Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати за ним право власності на спадкове майно за законом після померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області померла його мати - [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак він вчасно не звернувся до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок так як вважав, що, оскільки він постійно з 1977 року та момент смерті проживав із матір`ю, то автоматично прийняв спадщину. 16.05.2024 року він звернувся з усною заявою до Баранівської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та отримав відповідь відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Інші спадкоємці відсутні. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Самойленко Л.М. від 25.09.2024 відкрито загальне позовне провадження по даній справі . 16.01.2025 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Бєлкіній Д.С. Ухвалою \~судді Баранівського\~районного суду\~Житомирської області\~від 11.03.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без його участі , позовні вимоги підтримує, та просить прийняти рішення у підготовчому засіданні . \~ \~ \~ \~Відповідач Баранівська міська рада у судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позовні вимоги визнає, за умови їх підтвердження належними доказами. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Баранівка Баранівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). \~ \~ \~ \~ [PERSON] була матір`ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , в графі «батько» вказано лише ім`я [PERSON] (а.с.5). Згідно копії довідки Баранівської міської ради від 27.11.2012 року №6353 [PERSON] на день смерті [PERSON] постійно проживав і був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.10). \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.05.2024 року № 404/02-14, за змістом якої, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок (а.с.18). \~ \~ \~ \~Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва позивачем не оскаржувалася. \~ \~ \~ \~Отже, у [PERSON] відсутні умови для оформлення прав на нерухоме майно в нотаріальній конторі. \~ \~ \~ \~Згідно з копією довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 09.04.2024 року №93, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстровано ( а.с. 17 ). \~ \~ \~ \~Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого Новоград Волинським МБТІ станом на 05.04.2024 року, житловий будинок по [ADDRESS] є загальною площею 46,0 м2, житловою 28,7 м2, рік побудови 1950 рік (а.с.14-17). \~ \~ \~ \~Відповідно до інформації Житомирського обласного державного нотаріального архіву від 02.04.2025 року, спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] є її син [PERSON] , про що останньому було видано свідоцтво про право на спадщину 01.03.1988 року ( а.с. 35 - 37). З досліджених судом письмових доказів вбачається, що спадкове майно належало померлій на праві власності, однак за життя вона не отримала правовстановлювальний документ та не зареєструвала право власності. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За приписами ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч.1 ст.1296 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов`язували наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved