Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON] до військової частини [NUMBER] про відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] . З 31.03.2023 [PERSON] почав проходити військову службу в військовій частині [NUMBER] на посаді водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління Військової частини [NUMBER] . Окрім того, з 31.03.2023 [PERSON] почав проходити військову службу в Військовій частині [NUMBER] на посаді командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] . Військова частина [NUMBER] у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України виконує завдання за призначенням на території Донецької області. 28.03.2024 приблизно о 02 годині 40 хвилин [PERSON] , перебуваючи на території домоволодіння [ADDRESS] , займався ремонтом автомобіля. В цей час до двору даного домоволодіння зайшов старший солдат [PERSON] , водій-слюсар відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] . Під час спілкування [PERSON] та [PERSON] у останніх виник конфлікт на підґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого [PERSON] , маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , тримаючи в правій руці канцелярський ніж, який використовував при ремонті автомобіля, наніс один удар в область лівого стегна. Від отриманих тілесних ушкоджень, що нанесені [PERSON] , [PERSON] [INFO] приблизно о 04:00 годині помер. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі №43/6356/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України, призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 у справі №243/6356/24 набрав законної сили 21.02.2025. Також, даним вироком встановлено факт перебування [PERSON] у складі Військової частини, несення ним військової служби та прямий причинний зв`язок між нанесеними [PERSON] травмами із його загибеллю. Окрім цього, в основу вироку покладено достатній, достовірний та допустимий доказ, а саме: Матеріали службового розслідування військової частини [NUMBER] за фактом смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата [PERSON] . [PERSON] на момент завдання тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , від яких останній загинув, проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] та під час її несення вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України. У зв`язку зі смертю [PERSON] , його мати та батько залишились без сина, що в свою чергу спричинило глибокі моральні, фізичні та душевні страждання, внаслідок непоправної та невідворотної смерті молодого сина, який проходив військову службу та вживав заходів щодо відсічі збройної агресії російської федерації. Позивачі постійно переживають психологічний дискомфорт, що спричинило порушення сну, емоційну напругу, нервовість. Так, встановлено, що завдавачем шкоди позивачам є [PERSON] , який з 31.03.2023 прийняв посаду у військовій частині [NUMBER] та приступив до виконання відповідних службових обов`язків. Оскільки військовослужбовець військової частини [NUMBER] [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у службових відносинах з відповідачем у справі, то саме на відповідача покладено обов`язок відшкодування завданої моральної шкоди. На підставі викладеного вище, представник позивачів просить суд ухвалити рішення про стягнення з Військової частини [NUMBER] на користь [PERSON] та [PERSON] по одному мільйону гривень кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди. 28 березня 2025 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження. 11 квітня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому військова частина [NUMBER] вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. Представник відповідача не погоджується з позицією позивача, що військова частина [NUMBER] є належним відповідачем щодо вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] . Зазначає, що у випадку завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним службових обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. При деліктних зобов`язаннях треба доводити не тільки факт заподіяння шкоди внаслідок протиправного діяння, але й виникнення такого діяння внаслідок неналежного виконання чи невиконання особою покладених на нього службових чи інших обов`язків. Зазначає, що позивачі у позовній заяві не навели обставин, що свідчили б про вину або протиправність дій чи бездіяльності військової частини [NUMBER] та необхідності застосування судом ст.1172 ЦК України. Вважає що, матеріалами справи підтверджується, що командування військової частини [NUMBER] вжило належних заходів реагування у зв`язку з подією, що трапилась 28.03.2025 між військовослужбовцями. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 по справі № 243/6356/24 встановлено факт протиправного діяння, вчиненого саме [PERSON] . Вказаним вироком суду не встановлено факту протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб військової частини [NUMBER] . Окрім того, позивачі та їх представник таких доказів не додали до позовної заяви. Зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не скористались своїм правом, передбаченим статтями 127, 128 КПК України щодо пред`явлення цивільного позову в межах судової справи № 243/6356/24, що перебувала в провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Водночас, таким правом щодо пред`явлення цивільного позову до [PERSON] скористались [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] . Так, згідно Вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 по справі № 243/6356/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , в інтересах якого діє законний представник - [PERSON] , моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн. Представник відповідача вважає, що Слов`янський міськрайонний суд Донецької області вірно встановив, що суб`єктом відшкодування моральної шкоди є особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, вину якого доведено в судовому порядку - [PERSON] . На думку представника відповідача [PERSON] та [PERSON] не вірно визначили відповідача по справі - військову частину [NUMBER] замість [PERSON] та обрали невірний спосіб захисту порушених прав та інтересів - не заявивши цивільний позов в межах судової справи № 243/6356/24, як потерпілі особи (батьки загиблого) до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення - [PERSON] . За таких обставин, вважає, що позивачі не довели вину військової частини [NUMBER] щодо трагічної події, що сталась з їх сином, а тому у задоволенні позовних вимог до військової частини [NUMBER] просять відмовити. 15 квітня 2024 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивачів звертає увагу суду, що в матеріалах службового розслідування наявні не тільки висновки про підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення [PERSON] , а й його безпосереднім керівником - головним сержантом військової частини [NUMBER] [PERSON] за фактом не забезпечення дотримання військової дисципліни підлеглим, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті людини. Вважає, що завдавачем шкоди загиблому сину позивачів є особа, що перебувала в трудових (службових відносинах) із юридичною особою відповідачем. Зокрема, причинно-наслідковий зв`язок завдання останнім моральної шкоди простежується не тільки в обставині нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень сину позивачів, а й в невиконанні своїх службових обов`язків його безпосереднім керівником - [PERSON] . Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст.1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Перебування військовослужбовця на військовій службі є виконанням службових обов`язків. А тому, в розумінні положень ст.1172 ЦК України, за заподіяння шкоди під час виконання таких службових обов`язків, відповідальність несе юридична особа, з якою такий військовослужбовець перебував у службових правовідносинах. Враховуючи вищевикладене, позовною заявою [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі довели факт наявності деліктної відповідальності у військової частини [NUMBER] , факт заподіяння їм моральної шкоди, загальний її розмір в грошовому еквіваленті, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 21 квітня 2025 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представника відповідача вказує, що як підставу для звернення із позовом до суду позивачі зазначають частину першу статті 1172 Цивільного кодексу України, згідно з якою юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 по справі № 243/6356/24 встановлено факт протиправного діяння, вчиненого саме [PERSON] , а також вірно встановлено, що суб`єктом відшкодування моральної шкоди є особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, вину якого доведено в судовому порядку - [PERSON] . Натомість, на думку представника відповідача, позивач пред`являючи позовну заяву до суду, мав посилатись на інші норми матеріального права, а саме положення частини першої статті 1177 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як передбачено частиною першою статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння Проте, [PERSON] та [PERSON] не скористались своїм правом, передбаченим статтями 127, 128 КПК України щодо пред`явлення цивільного позову в межах судової справи № 243/6356/24, що перебувала в провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Зазначає, що на підставі встановлених обставин та зазначених у вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.12.2024 по справі № 243/6356/24 слід зробити висновки що, у [PERSON] та [PERSON] почався конфлікт, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а не у зв`язку з виконання [PERSON] службових обов`язків, як командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону. Так, з вироку вбачається, що 28 березня 2024 року приблизно о 02 годині 40 хвилин, [PERSON] перебував на території домоволодіння [ADDRESS] та займався ремонтом автомобіля марки «MERCEDES - BENZ» моделі «VITO 108 D», д.н.з. [NUMBER] , що відповідно до відомостей з Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] . Таким чином, [PERSON] 28.03.2024 займався ремонтом приватного автомобіля, а не техніки самохідного артилерійського дивізіону. Отже, шкода заподіяна не внаслідок виконання [PERSON] службових обов`язків, як командира відділення технічного обслуговування забезпечення самохідного артилерійського дивізіону. Представник відповідача вважає, що підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 1172 ЦК України немає, а тому у задоволенні позовних вимог до військової частини [NUMBER] слід відмовити. 29 квітня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивачів, з яких слідує, що стороною Позивача в додатки до позовної заяви до суду подано належним чиним завірені «Матеріали службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата [PERSON] ». Службовим розслідуванням встановлено, що смерть старшого солдата [PERSON] є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] майора [PERSON] та заступника командира самохідного артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] майора [PERSON] , що в свою чергу є порушенням вимог ст. 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В свою чергу, самоусунення від виконання своїх службових обов`язків командира взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] головного сержанта [PERSON] призвело до безконтрольності за дотриманням військової дисципліни, незацікавленості взаємовідносин, пияцтво серед особового складу ввіреного йому підрозділу, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. На думку представника позивачів, наслідком недотримання командуванням військової частини [NUMBER] вимог статті 16 Статуту є вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, наслідком якого є смерть [PERSON] . Окрім того зазначає, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим. Частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Таким чином, [PERSON] в силу чинного законодавства вважати таким, що закінчив проходження військової служби на момент вчинення ним кримінального правопорушення неможливо. З огляду на зазначене, вважає, що стороною Позивача вимоги позовної заяви доведено у повному обсязі, а письмовими заявами відповідача по суті вимог не спростовано. 13 травня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні поясненням викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив, а також у додаткових поясненнях. В судовому засідання представник відповідача [PERSON] пояснив, що військова частина вважає викладені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що до задоволення не підлягають. Вказав, що військова частина являється неналежним відповідачем по справі, з позицією позивачів не погоджується та дав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №9. Із свідоцтва про смерть, виданого 10 квітня 2024 року Косівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції слідує, що [INFO] в селі Микільське Краматорського району Донецької області у віці 27 років помер [PERSON] . Із вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2024 року №243/6356/24 встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проходили військову службу у Військовій частині [NUMBER] . Проте, в порушення вимог нормативних актів, сержант [PERSON] , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив злочин проти життя та здоров`я [PERSON] , а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Смерть [PERSON] настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, яке ускладнилось зовнішньою кровотечею, недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку та легень. Між спричиненими тілесними ушкодженнями та причиною смерті [PERSON] є прямий причинний зв`язок. Даним вироком визнано [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 частина 2 КК України, та призначено йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк вісім років з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально - виконавчої установи закритого типу. Із матеріалів службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця призваного по мобілізації старшого солдата [PERSON] встановлено наступне. Із витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 31.03.2023 №90 слідує, що старшого солдата [PERSON] , водія автомобільного відділення взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини [NUMBER] , призначеного наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) від 31 березня 2023 року №53-РС призначено на посаду водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] , вважати таким, що з 31 березня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою. Вступний інструктаж з питань охорони праці пройшов. Акт службового розслідування вказує на те, що смерть військовослужбовця старшого солдата [PERSON] настала внаслідок спричинення сержантом [PERSON] колото-різаного поранення з ушкодженням судин в районі лівого стегна з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження згідно лікарського свідоцтва про смерть від 30 березня 2024 року № 219, виданого Слов`янським відділенням судово-медичних експертиз Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, внаслідок зовнішньої кровотечі, яка на підставі розділу 11 наказу Міністерства оборони №332 від 27 жовтня 2021 року настала під час перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком експерта №219 від 28 березня 2024 року, виданого Слов`янським відділенням судово-медичної експертизи Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи та матеріалами службового розслідування і являється такою, що пов`язана з проходженням військової служби та не пов`язана з виконанням службових обов`язків чи захисту Батьківщини. Витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) [ADDRESS] від 26.04.2024 №1754 містить відомості про те, що службовим розслідуванням встановлено, що смерть старшого солдата [PERSON] є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] майора [PERSON] та заступника командира самохідного артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] майора [PERSON] , що в свою чергу є порушенням вимог ст. 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 16, 101, 102, 107, 108 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. В свою чергу, самоусунення від виконання своїх службових обов?язків командира взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] головного сержанта [PERSON] призвело до безконтрольності за дотриманням військової дисципліни, незацікавленості командира взводу забезпечення в особистих проблемах особового складу, їх взаємовідносин, пияцтво серед особового складу ввіреного йому підрозділу, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 11, 12, 16, 49, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Із наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) від 26.04.2024 м. Слов`янськ №1756 встановлено, що факт смерті військовослужбовця призваного по мобілізації водія-слюсаря відділення технічного обслуговування взводу забезпечення самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] старшого солдата [PERSON] , внаслідок зовнішньої кровотечі, колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням судин, внаслідок нападу з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження, під час перебування останнього в стані алкогольного сп?яніння, що підтверджується висновком експерта №219 від 28 березня 2024 року, вважати доведеним. Згідно з вимогами ч.4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" вважати таким, що стався під час проходження військової служби та не пов`язаний з виконанням військового обов`язку військової служби в Збройних Силах України по захисту Батьківщини. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 15 та п.п. 8 і 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У даному випадку для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду), так і певних спеціальних умов. До таких спеціальних умов належать: перебування в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою-роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 23 ЦК визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною 6 статті 82 ЦПК, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком Слов`янського міськрайонного суду від 24.12.2024 у справі №243/6356/24 встановлено, що, внаслідок злочинних дій військовослужбовця [PERSON] , настала смерть [PERSON] , і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Акт службового розслідування вказує на те, що смерть військовослужбовця старшого солдата [PERSON] настала внаслідок спричинення сержантом [PERSON] колото-різаного поранення. Як убачається з Витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] (з основної діяльності) [ADDRESS] від 26.04.2024 №1754 визнано, що смерть старшого солдата [PERSON] є наслідком слабкого контролю за підлеглими офіцерами та сержантами з боку командира самохідного артилерійського дивізіону управління військової частини [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] на час вчинення злочину знаходилися у службових відносинах з відповідачем та виконували службовий обов`язок, тому і відповідальність за заподіяну ним шкоду має бути покладена на військову частину [NUMBER] . У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №5 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що моральна шкода полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи із власного переконання, враховуючи поведінку потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та факт того, що негативні наслідки вчиненого злочину мають незворотній характер, суб`єктивне ставлення позивачів до передчасної втрати ними сина, їх душевні страждання і відчуття безмежного горя, викликані необхідністю докладати зусиль для аргументації подальшого власного життя, що позбавляє їх можливості вести звичний спосіб життя, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі по 500000,00 грн моральної шкоди кожному з позивачів. Відповідно до статей 12, 76, 77 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із статтею 81 ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував встановлені обставини справи, глибину душевних та фізичних страждань позивачів, виходив при цьому з вимог розумності і справедливості. Перебування потерпілого солдата [PERSON] на території приватного домогосподарства під час заподіяння йому смерті військовослужбовцем [PERSON] , які знаходилися у службових відносинах з відповідачем, не має жодного значення для покладення на особу обов`язку відшкодувати заподіяну злочином моральну шкоду, яка за законом несе відповідальність за її заподіяння (стаття 1172 Цивільного кодексу України). Відтак, з метою збереження розумного балансу інтересів усіх сторін у справі, а також законодавчих вимог про справедливість у цивільних правовідносинах, суд вважає, що в рахунок компенсації моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути по 500000,00 гривень кожному з позивачів. Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору при подачі позову з Військової частини [NUMBER] в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 4000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial