Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вище вказаною позовною заявою, у якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно дітей: [PERSON] та [PERSON] , та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протягом п`яти років батько дітей не проживає із сім`єю, матеріально їх не забезпечує, не спілкується з дітьми та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а діти проживають із нею - двоюрідною бабусею [PERSON] . У судове засідання з`явилися: позивач та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 99-101). Відповідач у судове засідання не з`явився; повідомлявся про судовий розгляд належним чином. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила задовільнити їх у повному обсязі; щодо заочного розгляду справи позивач не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] що підтвердили, що тривалий час батько не проживає з дітьми та перебуває за кордоном; опікою над дітьми займається виключно позивачка; діти перебувають на її утриманні. Вислухавши позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] , з 04.09.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.02.2020 року шлюб було розірвано (а.с. 14). Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12-13). [INFO] мати дітей [PERSON] померла (а.с. 15). Із характеристик [PERSON] та [PERSON] із ліцею №7 м. Житомира ім. В. Бражевського вбачається, що дітьми опікується [PERSON] , у той час як батько [PERSON] проживає за кордоном, досягненнями дітей не цікавиться, батьківські збори не відвідує, жодного разу не спілкувався з класним керівником (а.с.16-17). Водночас [PERSON] подав заяву, у якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 18). Крім того, з акту обстеження умов проживання від 02.04.2025 року вбачається, що у місці проживання дітей з позивачем належні та допустимі умови для проживання, виховання та розвитку дітей; з 01.06.2023 року діти проживають у сім`ї [PERSON] , з 05.09.2025 року навчаються в ліцеї №7; батько дітей написав заяву з відмовою від своїх дітей, оскільки проживає за кордоном та має іншу сім`ю; [PERSON] має бажання взяти дітей під опіку (а.с. 72). Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. 10 ст. 7 СК України). Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини (ст. 150 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, зокрема, ухилення від піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, а також від готування їх до самостійного життя, у зв`язку з чим, дійшов висновку про потребу у позбавленні [PERSON] батьківських прав стосовно дитини. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (реч. 1 ч. З ст. 166 СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України, реч. 1 ч. 2 ст. 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. З ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). З огляду на наведене, зважаючи на необхідність забезпечити кожній дитині рівень життя, достатній для їх всебічного розвитку, суд вважає за потрібне стягувати з [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи або установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за дітьми. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Також,

Outcome: approved