Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

12.05.2025 року [PERSON] звернулась до Новобузького районного\~суду Миколаївської\~області з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., Другий відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 24177 вчинений 18.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про стягнення з неї ( [PERSON] ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 97955,63 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що у квітні 2025 року при зверненні до ЦНАПу з метою реєстрації договору оренди земельної ділянки їй було відмовлено на тій підставі, що вона внесена до Реєстру боржників. 25.04.2025 року у Другому відділі ДВС у Баштанському районі Миколаївської області нею було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2018 року про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 97955,63 гривень. Їй також було видано копію виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. № 24177 виданого 18.12.2017 року. Вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню оскільки, вона ніколи не отримувала від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомлень про наявність заборгованості по кредиту, пропозицій про добровільне погашення заборгованості та повідомлень про намір звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Не отримувала також повідомлень від Державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження. Вважає дії відповідача незаконними, необґрунтованими з тих підстав, що виконавчий напис було вчинено з порушенням норм законодавства, виконавчий напис не відповідає вимогам закону, тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Згідно автоматизованого розподілу справи між суддями від 12.05.2025 року матеріали позову розподілені судді Вжещ С.І. Ухвалою судді від 16.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено вказану справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 03.06.2025 року 11:00 годину. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича належним чином завірені копії документів та матеріалів справи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 24177 від 18.12.2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 97955,63 грн. Ухвалою суду від 03.06.2025 року на підставі пункту 2 частини 2 статті 223 ЦПК України відкладений судовий розгляд справи до 26.06.2025 року 10:00 год. 04.06.2025 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шевченка А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві\~на позовну\~заяву відповідач\~просив відмовити\~позивачу у\~задоволенні позовних\~вимог,\~посилаючись на\~те,\~що позовна\~заява подана\~з порушенням\~вимог п.\~5\~ч.\~3\~ст.\~175\~ЦПК України,\~позовна заява\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~повинна містити\~хоча б\~посилання Позивача\~на те,\~що саме\~порушив Банк\~або нотаріус\~під час\~вчинення відповідного\~виконавчого напису.\~Натомість Позивачем\~лише процитовано\~норми права,\~якими регулюється\~процедура вчинення\~виконавчого напису.\~Суд не\~може застосувати\~інший спосіб\~захисту права,\~про який\~не просив\~позивач,\~інакше це\~буде виходом\~за межі\~заявлених вимог\~та порушенням\~принципу диспозитивності\~цивільного судочинства.\~На позивача\~лягає обов`язок\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~але [PERSON] \~не надано\~доказів того,\~що АТ\~КБ ПРИВАТБАНК\~порушив норми\~законодавства та\~не надав\~для вчинення\~виконавчого напису\~необхідні для\~цього документи. Позивачка на судовий розгляд справи не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача АТ КБ\~ПРИВАТБАНК в судові засідання 03.06.2025 року та 26.06.2026 року також не з`явився, разом з відзивом представником відповідача Шевченком А.О. суду було надано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Треті особи пояснень по справі не надавали, в судове засідання не з`явились. Оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши додані до них письмові документи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. 18.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 24177 щодо звернення стягнення з\~\~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 97955,63 гривень (а.с.9). На виконання виконавчого напису старшим державним виконавцем Новобузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Піскуном В.В. 21.03.2018 року відкрито виконавче провадження №56030482 (а.с.8). Згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Новобузьким РВУМВС України в Миколаївській області 29.06.2002 року, гр. [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-6). Згідно картки фізичної особи - платника податків, [PERSON] , [INFO] , має реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства, посилаючись на те, що не укладав з відповідачем будь-яких кредитних договорів, його не було попереджено про усунення порушень за кредитним договором, а у нотаріуса на момент вчинення виконавчого напису були відсутні підстави для визнання суми заборгованості безспірною. Крім того, процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі №750/1627/18. Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене, та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17 та підтверджений у Постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року № 201/11696/16-ц. Подання позивачем даного позову суд розцінює як незгоду [PERSON] із пред`явленою йому заборгованістю, а, отже, наявністю спору щодо її розміру. Суд також зазначає, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Отже, станом на час вчинення виконавчого напису - 18.12.2017 року, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріально посвідченого договору. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України). Копії документів та матеріалів справи, на підставі яких був виданий виконавчий напис за реєстровим номером 24177 від 18.12.2017 року щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» грошових коштів в сумі 97955,63 грн., за яким відбувається стягнення у виконавчому провадженні № 5б030482, відповідачем та третьою особою, суду надані не були. Крім того, стороною відповідача суду не надано доказів про те, що кредитний договір, який став підставою для видачі оспорюваного виконавчого напису, був нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення виконавчого напису щодо даного договору. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. з порушенням чинного законодавства, за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, що виключало можливість його вчинення, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Другий відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за подання позовної заяви. Відповідно до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» задоволені повністю, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позову та заяви про забезпечення позову в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved