Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач 25.02.2025 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третьої особи: Служба у справах дітей Шабівської сільської ради, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком. \~ \~ \~ \~Просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] та встановити факт самостійного виховання та утримання дитини, [PERSON] , [INFO] батьком, [PERSON] , [INFO] \~ \~ \~ \~Свої вимоги\~мотивує тим,\~що 24.11.2009 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №50. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №»502. На підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року справа № 495/4271/16-ц шлюб було розірвано. Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 06.02.2023 року стягнуто з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 03.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно. Неповнолітній син, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Одеської. Усі обов`язки щодо утримання та виховання сина, позивач несе самостійно, він піклується про дитину, самостійно придбає одяг, підготував його до навчання, приділяє увагу його вихованню та розвитку, повністю його матеріально утримує. У зв`язку із наведеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 26.02.2025 року відкрито провадження у справі з розглядом у загальному позовному порядку, призначено підготовче засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.04.2025 року закрито підготовче засідання та цивільну справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Від позивача надходили клопотання про розгляд цивільної справи у режимі відео конференції через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області, всі клопотання були задоволені судом. \~ \~ \~ \~Позивач у судові засідання 18.03.2025, 16.04.2025, 15.05.2025, 19.06.2025 року з`являвся, просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які зазначені у позові. \~ \~ \~ \~Відповідач у судові засідання 18.03.2025, 16.04.2025, 15.05.2025, 19.06.2025 року з`являлася, відзиву на позов не надала, позов визнала частково в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області повідомлялася належним чином, надали заяву 17.03.2025 року про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2016 року справа № 495/4271/16-ц був розірваний (а.с. 14). Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 11.09.2008 року, актовий запис № 502 (а.с. 9). Судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2023 року у справі № 495/1118/23 з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 03.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] включно (а.с. 15). Згідно довідки Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.08.2024 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина у відповідачки відсутня (а.с. 12). Аналогічні обставини відсутності заборгованості по сплаті аліментів у відповідачки підтверджуються довідкою ї її місця роботи від 14.01.2025 року, № 01-15/157 (а.с. 41). Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , є студентом денної форми навчання за спеціальністю «Харчові технології» Білгород-Дністровського економіко-правового фахового коледжу Полтавського університету економіки і торгівлі на контрактній формі навчання до 01.02.2027 року, стипендію не отримує, вказана інформація підтверджується довідкою від 06.08.2024року, № 358/01-17 (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджувалося довідкою № 06.2-12/06-01.6369, виданою 06.08.2024 року Шабівською сільською радою, актом обстеження умов проживання від 05.08.2024 року, складеного депутатом Бритівської сільської ради у присутності сусідів (а.с. 10, 13). Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із частиною 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (частина 2 статті 141 СК України). Частиною 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2). У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов у цій частині визнала, проти визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком не заперечувала. На підставі викладеного, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, наявність висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з [PERSON] , суд вважає, що позовна вимога про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком підлягає до задоволення. Що ж стосується позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] неповнолітньої дитини [PERSON] , то в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Згідно частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (провадження №12-80гс20) вказано, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №320/948/18, (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. У заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Позивач, звертаючись в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітнього сина [PERSON] , не зазначив безпосередню мету встановлення такого факту. Посилання позивача на необхідність реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі на переміщення дитини, на здійснення медичних втручань, в також для отримання соціальних послуг або документів, можливості одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на утримання державної соціальної допомоги як батьку-одинаку, саме по собі не свідчить про наявність у нього особистого права, яке безпосередньо порушується чи оспорюється відповідачем. Слід зауважити, що саме по собі встановлення судом факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто, від встановлення вказаного факту не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього. Разом з тим, аналізуючи матеріали справи, зокрема тимчасове посвідчення військоговозобов`язанного [NUMBER] [PERSON] , згідно якого він визнаний комісією ВЛК [INFO] придатним до військової служби та визнаний вказаним [INFO] таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 абз. 5 ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» самостійно виховує неповнолітню дитину (а.с. 11), суд приходить до висновку, що дійсною підставою для ініціювання позивачем цього позову є саме забезпечення статусу особи, яка самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, а отже може бути визнана такою, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідачка в цій частині позов не визнала, просить відмовити у задоволенні позову, пояснила суду, що регулярно сплачує аліменти, не має заборгованості, спілкується з сином у месенджерах та по телефону. Суд опитав у режимі відеоконференції через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який підтвердив своє бажання жити з батьком, пояснив суду, що з матір`ю взагалі не спілкується, мати зовсім не надає йому матеріальної допомоги. Суд критично оцінює такі покази, оскільки вони суперечать іншим матеріалам справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц зауважила, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог, тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст. 150 СК України, а їх права щодо виховання дитини закріплені у ст. 151 СК України. Так, за приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За положеннями ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 157 СК України визначає порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Відповідно до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Закон не передбачає обов`язку підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні та утриманні дитини або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні шляхом встановлення юридичного факту в судовому порядку. Натомість, такий факт може бути підтверджений за рішенням суду в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. \~ \~ \~ \~Отже, при встановленні факту самостійного виховання та утримання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Позивач в позовній заяві зазначив, що дитина проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні та самостійному вихованні. Відповідачка заперечила, що не бере участі в вихованні сина, що свідчить про наявність між сторонами спору щодо участі матері у вихованні дитини, а отже мати не усунулась від виконання батьківських обов`язків, а проживання дитини окремо від матері в силу ст. 141 СК України на впливає на обсяг її прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того вона регулярно сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина та немає заборгованості з їх сплати, що спростовує твердження позивача про одноосібне утримання ним дитини. За положеннями ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів того, що відповідачка ухиляється від виховання спільного сина [PERSON] , [INFO] , а відтак в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] слід відмовити за недоведеністю. На підставі зазначеного та

Outcome: partial