Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] подала до суду заяву про встановлення факту смерті [PERSON] , яка померла у м. Казань республіки Татарстан, рф. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] на території рф померла її мати [PERSON] . Оскільки Оболонським відділом ДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) їй відмовлено у видачі свідоцтва про смерть через те, що між Україною та російською федерацією розірвано дипломатичні відносини через російську збройну агресію проти України, встановлення факту смерті матері їй потрібно для того щоб оформити реєстрацію смерті відповідно до законодавства України, [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Казань республіки Татарстан, рф у віці 96 років. Заявник та представник заінтересованої особи Оболонського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Згідно довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області Міністерства юстиції України № 65 від 27.02.2009 [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , після реєстрації якого їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 15). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] залишила прізвище [PERSON] (а.с. 16). Як вбачається з копії паспорта громадянина України [PERSON] народилась [INFO] та була зареєстрована у м. Петровське Луганської області (а.с. 20-21). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого управлінням РАЦС виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казань республіки татарстан, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] у м. Казань, республіки татарстан, російська федерація (а.с. 6). Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] , померла [INFO] , причина смерті: набряк мозку, церебральний атеросклероз (а.с. 8-9). Згідно відповіді Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 754/33.5-63 від 02.05.2025 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON] у зв`язку із тим, що між Україною та російською федерацією розірвано дипломатичні відносини через російську збройну агресію проти України (а.с. 40). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У ч. 1 ст. 315 ЦПК України міститься перелік фактів, що мають юридичне значення, справи щодо яких розглядаються судом. Згідно із пунктами 1 і 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти: родинних відносин між фізичними особами, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факти родинних відносин та смерті особи встановлюються у судовому порядку, якщо від їх встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявником у справі можуть, зокрема бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для них у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.02.2023 № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф. У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російських військ на територію України Президент України підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24.02.2022 оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. Законом України «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» передбачено: - зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); - вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до ст. 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05.10.1961, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть видане у м. Казань, може підтверджувати факт смерті [PERSON] , лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. У постанові від 31.01.2024 у справі № 643/1873/23 (провадження № 61-9113св23) Верховний Суд виснував, що у разі, коли особисті немайнові та майнові права перебувають у стані правової невизначеності і особа позбавлена прав, які пов`язані із встановленням певного факту, вона потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Суд враховує, що [PERSON] в силу незалежних від неї об`єктивних причин не може надати документи, що визначені чинним законодавством України, для реєстрації в Україні факту смерті своєї матері [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , від встановлення факту смерті залежить виникнення, зміна або припинення спадкових справ, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення за умови неможливості подати належних документів, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті.

Outcome: approved