Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] від свого імені та від імені та в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернулась з позовом до держави Російської Федерації в особі уряду держави Російська Федерація про стягнення моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України в розмірі 50000000,00 грн, що на дату звернення до суду з позовом за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1207729,47 доларів США або 1152073,73 євро. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з початку повномасштабного вторгнення вона з чоловіком [PERSON] та двома синами проживають в м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області. Місто постійно знаходиться під загрозою ураження від ракет та безпілотників. Вони з дітьми постійно прокидались від сигналу «Повітряна тривога», вибухів, звуків безпілотників. Боячись за свої життя та своїх дітей часто та протягом тривалого часу перебували у ванній кімнаті та коридорі квартири, в підвалі. Постійний страх, переживання негативно вплинули на стан її здоров`я та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В грудні 2021 року перед звільненням з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту вона проходила медичне обстеження і було встановлено загальний стан здоров`я здорова. В березні 2024 року у неї виявили злоякісне новоутворення грудної залози, вона проходила оперативне лікування і вимушена продовжувати обстежуватись та лікуватись все життя. Їй встановили статус особи з інвалідністю ІІ групи. За висновком лікаря гострий стрес, пережитий під час обстрілів є одним із провідних чинників виникнення даного захворювання. В квітні 2024 року у сина [PERSON] діагностували цукровий діабет І типу, важка форма, інсулінотерапія пожиттєво. На його ліківання та спеціальне харчування в місяць витрачається понад 23000 грн. За висновком лікаря не виключено, що хронічний стрес є провокуючим фактором для розвитку цукрового діабету у дітей. Дитина має статус дитини з інвалідністю до 18 років. Ці події в житті спричинені збройною агресією відповідача та дуже обтяжили якість її життя та життя її сім`ї, завдали тривалого фізичного та душевного страждання, змінився звичний спосіб життя, необхідно постійно приймати ліки, проходити обстеження і в таких умовах вона та дитина вимушені надалі постійно проживати. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат підтримали позовні вимоги за обставин на їх обгрунтування. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив не подав, хоча про час, день та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Протокольною ухвалою суд постановив заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення сторони позивачки та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється громадянкою України, має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)), проживають в м. Старокостянтинів Хмельницького району Хмельницької області. [PERSON] 17 грудня 2021 року звільнена у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, що підтверджується копією наказу по місцю проходження військової служби від 02 грудня 2021 року. В березні 2024 року їй діагностовано злоякісне новоутворення частини грудної залози. Вона проходила оперативне лікування та продовжує обстеження та лікування, що вбачається з медичної документації. Їй визначена ІІ група інвалідності загального захворювання згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12 ААГ №936474 від 20 вересня 2024 року. ТОВ Медичний центр «Ендостеп» м. Київ у відповіді на звернення позивачки зазначило висновок лікаря-онколога-мамолога [PERSON] про те, що відсутність у пацієнта діагнозу рак грудної залози на грудень 2021 року дає підстави для висновку, що гострий стрес, пережитий під час обстрілів є одним із провідних чинників, що спричинили виникнення злоякісного новоутворення в грудній залозіє В квітні 2024 року у [PERSON] , [INFO] , було діагностовано цукровий діабет І типу, важка форма, інсулінотерапія пожиттєво, що підтверджується медичною документацією. Йому надано статус дитини з інвалідністю до 18 років (посвідчення серія [NUMBER] , видане 24 квітня 2024 року управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області). Згідно листа комунального підприємства «Хмельницька міська дитяча лікарня» Хмельницької міської ради від 23 січня 2025 року за №42 відповідно до Наказу МОЗ №413 від 28 лютого 2023 року «Про затвердження Стандартів медичної допомоги «Цукровий діабет дітей» можна стверджувати про те, що хронічний стрес є провокуючим фактором для розвитку цукрового діабету у дітей. З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно із заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено\~постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення так званих «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил Російської Федерації. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України, повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У\~статті 129 Конституції України\~закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування частина третя\~статті 82 ЦПК України), що Російська Федерація, яка здійснює збройну агресію проти України, зухвало відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну діяльність в Україні. 02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої\~постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивачки до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №428/11673/19 (провадження №61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі №760/17232/20-ц (провадження №61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року у справі №463/14365/21 (провадження №61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року у справі №463/14366/21 (провадження №61-3713св22). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої\~статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень\~статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Відповідно до частини другої\~статті 2 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої\~статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя\~статті 23 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Тлумачення\~статті 23 ЦК України\~свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі №279/1834/22 (провадження №61-1382сво23)). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша\~статті 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом). Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішенням суду, в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості ( постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 (провадження №61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20 (провадження №61-21130сво21)). За загальним правилом шкода, завдана фізичним та юридичним особам внаслідок військової агресії Російської Федерації та тимчасової окупації суверенної території України відшкодовується Російською Федерацією (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі №635/6172/17). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя\~статті 89 ЦПК України). Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, розв`язання і ведення агресивної війни, позивачка та її малолітній син зазнали невідновної шкоди їхньому здоров`ю, у них пожиттєво змінився спосіб життя, оскільки вони потребують постійного медичного обстеження та лікування, у зв`язку з чим вони зазнали моральних переживань, душевних страждань, які виразилися у втраті душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, хвилюванні за здоров`я та життя, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачки та її малолітнього сина, характер вимушених змін у їхньому житті, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок втрати здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, які вимагають від них додаткових зусиль для адаптації до нових ускладнених умов життя, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості суд вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивачки є визначення розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок Російської Федерації, у сумі по 5000000,00 грн кожному. У зв`язку з задоволенням позову з відповідача в дохід держави України підлягє стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 15140,00 грн.

Outcome: partial