Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

У січні 2025 року [PERSON] в особі свого представника - адвоката Приймачука С.І. (діє на підставі ордера серія ВН № 1467583, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю) звернулась до суду із вказаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що вона є спадкоємцем за заповітом [PERSON] (дідуся) всього майна, яке належало йому за життя, зокрема частки у статутному капіталі сільськогосподарського фермерського господарства «Манзир» (далі - СФГ), засновником якого він був. Державний нотаріус Тарутинської державної нотаріальної контори Одеської області Давидова Н.Г. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у статутному капіталі СФГ, з обґрунтуванням такої відмови відсутністю визначеної статутом господарства частки, яка належала спадкодавцю. За установчими документами СФГ його учасниками зазначені - [PERSON] та [PERSON] . Оскільки позивач не має можливості у встановленому порядку реалізувати своє право на прийняття спадщини, звернулась до суду із позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON] права засновника СФГ. Ухвалою від 3 лютого 2025 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні у справі взяв участь представник позивача - адвокат Приймачук С.І. Відповідач Буджацька селищна рада Болградського району Одеської області участі у засіданні не брав, на адресу суду надана заяву про згоду з позовними вимогами та з проханням розглядати справу без участі його представника. В ході проведення розгляду справи 18, 24 березня, 05 травня, 26 червня 2025 року у підготовчому судовому засіданні, за клопотанням представника позивача до матеріалів справи долучені наступні копії документів: - свідоцтво про смерть [PERSON] (матері позивача та співзасновника СФГ) серія [NUMBER] від 21 грудня 2001 року; - свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Тарутинської державної нотаріальної контори Давидовою Н.Г. 02 грудня 2003 року [PERSON] (батькові позивача), як спадкоємцю майна [PERSON] (право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Правда» в с. Лісне, розміром 1,98 га та простих іменних акції вказаного акціонерного товариства); - свідоцтво про смерть [PERSON] (батька позивача) помер [INFO] , актовий запис № 4783 виданий в Республіці Молдова 09.11 2024 року. - довідка Лісненського старостинського округу Буджацької селищної ради Болградського району Одеської області від 06.01.2025 року № 3/13/8-06 про те, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; - паспорт [PERSON] , із якого убачається, що він мав трьох дітей : [PERSON] (1989 р.н.), [PERSON] (позивач) (1991 р.н.), [PERSON] (2001 р.н.); - довідка приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Міцул О.В. від 13 травня 2025 року про те, що за фактом смерті [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа, згідно з якою спадкоємцем на майно померлого є [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підставі ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у справі. Встановлені судом фактичні обставини у справі Позивач [PERSON] , [INFO] до реєстрації 29 серпня 2014 року шлюбу з [PERSON] мала дошлюбне ім`я « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] та копією паспорта серія громадянина України, виданого [PERSON] [NUMBER] (а.с. 8-10, 12). Згідно із заповітом [PERSON] , [INFO] , (за поясненнями представника повивача дідуся [PERSON] ), посвідченого 05 серпня 2009 року секретарем виконавчого комітету Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, Кравченко О.І. та зареєстрованого за № 27, все належне йому майно та все, що буде належить йому на день смерті та на що він буде матиме право за законом, він заповів [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 23). Як убачається зі статуту та свідоцтва про державну реєстрацію СФГ «Манзир», зареєстрованого Тарутинською райдержадміністрацією 20 серпня 2001 року за № 04056894100010051 за кодом 21024513, [PERSON] (дідусь позивача) як голова СФГ та [PERSON] (мати позивача) як його заступник є учасниками господарства (а.с. 13-17). Згідно з п.5.1. Статуту для ведення селянського фермерського господарства [PERSON] рішенням Тарутинської районної Ради від 29 квітня 1992 року №99-ХХІ передана в постійне користування земельна ділянка 6,54 га, розташована на території Ліснянської селищної ради Тарутинського району. [INFO] померла [PERSON] ( св- во про смерть , (а.с. 43, зворот). [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 11). Після смерті [PERSON] у порядку спадкування за законом батько позивача - [PERSON] набув право на спадкове майно - право на земельну частку (пай ) 1, 98 га та акції у ВАТ «Правда» ( а.с. 52, зворот). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с.56). 24 грудня 2024 року державним нотаріусом Тарутинської державної нотаріальної контори Давидовою Н.Г. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у статутному капіталі СФГ Манзир, яка належала [PERSON] на праві приватної власності, оскільки із поданих позивачем правовстановлюючих документів не убачається якою часткою у складеному капіталі господарства володів спадкодавець ( а.с. 20, 21). Водночас згідно з довідкою приватного нотаріуса Міцул О.