Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

22.05.2025 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено рішення у справі №295/12944/23, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 8 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 80 грн. судового збору. 22.05.2025 року представником позивача подані до суду докази витрат [PERSON] на правничу допомогу. 29.05.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Сачка А.В., у якій останній просить ухвалити додаткове рішення, котрим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. В судове засідання представники сторін не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Від представника позивача адвоката Хоменка С.О. надійшли письмові заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. Представник вважає розмір витрат явно завищеним, необґрунтованим та не підтвердженим. Як вказує представник позивача, у договорі про надання правничої допомоги, який поданий адвокатом Сачком А.В., не вказано порядок оплати послуг, які будуть надані адвокатом, протягом якого строку така оплата має бути здійснена, в яких розмірах, на який розрахунковий рахунок. Відсутність зазначення цієї інформації перешкоджає встановленню дійсних обставин укладення договору, його умов, наявність договірних зобов`язань між сторонами в тих розмірах, про які зазначає адвокат Сачок А.В. в своїй заяві. Крім того, в квитанції, яка була додана до описаної вище заяви, відсутні відомості щодо того в межах якої справи, якого договору та у зв`язку з чим здійснена оплата в розмірі 5 000,00 грн. З цієї квитанції не можна встановити, що переказ коштів був здійснений саме у зв`язку з надання правничої допомоги адвокатом Сачком А.В. в межах цієї справи, а не у зв`язку з іншими обставинами чи особистими відносинами, адже в призначенні платежу в цій квитанції зазначено лиш про те, що це переказ коштів, однак невідомо з приводу чого такий переказ був здійснений. З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні заяви. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.\~270\~ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Вивчивши й дослідивши заяву та додані до неї документи, а також окремі матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, провадження № 61-1970св21, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20, провадження № 61-7641св21. Судом встановлено, що 06.09.2023 року між Адвокатським бюро Сергія Хоменка в особі керуючого партнера бюро Хоменка С.О. та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №52/53 (а.с. 42). Пунктом 4.1 договору передбачено, що вартість послуг за цим договором та порядок оплати таких послуг визначається у додатку №1 до даного договору «Протокол погодження гонорару», який є невід`ємною частиною цього договору. 06.09.2023 року адвокат Хоменко С.О. та [PERSON] підписали протокол погодження гонорару (додаток №1 до договору про надання правничої допомоги), в якому дійшли домовленості, що гонорар за роботу адвоката складається з фіксованої суми в розмірі 12 000 грн. Авансовий платіж в сумі 7 000 грн. оплачується в термін три дні з дня підписання договору та даного протоколу погодження. Друга частина суми фіксованої оплати сплачується в термін 3 днів з дня ухвалення рішення (а.с. 43). Судом також встановлено, що 22.11.2023 року між адвокатом Сачком А.В. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги. Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що за виконання обов`язків представника клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10 000 грн., обсяг робіт зазначається в акті виконаних робіт. Авансовий платіж становить 5 000 грн. (а.с. 205). З акту №1 виконаних робіт по наданню правничої допомоги слідує, що адвокатом була надана правнича допомогу згідно договору від 22.11.2023 року, зокрема: -вивчення матеріалів справи №295/12944/23 1 000 грн.; -підготовка та подання клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи по справі №295/12944/23 1 500 грн.; -участь в судових засіданнях 29.11.2023, 04.06.2024, 16.01.2025, 27.03.2025, 15.04.2025, вартість участі в одному судовому засіданні становить 1 500 грн., разом 7 500 грн. Вартість виконаних послуг складає 10 000 грн. (а.с. 203). Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що «при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу». Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30). Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вказане, взявши до уваги складність справи, обсяг наданих адвокатом відповідачу [PERSON] послуг та витрачений адвокатом час на надання таких послуг, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу в сумі 8 500 грн. відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій. Суд не вбачає підстав для стягнення 1 500 грн. витрат, пов`язаних із участю в судовому засіданні 29.11.2023 року, оскільки в дане засідання представник відповідача не з`явився. Враховуючи наведені у попередньому абзаці обставини суд також погоджується з тим, що розмір понесених [PERSON] витрат на правничу допомогу в сумі 12 000 грн. відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій. Разом з тим, з огляду на часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 672,44 грн. витрат на правову допомогу, а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 023,69 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З огляду на положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 7 351,25 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, наведено у постанові від\~22\~листопада 2023\~року у\~справі №\~712/4126/22 відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. У зв`язку із тим, що судом в основу рішення покладений підготовлений за заявою [PERSON] висновок експерта №489 від 25.07.2022 року, однак у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди судом було відмовлено, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат за проведення експертизи. Не підлягають відшкодуванню і витрати відповідача за складання висновку експерта №СЕ-19/102-24/17145-АВ від 03.09.2024, так як останній не був врахований судом як доказ.

Outcome: approved