Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

06 червня 2025 року Шевченківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) про поділ майна подружжя в повному обсязі. Задоволено зустрічний позов [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) та визнати право особистої приватної власності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на частку в статутному капіталі Приватного підприємства «Центр безпеки «Флоріан» (код ЄДРПОУ: 35816176) у розмірі 25 000 грн, що становить 50% статутного капіталу Приватного підприємства «Центр безпеки «Флоріан»». Стягнуто із [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) судові витрати у загальному розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок). 10 червня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Лемик Р. Я. подала заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 463/8875/24 та стягнути із [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) судові витрати у загальному розмірі 81937,12 грн. (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень 12 коп.). Заяву мотивує тим, що «06» червня 2025 р. Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у спорі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та задоволено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки первинному позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, а зустрічні вимоги задоволено, позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом має право на відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом цього спору. Судом враховано і вирішено питання про розподіл витрат в частині сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок), [PERSON] при поданні зустрічного позову. Намір надати докази про усі понесені судові витрати, було заявлено в судових дебатах представником [PERSON] , згідно з вимогами ч.8 ст. 141 ЦПКУ. Судові витрати [PERSON] складаються з: 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 56 коп. - витрати на проведення експертизи визначення ринкової вартості транспортного засобу MERSEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року виготовлення (квитанція про оплату додається); 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 56 коп. - витрати на проведення експертизи визначення ринкової вартості транспортного засобу ГАЗ 2705-222 (3-м), 2005 року виготовлення (квитанція про оплату додається); 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. - правова допомога, що надавалася на підставі Договору про надання професійної правової допомоги №543 від 25.04.2024 р. представником, адвокатом [PERSON]. Обсяг і види правової допомоги наведено в: Акті виконаних робіт №000061 від 29.10.2024 р. (на суму 6 000 грн.); Акті виконаних робіт №000063 від 29.11.2024 р. (на суму 20 000 грн.); Акті виконаних робіт №000072 від 17.12.2024 р. (на суму 3 000 грн.); Акті виконаних робіт №000073 від 17.12.2024 р. (на суму 21 000 грн.). Фактичні витрати, понесені [PERSON] за надання правової допомоги на підставі договору про надання професійної правової допомоги №543 від 25.04.2024 р. підтверджуються банківськими платіжними інструкціями № 6918-P070-1453-T0E7 від 17.12.2024 та № PKPE-H6T8-79PX-1KT6 від 07.11.2024 30 000 (тридцять тисяч) грн. - правова допомога, що надавалася на підставі Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №02/25 від 27.01.2025 р. представником, адвокатом Лемик Роксоланою Ярославівною. Розмір витрат на правову допомогу передбачено в п.4.1.1 Договору № 02/25 від 27.01.2025 р., та підтверджується Актом надання правової допомоги б/н від 09.06.2025 р. (на суму 30 000 грн.). Отже, вважають, що розмір судових витрат, понесених Свидницькою Н. З під час розгляду справи № 463/8875/24 в суді першої інстанції становить 81937 грн. (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн. 12 коп., з яких 1937 грн. 12 коп., з яких 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) грн.12 коп. складають витрати на проведення експертизи та 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. - витрати на правову допомогу. 11 червня 2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» представник відповідача [PERSON] адвокат Ортинська Н. В. подала клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Клопотання мотивує тим, що відповідачкою не надано належних доказів, які б підтверджували правові підстави надання та обсяг послуг, оплачених експертній установі з метою оцінки ринкової вартості автомобілів. До матеріалів заяви не долучено договору (угоди, замовлення) між експертною установою та (відповідачкою), який би засвідчував предмет зобов`язання, вартість послуг, обсяг дослідження, умови їх виконання та оплати. Надані квитанції не містять конкретизації, яка саме експертиза (чи інші платні послуги) були замовлені, за якою справою та для яких процесуальних цілей. За таких обставин, надані докази не відповідають вимогам належності та допустимості, визначеним ст. 77 та ст. 78 ЦПК України, оскільки з них неможливо встановити зміст, обсяг і зв`язок витрат із розглядом саме цієї справи. Щодо вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. Правова допомога, що надавалася на підставі Договору про надання професійної правової допомоги №543 від 25.04.2024 р. представником, адвокатом [PERSON]. Наголошують суду, що сторона враховує витрати передбачені в акті виконаних робіт №000061 від 29.10.2024 р. (на суму 6 000 грн.). не стосується даної справи, оскільки даний акт стосується справи №463/4300/24, що розглядалась Личаківським районним судом м. Львова. Отже свідчить про намір ввести суд в оману. Аналогічним є Акт виконаних робіт №000063 від 29.11.2024 р. (на суму 20 000 грн.), що стосується справи, що розглядалась Личаківським районним судом м. Львова №463/4333/24 про поділ майна подружжя за позовом [PERSON] про поділ квартири за адресою [ADDRESS] , в межах якої зокрема розглядалось клопотання про об`єднання позовів. Наголошують суду, що за наслідком даного спору було винесено додаткове рішення за яким [PERSON] вже сплатив витрати на правову допомогу за даним актом. Ухвалою від 13 грудня 2024 в справі №463/4333/24 Провадження №2-др/463/38/24 винесеною Личаківським районним судом м. Львова, зазначено «Згідно долученого представником позивача до матеріалів справи договору про надання професійної правничої допомоги №543 від 25.04.2024, акту виконаних робіт №000063 від 29.11.2024 до договору №543 від 25.04.2024, рахунку №000063 від 29.11.2024 та копії платіжної інструкції №@PL727275 від 25.04.2024 (на суму 15 000,00 грн) судом встановлено, що позивачем здійснено витрати на оплату правничої допомоги в цій цивільній справі на загальну суму 15 000,00грн». В акті виконаних робіт №000072 від 17.12.2024 р. (на суму 3 000 грн.). З його змісту прямо вбачається, що послуга стосувалася «підготовки та скерування вимоги щодо надання документів та доступу до транспортних засобів 14.11.2024», хоча у межах цього провадження ані таких дій, ані подібних обставин узагалі не існувало. Це черговий приклад того, як відповідачі надають суду формальні документи без жодного змістового зв`язку з предметом спору, очевидно, не розуміючи навіть базового контексту справи, у якій намагаються стягнути витрати. Щодо Акту виконаних робіт №000073 від 17.12.2024 р. (на суму 21 000 грн.)., що представник відповідача брав участь в засіданні 08.11.2024, однак дане засідання не відбулось, відсутній звукозапис даного засідання в матеріалах справи, зокрема представник позивача надіслала заяву до суду про відкладення засідання за 7 днів до нього. Необ`єктивною є затрачений час адвоката також на підготовку відзиву, оскільки в останньому описано лише (хутряні вироби, шкіряні вироби, шапки та рукавиці, які продавала відповідачка) жодного правового аналізу не надано не наведена жодна релевантна судова практика. Щодо зустрічного позову, який абсолютно ідентично дублює відзив на позов та декларовано 1,5 години затраченого часу є абсолютно неспівмірно. Крім того, заявлені 0,5 години на складення адвокатських запитів є неспівмірними та необґрунтованими. По-перше, час, витрачений на їх підготовку, явно завищений з огляду на простоту змісту відповідних запитів. Складені адвокатом запити виявилися такими, що не відповідають вимогам статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що зазначено у відповідях на відповідні адвокатські запити. Також послуги надані 16.12.2024 не стосуються даної справи та були подані до Личаківського районного суду м. Львова. Щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу вважають за необхідне зазначити таке. Відповідно до усталеної практики, при визначенні суми, що підлягає відшкодуванню як судові витрати на правничу допомогу, суд повинен виходити з критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат, оцінюючи їх у контексті конкретних обставин справи, з урахуванням фінансового стану сторін. Також Велика Палата Верховного Суду у справі №550/936/18 окремо підкреслила, що: «Суд має перевіряти не лише факт надання правничої допомоги, а й доцільність та розумність її вартості з огляду на характер справи, обсяг наданих послуг і майновий стан сторін». З огляду на викладене, на думку сторони позивача заявлені відповідачем витрати підлягають оцінці саме за наведеними критеріями. У разі встановлення їх надмірності, необґрунтованості чи відсутності зв`язку з предметом справи - такі витрати не можуть бути компенсовані іншій стороні. Окремо звертають увагу суду на відсутність доказів належного уповноваження особи, яка фактично здійснювала представництво інтересів відповідачки. Згідно з поданими матеріалами, до заяви про компенсацію витрат додано: копію договору про надання правничої допомоги, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Стандарт» та [PERSON] , Заяву-згоду від 25 квітня 2024 року. Однак жоден з цих документів не містить належного підтвердження того, що [PERSON] діяла в межах повноважень АО «Стандарт», як адвокат або інша уповноважена особа, яка має право здійснювати представництво інтересів відповідачки в суді, а також здійснювати інші дії, пов`язані з наданням правничої допомоги у межах саме цієї справи. Зі змісту поданих документів неможливо встановити, що [PERSON] є адвокатом, який входить до складу АО «Стандарт», що саме їй було доручено виконання правничих послуг відповідно до умов договору, яким чином вона була уповноважена діяти в інтересах клієнта на підставі внутрішнього розпорядчого акта, доручення керуючого партнера або іншого документу, передбаченого ст. 60 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Отже, відсутність документального підтвердження належного уповноваження [PERSON] виключає можливість віднесення витрат на її участь до тих, що підлягають компенсації згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України. «Фактичні витрати, понесені [PERSON] за надання правової допомоги на підставі договору про надання професійної правової допомоги №543 від 25.04.2024 р. підтверджуються банківськими платіжними інструкціями № 6918- P070-1453-T0E7 від 17.12.2024 та № PKPE-H6T8-79PX-1KT6 від 07.11.2024 30 000 (тридцять тисяч) грн. Правова допомога, що надавалася на підставі Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №02/25 від 27.01.2025 р. представником, адвокатом Лемик Роксоланою Ярославівною. Розмір витрат на правову допомогу передбачено в п.4.1.1 Договору № 02/25 від 27.01.2025 р., та підтверджується Актом надання правової допомоги б/н від 09.06.2025 р. (на суму 30 000 грн.). Щодо поданого відповідачем Акту надання правової допомоги від 09.06.2025 року на суму 30 000 грн, вважають за необхідне зазначити наступне. Зазначений акт не може вважатися належним доказом на підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу, оскільки: Відсутня деталізація змісту та обсягу наданих послуг, Акт складено загальними формулюваннями, без конкретизації того, які саме дії були виконані адвокатським об`єднанням «ІМУНІТЕТ» у межах провадження. Зокрема, вказано лише загальний опис справи: позов про поділ майна подружжя та зустрічний позов про визнання особистою приватною власністю. При цьому: не вказано, які саме документи були складені; в яких засіданнях брала участь адвокат; скільки годин було витрачено на кожну з дій; відсутні посилання на конкретні процесуальні документи. Звертають увагу, що представником було подано лише 3 клопотання про долучення доказів, що за змістом є аналогічними, обсяг яких не перевищує однієї сторінки. Таким чином, акт не містить навіть мінімально необхідної деталізації, передбаченої ч. 2 ст. 137 ЦПК України, яка вимагає обґрунтування не лише загальної вартості, а й фактичного обсягу виконаних робіт і їх зв`язку зі справою. Відсутні додаткові докази, що підтверджують виконання послуг. Разом з актом не подано: платіжних документів, що підтверджують реальну оплату послуг або зобов`язання щодо її здійснення (банківська квитанція, платіжне доручення тощо). Заявлена сума на думку сторони позивача є завищеною та необґрунтованою. Наявність лише одного загального запису на суму 30 000 грн без розбивки по послугах, без логічного зв`язку з процесуальними діями у справи, без правового аналізу наданої допомоги -свідчить про відсутність економічної та правової співмірності витрат, що є прямим порушенням принципів реальності та розумності, закріплених у ч. 2 ст. 137 ЦПК України та практиці ЄСПЛ. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник адвокат Лемик Р. Я. підтримали вимоги заяви, просили таку задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Ортинська Н. В. заперечила, щодо заяви, просила зменшити розмір витрат на правову допомогу. Вказала, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката є неспівмірним із складністю справи та вважає такий розмір значно завищеним. Зокрема, покликається на те, що всі надані документи були подані у Личаківський районний суд м. Львова, де вже винесена ухвала про розподіл судових витрат у справі №463/4333/24. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п. 3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів. рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Частиною 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень частини 5статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Аналіз зазначених постанов свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. У заяві про ухвалення додаткового рішення представником відповідача [PERSON] адвокатом Лемик Р. Я. заявлено про судові витрати на правову допомогу в розмірі 80000,00 грн, з яких: - 50 000,00 грн. - правова допомога, що надавалася на підставі Договору про надання професійної правової допомоги №543 від 25.04.2024 р. представником, адвокатом [PERSON]. -30 000,00 грн. - правова допомога, що надавалася на підставі Договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №02/25 від 27.01.2025 р. представником, адвокатом Лемик Роксоланою Ярославівною. Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, позивачем подано: акти виконаних робіт (АО Стандарт), оплати правової допомоги квитанції, договір. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а також клопотання представника позивача про зменшення таких витрат, з огляду на їх неспівмірність складності справи та обсягу наданої правничої допомоги, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість, тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача витрат понесених позивачем за правничу допомогу у зв`язку з вказаними обставинами. Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, враховуючи предмет спору, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу, клопотання представника позивача про зменшення витрат на правову допомогу адвоката та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 20000,00 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для відповідача, яка була змушений до залучення професійної допомоги адвоката. Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат щодо проведення експертиз у справі, суд приходить до наступного. Згідно квитанції від 25.11.2024 про оплату витрати на проведення експертизи визначення ринкової вартості транспортного засобу MERSEDES-BENZ SPRINTER 311 CDI, 2005 року виготовлення відповідач [PERSON] сплатила - 968,56 грн. Згідно квитанції від 25.11.2024 про оплату витрати на проведення експертизи визначення ринкової вартості транспортного засобу ГАЗ 2705-222 (3-м), 2005 року виготовлення відповідач [PERSON] сплатила - 968,56 грн. Як вбачається із матеріалів заяви за проведення експертиз відповідач просить стягнути з позивача витрати у розмірі 1937,12 грн. за проведення експертиз. Згідно п. 2 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, за приписами частин шостої - сьомої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Таким чином, оскільки судом встановлено, що була проведена експертиза, суд враховуючи задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача в частині стягнення з позивача витрат на оплату експертиз у розмірі 1937,12 грн.

Outcome: partial