В. Болградського районного нотаріального округу Одеської області від 13 травня 2025 року № 53/01-16 убачається, що за фактом смерті [INFO] [PERSON] згідно зі спадковою справою спадкоємцем його майна є гр. [PERSON] , [INFO] (позивач). Таким чином судом встановлено, що дідусь позивача у 1992 році отримав право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства, у 1993 році зареєстрував разом з дочкою СФГ «Манзир», що підтверджують відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; після смерті учасників їх спадщина складається із права постійного користування на земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем за заповітом майна та прав дідуся. Правові висновки суду у цій справі Заслухавши пояснення представника позивача, урахувавши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, кожен окремо та у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. На час надання [PERSON] права постійного користування земельною ділянкою для створення СФГ діяв Земельний кодекс Української РСР від 18 грудня 1990 року та Закон України від 20 грудня 1991 року №2009-XII «Про селянське (фермерське) господарство» (далі -Закон № 2009-ХІІ). Відповідно до частин 4, 5 ст. 5 Закону № 2009-ХІІ громадянам, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздив з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подавали до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписував голова створюваного селянського (фермерського) господарства. У заяві зазначали: бажані розмір і місце розташування ділянки, кількість членів селянського (фермерського) господарства, повідомляли про їх досвід роботи в сільському господарстві та наявність кваліфікації або спеціальної підготовки. Можливими були також інші обґрунтування щодо виділення земельної ділянки (ст. 51 ЗК УРСР ). Після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягало у 30-денний строк державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) й одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набувало статусу юридичної особи, одержувало печатку з його найменуванням і адресою, відкривало розрахунковий та інші рахунки в установах банку, вступало у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнавалося державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону (частини перша та друга статті 8 Закону № 2009-XII). Діяльність селянського (фермерського) господарства припиняється у разі припинення права власності на землю, права користування земельною ділянкою у випадках, передбачених статтями 35 і 36 Земельного кодексу України (стаття 29 Закону № 2009-XII). Таким чином однією з умов державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи або його припинення була наявність у засновника визначеного законом права на земельну ділянку. При цьому передбачені законом особливості надання фізичній особі земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства підтверджують те, що таку ділянку можна було безоплатно отримати лише для створення відповідного господарства, після чого її використання можливе було тільки для ведення селянського (фермерського) господарства, Отже з моменту створення СФГ обов`язки постійного землекористувача перейшли до селянського (фермерського) господарства з дня його державної реєстрації. З набранням чинності Земельного кодексу від 25.10.2001 року (набув чинності 01.01.2002 року) вичерпний перелік осіб, які могли набувати земельні ділянки у постійне користування, був визначений у статті 92 ЗК України . Фермерські господарства та фізичні особи до вказаного переліку не належали. Водночас Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року у справі № 5-рп/2005 дійшов висновку, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте в установлених законодавством випадках станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення (абзац 11 пункту 5.3 мотивувальної частини вказаного рішення). Стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не регламентувала припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі приписів ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року. Перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою визначений цією статтею є вичерпним. Таким чином право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до СФГ, не припинилося як через зміни у законодавчому регулюванні таких відносин, ні внаслідок смерті засновника. Майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Майнові права, що входять до складеного капіталу фермерського господарства, передаються йому на визначений у Статуті термін (частини 1, 2 ст. 20 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство», далі - Закон № 973-IV). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 Закону № 973-IV). До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону № 973-IV). Таким чином право постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить цьому господарству, а відтак, не може входити до складу спадщини такої особи. Спірні правовідносини у цій справі не врегульовані статутом СФГ та Законом № 973-IV, тому можливим є застосування приписів законодавства, яке регулює правонаступництво учасників господарського товариства. Такий висновок суду відповідатиме позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 січня 2020 року у справі № 908/2606/18. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( стаття 1217 ЦК України). У справі, яка розглядається судом встановлено, що позивач є спадкоємицею голови СФГ «Манзир», у якому немає сформованого статутного капіталу. На момент смерті у липні 2010 року спадкодавця [PERSON] він був єдиним учасником цього господарства, позаяк після смерті у 2001 році [PERSON] її право на участь в ньому в порядку спадкування не перейшло до іншої особи. Спадкоємець за законом [PERSON] (батько позивача) оформив право на земельну частку (пай) та акції, які належали спадкодавці на праві власності і не входили до складу майна СФГ. За таких обставин позовні вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті дідуся право засновника СФГ «Манзир» є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами чинного законодавства. Такий висновок суду відповідатиме правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №179/1043/16-ц (постанова від 23 червня 2020 року). Розподіл судових витрат Ураховуючи, що представник позивача просив залишити понесені у справі судові витрати на позивачеві,

Outcome: approved