком. Виплату пенсії [PERSON] призупинено з 01 березня 2016 року. З 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 пенсія [PERSON] не нараховувалась та не виплачувалась. Вказане підтверджено, в тому числі й довідкою Відділу обслуговування громадян № 10 (Сервісний центр) ГУ ПФУ в м. Києві від 26 листопада 2024 року № 41415, згідно з якою, окрім іншого, [PERSON] є одержувачем пенсії по втраті годувальника з 01 січня 1992 31 грудня 2016 року, особовий рахунок [NUMBER] /а.с.41/. Згідно з ухваленим Святошинським районним судом м. Києва рішенням від 19 січня 2022 року у справі № 759/836/22, провадження № 2-о/759/218/22 заяву [PERSON] , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті, задоволено. Встановлено факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Ровеньки, Луганької області, яка померла [INFO] у м. Ровеньки, Луганська область, Україна (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102620454). Рішення набрало законної сили 19 серпня 2024 року. Рішенням установлено, зокрема, що згідно свідоцтва про народження, матір`ю заявника є [PERSON] . Згідно медичного довідки про причину смерті № 6, [PERSON] , померла [INFO] в результаті ішемічної хвороби серця. Оскільки неможливо провести реєстрацію смерті, законом не встановлено іншого порядку отримання свідоцтва про смерть, з метою забезпечення прав, свобод та законних інтересів заявниці, суд вважає необхідним встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухваленого Дарницьким районним судом м. Києва рішення від 19 серпня 2024 року заяву [PERSON] , заінтересована особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, задоволено. Встановлено факт того, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Ровеньки Ровеньківського району Луганської області, померла [INFO] в місті Ровеньки Ровеньківського району Луганської області, Україна (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121132060). З рішення суду вбачається, що [INFO] у місті Ровеньки Ровеньківського району Луганської області, Україна, у віці 82 років померла [PERSON] , [INFO] , про що установою, яка знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі та на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, були видані лікарське свідоцтво про смерть №6 від 03.01.2022 року та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №22. Причиною смерті [PERSON] є ішемічна хвороба серця. Факт належності [PERSON] , [INFO] , до громадянства України підтверджується копією її паспорту серії [NUMBER] , виданий Ровеньківським МВ УМВС України в Луганській області від 03.03.1999 року. Те, що заявник являється сином померлої, підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим в м. Ровеньки районним РАЦСом Луганської області, актовий запис №209. При зверненні до Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) для державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , заявник отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті №786/33.2-52 від 10.08.2024 року. Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 23 серпня 2024 року видано повторне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] /а.с.13/. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78453701 від 23 вересня 2024 року, 23 вересня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою Іриною Вікторівною заведено спадкову справу після смерті [PERSON] /а.с.37/. З копії листа ГУ ПФУ в Луганській області за № 1200-0403-8/26036 від 11 жовтня 2024 року на запит нотаріуса вбачається надання ГУ ПФУ в Луганській області відповіді, що сума недоотриманої пенсії [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] становить 31\~209,49 грн. Зазначено, що відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 суму недоотриманої пенсії може бути змінено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду України особи, яка має право на отримання даної виплати згідно зі свідоцтвом про право на спадщину /а.с.30/. 16 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гришаєвою Ф. В. позивачеві видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі № 18/2024, зареєстроване в реєстрі за № 1181, бланк НТН 621265, за яким спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з нарахованої та невиплаченої пенсії в сумі 31\~209,49 грн, відповідно до інформації, наданої Управлінням з питань виплат ГУ ПФУ в Луганській області за № 1200-0403-8/26036 від 11 жовтня 2024 року /а.с.14, 38/. Згідно з письмовою копією електронного доказу у виді роздрукованого зображення з сайту вебпорталу ПФУ /а.с.10-11, 39/, роздрукованих з сайту заяв з додатками /а.с.23, 31, 32, 40/ позивач: 25 грудня 2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера [PERSON] ; 29 січня 2025 року звернувся до Сосницького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) з заявою № 1053 про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (зареєстрована 29 січня 2025 року за № 1053), способом виплати вказав рахунок № [NUMBER] в АТ «ПУМБ». Листом № 51271-54866/Щ-02/8-2600/24 від 30 грудня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві повідомило позивача про те, що його звернення надіслано за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області /а.с.29/. Рішенням Управління з питань виплат ГУ ПФУ в Луганській області від 05 лютого 2025 року № 1200-0401-8/3413 [PERSON] фактично відмовлено у задоволенні заяви № 1053 та заяви № 19156 про виплату недоотриманої пенсії померлої [PERSON] . Підставою відмови, з посиланням на статтю 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, вказано те, що станом на 01 січня 2025 року суму недоотриманої пенсії померлої [PERSON] обліковано, включено до переліку типу рішень 2 і буде виплачуватися відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1165 в межах відповідного фінансового ресурсу, який буде визначено у бюджеті Пенсійного фонду України на 2025 рік. Вказано, що заява № 1053 від 29 січня 2025 року про виплату недоотриманої пенсії померлої [PERSON] не може бути опрацьована /а.с.19/. Також судом досліджено надану позивачем у засвідченій цифровим підписом копії довідку (ОР 909250116589 Банк 50046/1) начальника відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) ГУ ПФУ в місті Києві № 41376 від 21 листопада 2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , в тому, що він (вона) знаходиться на обліку в Головному управлінні ПФУ в Луганській області і отримувала пенсію в разі втр. годувальника по 31 грудня 2021. У лютому 2016 року розмір 3 417,19 грн, фактично виплачено: 3 417,19 грн; з березня 2016 по вересень 2017 року розмір по 3 417,19 грн щомісячно, фактично виплачено за весь період 0 грн; з жовтня 2017 по лютий 2019 року розмір по 6 361,67 грн щомісячно, фактично виплачено за весь період 0 грн; з березня 2019 по березень 2020 року розмір по 7 373,33 грн щомісячно, фактично виплачено за весь період 0 грн; у квітні 2020 року розмір 7 914,22 грн, фактично виплачено 0 грн; з травня 2020 року по лютий 2021 року розмір по 8 670,23 грн щомісячно, фактично виплачено за весь період 0 грн; з березня 2021 року по червень 2021 року розмір по 9 547,38 грн щомісячно, фактично виплачено за весь період 0 грн; з липня 2021 року по листопад 2021 року розмір по 9572,03 грн щомісячно, фактично виплачено за весь період 0 грн; у грудні 2021 року розмір 9595,38 грн, фактично сплачено 0 грн /а.с.42/. Листом № 1200-0401-9/3168 ГУ ПФУ в Луганській області звернулося до ГУ ПФУ в місті Києві з листом, згідно з яким просило повідомити про причини видачі довідки та що вказана довідка не відповідає вимогам законодавства /а.с.56/. Таким чином, судом установлено наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу спадкового майна та спадкової маси, порядку виплати спадкового майна. Вирішуючи спір, суд висновує таке. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України(стаття 1219 ЦК України). Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача 31 209,49 грн, які належали померлій [PERSON] та включені до складу спадкового майна згідно зі свідоцтвом № 1181 від 16 жовтня 2024 року, суд висновує таке. Під час судового розгляду встановлено, що позивач як спадкоємець [PERSON] отримав у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, за змістом якого до [PERSON] перейшло право власності на недоотриману пенсію у сумі 31209,49 грн. У той же час відповідачем за зверненням позивача вказану суму недоотриманої пенсії не виплачено та зазначено, що буде виплачено недоотриману пенсію у відповідності до окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, у межах відповідних бюджетних призначень. З цього приводу суд зазначає, що право на спадщину позивача підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане на його ім`я та не є предметом спору в цій справі. Відповідно до положення ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду. Відповідачем не надано належних доказів недійсності свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я позивача, тому, в цій частині заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Також суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання спадщини, що складається з соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна. Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і не приймаються судом до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, не оспорене та є чинним, доказів визнання його недійсним чи внесення до нього змін відповідачем не надано. За таких обставин, суд ураховує, що сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 31 209,49 грн. Що ж до посилань відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, якою затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, суд звертає увагу на такі обставини. У силу абзацу другого пункту 1 названого Порядку, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису. Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів. У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційною виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційною залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів. Отже, Порядок 1165 визначає додаткові умови виплати недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів. У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту. Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Конституційне поняття Закон України, на відміну від поняття законодавство України, не підлягає розширеному тлумаченню. За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Таким чином, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами. Суд ураховує, що Верховною Радою України не приймались зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з приводу особливостей виплати недоотриманої пенсії пенсіонерів, які є внутрішньо переміщеними особами. Суд вважає необхідним звернути увагу на ту обставину, що у разі застосування Порядку 1165 виплата недоотриманої пенсії, належної спадкодавцеві, продовжиться лише з 01 січня 2025 щомісячними платежами у розмірі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, і лише у разі достатності відповідних бюджетних призначень. Отже, зазначеною постановою звужуються права на отримання неодержаних за життя пенсійних виплат спадкодавця як внутрішньо переміщеної особи у порівнянні з встановленим законом порядком отримання недоотриманої пенсії інших осіб. В силу статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06 вересня 2012 року непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Крім того, відповідно до частин першої-другої статті 8 цього Закону розроблення проектів нормативно-правових актів здійснюється з обов`язковим урахуванням принципу недискримінації; з метою виявлення у проектах нормативно-правових актів норм, що містять ознаки дискримінації, проводиться антидискримінаційна експертиза проектів нормативно-правових актів; результати антидискримінаційної експертизи проектів нормативно-правових актів підлягають обов`язковому розгляду під час прийняття рішення щодо видання (прийняття) відповідного нормативно-правового акт; обов`язковій антидискримінаційній експертизі підлягають проекти законів України, актів Президента України, інших нормативно-правових актів, що розробляються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями. Як визначено статтею 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Принцип верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, є одним з головних завдань цивільного судочинства. Положенням ст. 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Броньовський проти Польщі» (Заява № 31443/96) зазначив, що принцип верховенства права, на якому будується Конвенція, та принцип законності, про який ідеться в статті 1 Першого протоколу, вимагає від держав не лише поважати і застосовувати, у передбачуваний і узгоджуваний спосіб, запроваджені ними закони, а ще й - що безпосередньо випливає з цього обов`язку - забезпечувати правові та практичні умови для втілення їх в життя. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II). З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи відповідача про виплату позивачеві недоотриманих сум пенсії згідно з Порядком 1165, адже наведене свідчить про невиконання державою взятих на себе позитивних зобов`язань. Також, представник відповідача, посилаючись на виплату спірних грошових коштів у наступному жодного доказу на підтвердження цього факту не надає. Інших доказів перерахування, нарахування виплати до відзиву не долучає, про витребування таких доказів не просить. Про право подати докази повідомлений ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду. В силу зайняття посади, яка потребує юридичної освіти, обізнаний про наслідки не вчинення таких дій. Як установлено судом, відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 31\~209,49 грн, належної пенсіонерці [PERSON] і не виплаченій їй за життя, право власності на яку, в порядку спадкування за законом, перейшло до позивача та посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту. Крім того, вказуючи про здійснення виплати цієї суми різними платежами та розтягуючи таку виплату на невизначений строк відповідач суттєво порушує спадкові та майнові права позивача, в тому числі і внаслідок знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Таким чином, суд вважає в цій частині вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму, визначену позивачем у розмірі 31\~209,49 грн. Щодо вимог про визнання права власності та стягнення з відповідача суми недоотриманої пенсії, яка не увійшла до складу спадкової маси, визначеної нотаріусом та становить суму в розмірі 427\~980,37 грн, суд висновує таке. Відповідач стверджує, що розрахунок пенсії померлій [PERSON] не проводився, нарахування їй пенсії припинено з березня 2016 року, надати матеріали пенсійної справи неможливо через знаходження таких матеріалів на тимчасово окупованій території України. З наданої суду позивачем у копії довідки, складеної начальником відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) ГУ ПФУ в місті Києві № 41376 від 21 листопада 2024 року, вбачається, що [PERSON] , у період з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року не виплачено загалом 459 189,86 грн, нарахованих у цей період. Відповідач, наголошуючи на неналежності та недопустимості довідки, вказує, що довідка видана без правових підстав та неналежною особою. Розглядаючи питання щодо цього доказу, суд висновує таке. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 30 липня 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436 «Про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України» електронна пенсійна справа - сукупність інформації, яка обробляється на базі централізованих інформаційних технологій у формі електронних даних для забезпечення призначення/перерахунку та виплати пенсій, формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних» (далі - Закони), включаючи обов`язкову інформацію про паспортні дані пенсіонера та його місце проживання; копії документів, на підставі яких призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання, допомогу на поховання тощо) та проводиться її виплата; іншу інформацію, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати з часу її призначення до закриття пенсійної справи (абз. 3 п. 2 р. І). Обслуговування осіб органами Пенсійного фонду здійснюється, в тому числі, стаціонарно - в приміщеннях органів Пенсійного фонду (п. 4 р. І). Органи Пенсійного фонду зобов`язані, в тому числі: надавати безоплатно будь-якій особі, в тому числі пільговикам, одержувачам житлової субсидії, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги, які звертаються до органу Пенсійного фонду безпосередньо або за допомогою засобів комунікації, з питань, що належать до компетенції органів Пенсійного фонду, консультації в усній та письмовій формі щодо застосування законодавства про пенсійне забезпечення, призначення житлової субсидії, пільг, здійснення страхових виплат, обліку осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, їх прав та обов`язків, порядку сплати страхових внесків, заповнення звітності та інших питань; надавати на вимогу застрахованої особи інформацію, що міститься на її персональній обліковій картці в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (п. 7 р. І). Прийом громадян здійснюється протягом робочого часу органу Пенсійного фонду без поділу за територіальним (зональним, дільничним) принципом в межах території обслуговування відповідного органу Пенсійного фонду. Прийом та обслуговування здійснюються незалежно від взяття на облік (місця проживання, перебування) особи на території обслуговування відповідного органу Пенсійного фонду з питань, в тому числі надання загальної інформації про умови, порядок призначення, перерахунку, виплати пенсій, житлових субсидій, пільг, здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, сплату обов`язкових платежів, адміністрування яких здійснюється органами Пенсійного фонду, ведення обліку (коригування відомостей) про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; ведення електронних пенсійних справ - щодо виду пенсії, суми призначеної пенсії з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, дати виплати та закінчення виплати пенсії, оподаткування та інших утримань (п. 1 р. ІІ). Водночас, згідно з Постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 14 грудня 2015 року, Зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2015 року за № 1645/28090 «Деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій» відповідно до пунктів 9, 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, та у зв`язку з впровадженням програмного забезпечення щодо ведення електронних пенсійних справ правління Пенсійного фонду України постановив: Установити, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), застосовується з урахуванням того, що: із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів; заява та інші подані документи скануються зазначеними органами із використанням технічних засобів, засвідчуються кваліфікованим електронним підписом та зберігаються в електронній пенсійній справі як копії документів, на підставі яких призначено пенсію. Надана суду позивачем у копії довідка містить інформацію щодо предмета доказування, видана відповідальною посадовою особою органу пенсійного фонду, не за місцем обліку, однак з питань передбачених п. 1 р. ІІ Постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 30 липня 2015 року. Відповідачем не спростовано неправомірності даних, наведених у довідці належними доказами, відтак суд висновує про допустимість поданого позивачем доказу та відхиляє доводи відповідача. Відтак оскільки наданими суду доказами підтверджено нарахування [PERSON] у період з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року 459\~189,86 грн пенсії, її невиплату, те, що з указаної суми 31 209,49 грн увійшли до складу спадщини, підтвердженої виданим нотаріусом свідоцтвом, сума пенсії, яка належала до виплати відповідачем померлій, увійшла до складу спадщини та залишилася не охопленою свідоцтвом становить 427\~980,37 грн. Доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про відсутність підстав для не включення до складу спадкової маси іншої частини грошових коштів не виплаченої пенсії в розмірі 427\~980,37 грн матеріали справи не містять. Відповідач того, що до складу спадщини увійшов розмір іншої недоотриманої пенсії з обмеженням трьома роками належним розрахунком, іншими доказами не спростував. Доказів надання нотаріусу повних відомостей про спірну заборгованість за період з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2021 року для видачі свідоцтва про право на спадщину не надавав, посилався у відзиві на строкові обмеження, встановлені ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень та норми, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. За таких обставин суд висновує, що до складу спадкової маси входить і сума недоотриманої спадкодавицею позивача суми пенсії в розмірі 427\~980,37 грн, яка не включена до складу свідоцтва про право на спадщину. Відтак, за позивачем підлягає визнанню як право на вказану суму, яка належала померлій, так і право на стягнення вказаної суми з відповідача з огляду на правове мотивування, вказане судом вище, і позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у сумі 3 673,60 грн, тому з огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути суму судового збору у розмірі 3 673,52 грн (459\~189,86 * 0,01 * 0,8). Щодо витрат на правову допомогу, суд висновує таке. За ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження судових витрат подано: Договір про надання правничої допомоги від 24 лютого 2025 року /а.с.34-35/, згідно з яким Клієнт зобов`язується сплатити гонорар Виконавцю у повному розмірі на умовах, визначених Договором (п.2.2.1), Гонорар Виконавця за надану правову допомогу у межах цього Договору погоджується за взаємною згодою сторін та оформлюється додатковою угодою (п.4.1); Додаткову угоду № 1 від 24 лютого 2025 року, згідно з якою Сторони домовилися, що гонорар Виконавця за надану правову допомогу Клієнту… складає 20 000,00 грн та включає: надання інформації, консультації і роз`яснень, збір доказів, складання та направлення до суду цивільного позову…, представництво інтересів Клієнта у суді…, що включає: ознайомлення з матеріалами справи, складання відповіді на відзив, формування пакету документів для суду та направлення відповіді, складання та подання до суду заперечень, додаткових пояснень та доказів, заяв, клопотань, заперечень проти заяв, клопотань, доводів та міркувань інших осіб, участь у судових засіданнях /а.с.33/; ордер адвоката та свідоцтво /а.с.12, 15/. За ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Позивач у позові заявив щодо відстрочення подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу на період протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. Водночас, за ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Пояснень щодо поважності причин неможливості подання позивачем доказів підтвердження розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів, у тому числі й у виді детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, доказів на підтвердження поважності таких причин, з урахуванням відсутності в Договорі про надання правової допомоги та додатковій угоді до неї затвердженого сторонами порядку оплати правничої допомоги позивачем суду не подано. Відтак, суд вважає за належне відмовити позивачеві у задоволенні клопотання про відстрочення подання доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved