Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивачка \~ [PERSON] в особі представника адвоката Єланського О.Г. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з липня 2015 року по липень 2024 року включно на загальну суму 25313,98 грн.\~\~ В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що 03 квітня 2012 року постановою старшого державного виконавця Абазія Е.А., органу ДВС Синельниківського МРУЮ відкрито виконавче провадження ВП №32003231 за виконавчим листом, виданим Покровським районним судом Дніпропетровської області 14.09.2011 року по справі №2-543 на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2011 року, відповідно до якого присуджено: стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ, аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.07.2024 року відповідач [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 25 513 гривень 98 коп. Позивачем не проводиться розрахунок розміру пені, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за прострочення сплати аліментів, а заявляється вимога про стягнення розміру пені, яка не перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів - 25.513 гривень 98 коп. Ухвалою суду від 04.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Єланський О.Г. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, спираючись на обставини, зазначені в позові. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позову на тих підставах, що у [PERSON] перед [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , отже, й пеня не може бути нарахована і стягнена за відсутності такого боргу. Пояснила, що представник позивачки, посилаючись на розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, наданий виконавчою службою, невірно розуміє сам розрахунок, зокрема, що сукупний розмір заборгованості, визначений у останній графі цього розрахунку, за період з липня 2015 по червень 2024 року, містить в собі від`ємні значення, і числове значення «- 23 901,97 грн.» станом на червень 2024 року, слід розуміти як переплату по аліментах, а не заборгованість, тобто знак «мінус» у розрахунку означає саме переплату, а не борг. Також зазначила, що всупереч вимог закону, представник позивача взагалі не надав детального розрахунку пені з визначенням конкретних періодів та сум заборгованості, а як на доказ існування і розміру пені посилається саме на розрахунок державної виконавчої служби із заборгованості зі сплати аліментів, яка насправді, не може бути доказом заборгованості за пенею, тим більше, що відсутня заборгованість за аліментами взагалі. Допитана в\~судовому засіданні\~в якості\~свідка [PERSON] \~пояснила,\~що займає\~посаду \~головного державного\~виконавця Синельниківського\~відділу ДВС\~Синельниківського району\~Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) суду. в її провадженні перебуває виконавче провадження зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] суду пояснила, що у [PERSON] станом на день звернення позивачкою до суду відсутня заборгованість зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14.09.2011 року. також пояснила, що з 2015 року по листопад 2020 року за відповідачем дійсно рахувалася технічна заборгованість по сплаті аліментів з тієї причини, що у цей період відповідач сплачував аліменти не через виконавчу службу, а шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позивачки, а докази такого перерахування до виконавчої служби не надавав. У 2020 році [PERSON] надав до виконавчої служби квитанції про сплату на банківську карту [PERSON] аліментів за всі ці роки, внаслідок чого державний виконавець зробив перерахування і встановив, що відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а наявна переплата, оскільки [PERSON] сплачував аліменти помісячно, в сумах, більше, ніж визначено у виконавчому листі. Також пояснила, що в таблиці розрахунку заборгованості в графі «Сукупний розмір заборгованості» суми з позначкою «мінус» дійсно означають не борг по аліментах, а переплату, оскільки такі особливості складання розрахунків у виконавчій службі. Також пред`явила суду матеріали виконавчого провадження із квитанціями відповідача на підтвердження сплати ним аліментів протягом цих років, розрахунки заборгованості (вбачається переплата). Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази. з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.3 копія). 02.09.2011 року Покровським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист по справі №2-543 на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2011 року, відповідно до якого присуджено: стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Дніпропетровськ, аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4 копія). 03.04.2012 року постановою старшого державного виконавця Абазія Е.А., органу ДВС Синельниківського МРУЮ відкрито виконавче провадження ВП №32003231 за виконавчим листом, виданим Покровським районним судом Дніпропетровської області 14.09.2011 року по справі №2-543 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі частини з усіх видів заробітку, щомісячно (а.с.6 копія). 22.09.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10 копія). В матеріалах справи також міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, зроблений державним виконавцем і поданий разом із позовною заявою станом на 01.04.2024 (а. с. 7-9). Також в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, зроблений державним виконавцем і поданий разом із позовною заявою станом на 01.04.2025 (а. с. 114) та копії чеків, квитанцій про періодичну сплату аліментів (а. с. 115-137). Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя\~статті 182 СК України\~у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). Відповідно до положень ст. 196 СК України\~\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками». Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18. Відповідно до ч.3\~ст. 549. ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином пеня може нараховуватись лише на заборгованість яка виникла з вини боржника з початку виконання. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Згідно з ч. 1\~ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»\~порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Згідно з пунктом 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Згідно з пунктом 7 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі надходження до органу державної виконавчої служби, приватного виконавця заяви стягувача про видачу довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів орган державної виконавчої служби, приватний виконавець протягом трьох робочих днів видають стягувачу довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів (далі - довідка) (додаток 16), яка скріплюється печаткою органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Для видачі довідки виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Якщо сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання є меншим, ніж сума відповідних платежів за три місяці, орган державної виконавчої служби, приватний виконавець письмово повідомляє стягувача про відмову у видачі довідки та надає йому розрахунок заборгованості. Правові позиції щодо аналогічного спору Верховним Судом викладено в постанові від 14.04.2021 р. у справі № 759/1727/16-ц, який зробив наступні висновки: виходячи зі змісту\~ст. 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга\~статті 614 ЦК України). Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)". Тлумачення вказаних норм свідчить, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у\~ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Судом встановлено, що надані розрахунки заборгованості по аліментах, складені державним виконавцем, виходячи з пояснень самого державного виконавця про відємне значення сум, не свідчать про наявну заборгованість по аліментах, а свідчать про наявну переплату по аліментах. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за вих.№108829 від 06.08.2024 року, станом на 01.07.2024 року [PERSON] має переплату по аліментам в розмірі 23901,97 грн. (графа «Сукупний розмір заборгованості») (а.с.7-9 ). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, за вих.№5210 від 27.01.2025 року, станом на 01.01.2025 року [PERSON] має переплату по аліментам в розмірі 12515,51 грн. (графа «Сукупний розмір заборгованості») (а.с.68-72). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.04.2025 року [PERSON] має переплату по аліментам в розмірі 20244,91 грн. (графа «Сукупний розмір заборгованості») (а. с. 114). Згідно довідки начальника Синельниківського відділу ДВС Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Одеса) №5190 від 27.01.2025 року, станом на 01.01.2025 року у [PERSON] відсутня заборгованість по аліментам перед [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.73 копія). Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд зазначає, що сторона позивача не надала суду належних і допустимих доказів існування заборгованості відповідача перед позивачкою за будь-який період, не надала власний розрахунок заборгованості за аліментами з визначення сум такої заборгованості помісячно і розрахунок нарахованої пені згідно такої заборгованості. Окрім того, судом встановлено, що позивачки не зверталася до суду або виконавчої служби і скаргами, заявами або позовом про невірне нарахування аліментів, не оскаржувала розмір сплачуваних аліментів тощо. Суд дійшов висновку, що позиція сторони позивача про наявність заборгованості за аліментами, і , як наслідок, права стягнути пеню за прострочення їх сплати, базується на невірному розумінні виконавчих документів представником позивача, зокрема, особливостей складання розрахунків заборгованості із застосуванням від`ємних значень. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, враховуючи відмову суду в задоволенні позову, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed