Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

До Октябрського районного суду міста Полтави звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. про стягнення боргу за борговою розпискою. Згідно заявлених вимог позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 1 500 000 грн за рахунок спадкового майна, а саме квартири загальною площею 45,6 м.кв., 31.1 кв.м., корисної площі за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову були обґрунтовані тим, що [PERSON] , згідно договору позики від 09 грудня 2016 року та розписки позичив у позивача грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн (або 58 900,00 доларів США за курсом НБУ). Згідно договору безпроцентної позики, строк повернення грошей сплив 09 грудня 2020 року, позика надавалась на розвиток бізнесу. Позивач зазначає, що позичальник не виконував договір, не сплатив жодного внеску. Крім того, позичальник у разі неналежного виконання договору брав на себе зобов`язання укласти договір іпотеки на квартиру, яка з його слів належала йому на праві власності. До договору позики сторони уклали розписку, яку надав позичальник на підтвердження факту отримання грошей. [INFO] [PERSON] помер. 28 грудня 2017 року позивач надіслала відповідачу письмові вимоги щодо погашення заборгованості на які відповідач не відреагувала. За доводами позовної заяви з`ясувалось, що після померлого [PERSON] залишилась двокімнатна квартира загальною площею 45,6 м.кв., 31.1 кв.м., корисної площі за адресою: [ADDRESS] , яка була продана, проте рішенням Дніпровського районного суду договір продажу квартири був визнаний недійсним (справа №755/20599/19), що на думку позивача дає можливість встановити спадкове майно, що залишилось після померлого [PERSON] . Ухвалою Октябрського районного суду місто Полтави від 02 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання. Заочним рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 05 вересня 2023 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по договору позики від 09 грудня 2016 року в сумі 1 500 000 грн; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, а саме 13 554,20 грн, сплаченого судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.48-49) Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 22 січня 2024 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 05 вересня 2024 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. про стягнення боргу за борговою розпискою залишено без задоволення. (т.1 а.с.101-103) Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року апеляційну скаргу представника [PERSON] , адвоката Фабра Є.А. задоволено частково, заочне рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 05 вересня 2023 року скасовано, а справу №554/3424/23 направлено на розгляд за встановленою підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва. (т.1 а.с.154-156) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року прийнято справу до провадження судді Гаврилової О.В., відмовлено в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.164-165) 22 липня 2024 року відповідачем [PERSON] через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона не є спадкоємцем [PERSON] , а направлення відповідачу вимог суперечить закону, оскілки вона не є спадкоємцем, крім того, визначений ч.2 ст. 1281 ЦК України строк звернення сплив. Крім того, відповідач зазначає, що витяг зі Спадкового реєстру не міг бути наданий позивачу та вказує на хибність доводів позовної заяви про процесуальне правонаступництво. Також відповідач стверджує, що підпис [PERSON] на договорі позики та на розписці підроблений, тому у відповідача виникають сумніви в укладанні договору позики та написанні боргової розписки [PERSON] . Також зазначається про незаконність отримання позивачем свідоцтва про смерть останнього. На переконання відповідача дії позивача спрямовані на незаконне заволодіння грошовими коштами відповідача. Також у відзиві викладена заява про застосування позовної давності. (т.1 а.с.190-196) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, витребувано у позивача [PERSON] оригінал договору позики від 09 грудня 2016 року. (т. 2 а.с. 1-6) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.41-42) Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про день час та місце розгляду справи належним чином, в матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без її участі (т.1 а.с.11). Представник позивача [PERSON] - адвокат Орлов В.В. брав участь у підготовчому засіданні, в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день час та місце розгляду справи належним чином (т.2 а.с.43), причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання тощо до суду не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кулішенко М.Ю. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити через безпідставність позовних вимог. Зазначив, що відповідач не є і не була спадкоємцем [PERSON] , до неї не переходять права та обов`язки спадкодавця. Зазначив, що протиправні діяння позивача спрямовані на заволодіння майном. Також зауважив, що наданий стороною позивача оригінал договору позики відмінний від наявної в матеріалах справи копії договору позики та є сфальсифікованим. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах справи наявні копія та оригінал договору позики між фізичними особами від 09 грудня 2016 року (т.1 а.с.3-4, т.2 а.с.15-17), сторонами якого вказані [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] . За змістом цього договору позикодавець передає позичальнику безвідсоткову позику в сумі 1 500 000 гривень готівкою на розвиток бізнесу, що складає на момент отримання суми 58 900 доларів США за курсом НБУ, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму згідно наведеного в договорі графіку до 09 грудня 2020 року. Також позивачем до позовної заяви було долучено оригінал боргової розписки від 09 грудня 2016 року (т.1 а.с.5), за змістом якої [PERSON] отримав від [PERSON] 1 500 000 гривень на руки, які передаються строком на 4 роки, розписка видана згідно з договором «займа» від 09 грудня 2026 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , [PERSON] помер приблизно [INFO] (т.1 а.с.7) Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1282 ЦК України ( в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи (її спадкоємця), тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем та позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються в порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Згідно положень частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (стаття 1261 ЦК України) У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері . (стаття 1262 ЦК України) У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. (стаття 1263 ЦК України) У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. (стаття 1264 ЦК України) За змістом статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. У цій справі вимоги позивача [PERSON] заявлені до відповідача [PERSON] , як до спадкоємця [PERSON] . На підтвердження того, що відповідач є спадкоємцем останнього, позивачем подано до суду єдиний документ - Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи (номер у нотаріуса 20/2017, номер у спадковому реєстрі 61691023) щодо спадкодавця [PERSON] (т.1 а.с.8) Позивач як особисто, так і через свого представника, яким є адвокат, не скористалась своїм правом заявити клопотання про витребування доказів (спадкової справи тощо), з яких можна було б встановити коло спадкоємців [PERSON] . Разом із тим, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. (ч. 5 ст. 82 ЦПК України) Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі №755/20599/19 задоволено позов [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталія Володимирівна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування реєстрації права власності. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 14.03.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П. та зареєстрований в реєстрі за номером 5134 - визнано недійсним. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 10.01.2018 року (15:07:09), номер запису про право власності: 24338812 - скасовано. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 22.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 94 - визнано недійсним. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 22.01.2018 року (12:22:15), номер запису про право власності: 24471855 - скасовано. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 23.03.2018 року (16:26:10), номер запису про право власності: 25402127 - скасовано. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 23.03.2018 року (20:10:55), номер запису про право власності: 25403590 - скасовано. Рішення в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. Цим рішенням встановлено наступне: « Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). За змістом копії свідоцтва про смерть, приблизно [INFO] помер [PERSON] (а.с. 17).» «Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2017 року позивачка в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття дитиною спадщини після її померлого батька - [PERSON] (а.с. 22). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, за вказаною заявою 06.12.2017 року заведено спадкову справу №20/2017 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 23).» Отже, за встановлених у справі №755/20599/19 обставин слідує, що спадкоємцем [PERSON] є [PERSON] , а [PERSON] є матір`ю спадкоємця. Вказані обставини позивачем не спростовані. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин. Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові. Відповідачами за позовом про стягнення коштів або майна зі спадкоємців боржника мають бути особи, які мають право на спадкування майна померлого, і саме за такого суб`єктного складу має вирішуватися заявлений позов. Отже, у справі, що розглядається, належними відповідачами мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину. Разом із тим, за наявними у справі документами відсутні підстави вважати, що визначений позивачем відповідач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] як за заповітом так і за законом (будь-якої черги). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Тобто, пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові, вирішення позову з неналежним складом відповідачів не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав. Зважаючи на викладене, оскільки позивачем до участі у цій справі не залучені як співвідповідачі особи, які прийняли спадщину, суд убачає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., про стягнення боргу за борговою розпискою, через їх пред`явлення до неналежного відповідача. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed