Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

15.04.2025 представник заявника [PERSON] , що діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту самостійного утримання неповнолітньої дитини батьком. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що заявник є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яку вже майже півтора року самостійно виховує, утримує та здійснює за нею догляд. У неповнолітньої [PERSON] є матір, [PERSON] , [INFO] , яка вже дуже давно не бере участь у вихованні, догляді та утриманні дитини, фактично відсутня у житті дитини. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2023р. по справі № 202/15503/23, провадження № 2/202/2916/23, яке набрало законної сили, шлюб між заявником та [PERSON] був розірваний. 16.01.2024р., заявник та [PERSON] уклали нотаріальний договір про визначення місця проживання дитини з батьком. Факт того, що заявник самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітньою [PERSON] без будь-якої сторонньої допомоги та участі матері, [PERSON] , вже встановлений рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2024р. по справі № 173/528/24, провадження № 2-о/I73/38/2024, яке набрало законної сили. Однак, даним рішенням суду не був встановлений факт перебування дитини на утриманні батька, заявника у цій справі. Вже після ухвалення вищезазначеного рішення обставини змінились. Так, заявник отримав судовий наказ по справі № 175/561/25 від 20.01.2025р. про стягнення з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини та остання ухиляється від сплати аліментів. Встановлення факту необхідне для реалізації прав та інтересів заявника й дитини, пов`язаних із самостійним вихованням та утриманням дитини. Провадження у справі відкрито 16.04.2025. Заявник та його представник підтримали подану заяву, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надіслала до суду заяву в якій визнала, що останні роки вихованням, утриманням і здійсненням догляду за неповнолітньою [PERSON] займається її батько [PERSON] . Вона не має фізичної чи фінансової можливості брати участь у вихованні і догляді за донькою, оскільки через військові дії змушена проживати окремо від доньки. Грошових коштів на утримання дитини та сплату аліментів не має. Просить проводити розгляд справи без її участі. Належно повідомлений представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідив матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що заявник та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2023. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Краматорським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №974. Заявник проживає разом із донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Верхньодніпровської міської ради №45 від 08.02.2024. Між сторонами досягнуто згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, що підтверджується нотаріально посвідченим договором між ними від 16.01.2024, яким визначено місце проживання дитини з батьком. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.11.2024 встановлено факт, що заявник самостійно виховує та здійснює догляд за неповнолітньою донькою [PERSON] . З висновку лікарсько-консультаційної комісії від 27.01.2023 встановлено, що [PERSON] [INFO] має незначне порушення психічної функції, діагноз: легка розумова відсталість. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 07.02.2024 комісія встановила, що батько одноособово виховує доньку, забезпечує належні умови для проживання та виховання дитини. [PERSON] є ФОП, має стабільний дохід, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, копіями виписок по рахунках. Заінтересована особа - мати дитини, [PERSON] , участі у вихованні та утриманні доньки [PERSON] не бере, проживає за кордоном, що не заперечується останньою. Батько самостійно організовує навчальний процес доньки у школі, підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться успіхами дитини в навчанні, що підтверджується листом директора Водянського ліцею Верхньодніпровської міської ради. 20 січня 2025 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки . Станом на 28.02.2025 заборгованість зі сплати аліментів у боржника складає 5036 грн. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, не є вичерпним. Тому факт самостійного виховання та/або утримання дитини має бути встановлений судом оскільки законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан, який триває і тепер. Цього ж дня Президент України видав Указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким оголошено проведення загальної мобілізації. У статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено перелік умов, за яких військовослужбовці мають право на звільнення з військової служби. Диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. В умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. До таких висновків дійшла колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.04.2025 по справі №127/3622/24. При цьому, у цій справі 12 лютого 2025 року колегія суддів своєю ухвалою передала на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 127/3622/24 для уточнення висновку, який викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), за яким факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) взагалі не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду. 19 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду своєю ухвалою (провадження № 14-25цс25) повернула справу № 127/3622/24 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду. Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що Висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) ґрунтувались на загальних нормах, які врегульовували питання встановлення юридичного факту на час виникнення спірних правовідносин (звернення до суду із заявою у серпні 2022 року та її вирішення судом 09 грудня 2022 року), на які не поширювались положення Закону № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року та яким статтю 26 Закону № 2232-ХІІ викладено в новій редакції. Велика Палата Верховного Суду вказала, що наведений нею у постанові підхід щодо встановлення факту самостійного виховання дитини як юридичного факту був обґрунтований з урахуванням мети, для якої заявник просив установити цей факт у сукупності з установленими в справі обставинами, за якими між батьками дитини був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, яким вони узгодили порядок участі кожного із них у вихованні їхнього спільного сина, а також іншими обставинами, які свідчили про неможливість встановлення такого факту в порядку окремого провадження. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин і оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (подібний висновок міститься в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 726/2166/19 та від 13 липня 2023 року в справі № 922/5158/21). З урахуванням викладених висновків Великої Палати Верховного Суду та обставин, встановлений у справі, що переглядається, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду скасувала рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 червня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року, якими було відмовлено заявниці у встановленні факту, скасувала, а справу направила на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши: «Відмова суду першої інстанції мотивована тим, що обраний заявницею спосіб захисту, не відповідає інтересам дитини, оскільки за такою заявою, фактично усувається участь органу опіки та піклування, яка була б обов`язковою у разі пред`явлення позов щодо участі одного з батьків у вихованні дитини або про позбавлення батьківських прав. Апеляційний суд змінив мотиви відмови в задоволенні заяви [PERSON] , вказавши, що факт, який просить встановити заявниця, не породжує юридичних наслідків, тобто від його встановлення особисті права [PERSON] як військовослужбовця не зміняться та не припиняться. Факт, який просить встановити заявниця, за своєю суттю зводиться до визнання судом (документування) тієї обставини, що мати виконує свої материнські обов`язки щодо своєї рідної доньки, тоді як законодавством не передбачено окремого встановлення такого факту. Такі висновки судів Верховний Суд вважає необґрунтованими, оскільки вони суперечать редакції статті 26 Закону № 2232-XII, чинної на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції, яка передбачає, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які, зокрема, самостійно виховують та утримує дитину за рішенням суду.» У справі, яке є предметом розгляду, заявник просить встановити факт самостійного утримання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно утримує дитину, і можливістю у зв`язку з цим отримати відстрочку від мобілізації. Отже, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження заявлений факт самостійного утримання заявником його малолітньої доньки [PERSON] , встановлення даного факту неможливе в позасудовому порядку, не породжує спору між батьками дитини і буде сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, суд вважає, що заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved