Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. В січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося з позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого Позивач посилається на те, що 25 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір № 22031000413298, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 37\~022,85 грн. з нарахуванням процентів за користування кредитом зі строком кредитування до 25 вересня 2024 року. 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений договір факторингу № 28/03/2024, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 22031000413298 від 25 вересня 2020 року. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 51310 грн. 07 коп., у тому числі: тіло кредиту - 31 872 грн. 24 коп., заборгованості по відсоткам 0 грн. 86 коп., заборгованість по комісії - 19 436 грн. 97 коп. За змістом поданого відзиву [PERSON] позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що відповідно до наданих до позовної заяви копій документів вбачається, що остання плата відбулася 26 липня 2021 року, саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, враховуючи дату подання позовної заяви, строк позовної давності сплинув. Позивач не заявив клопотання про поновлення строку позовної давності та не навів поважних причин пропуску цього строку. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом сторін (а.с. 101). Позиція сторін в судовому засіданні. В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Правовідносини, що виникли між сторонами з приводу укладення кредитного договору, врегульовані наступними нормами закону. Згідно ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч.2 ст.\~1083\~ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Так у відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, в силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу\~України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Положеннями статті 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Судом установлено і не заперечується сторонами, що 25 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір № 22031000413298, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 37\~022,85 грн. з нарахуванням процентів за користування кредитом зі строком кредитування до 25 вересня 2024 року (а.с. 88). 28 березня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений договір факторингу № 28/03/2024, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 22031000413298 від 25 вересня 2020 року (а.с. 79-80). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 22031000413298 від 25 вересня 2020 року у розмірі 51310 грн. 07 коп., у тому числі: тіло кредиту - 31 872 грн. 24 коп., заборгованості по відсоткам 0 грн. 86 коп., заборгованість по комісії - 19 436 грн. 97 коп. Зазначений розмір заборгованості підтверджується карткою обліку заборгованості, витягом з реєстру боржників, розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку (а.с. 71, а.с. 72-74, а.с. 10-69). Відповідач, не спростовуючи розмір заборгованості, посилається на пропущення позивачем строку позовної давності і просить у позові відмовити. Згідно з частинами 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 261\~Цивільного кодексу\~України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У даному випадку кінцевий строк виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором - 25 вересня 2024 року, а відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж позичальником був здійснений 26 липня 2021 року. Статтею 257\~Цивільного кодексу\~України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позивач звернувся до суду 06 січня 2025 року (дата формування позовної заяви в системі «Електронний суд»). У період з 12 березня 2020 року до 01 липня 2023 року на всій території України був встановлений карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), ця обставина є загальновідомою. За змістом пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже трирічний строк загальної позовної давності, визначений\~статтею 257 Цивільного кодексу України, на час дії карантину продовжувався. Згідно з пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан в Україні введено 24 лютого 2022 року і до теперішнього часу не припинено і не скасовано, таким чином з 24 лютого 2022 року перебіг позовної давності зупинено. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності за заявою відповідача, оскільки позивачем цей строк не пропущений. Розподіл судових витрат. За змістом\~статті 141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові ви трати,пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Крім того, позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., яку підтверджують договором про надання правничої допомоги № 43453613 від 18 вересня 2024 року (а.с.76-78), прайс листом з детальним описом робіт (а.с.75), актом № 22031000413298 від 18.12.2024 року про надання юридичної допомоги від 18 вересня 2024 року (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката не співмірна із складністю справи, оскільки адвокат не з`являвся в судові засідання та подав заяву про розгляд справи без його участі, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4\~000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved