Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Хмельницької міської ради та виконавчий комітет Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, в якій просив визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] та встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та утримує свого сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач та відповідач у справі. Позивач проживає з дитиною за місцем реєстрації в [ADDRESS] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.08.2024 у справі № 686/13852/24 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно. Позивач займається підприємницькою діяльністю, є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід і сплачує податки та забезпечує дитину всім необхідним. Натомість відповідачка відмовляється виховувати дитину, опікуватися нею, майже від народження син проживає з батьком і знаходиться на повному його утриманні з квітня місяця 2024. Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідачем відзив на позов не подавався. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 14 січня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила. Заява відповідачки від 04.05.2024, яка надійшла до суду поштовим зв`язком, про визнання позовних вимог судом до уваги не береться з огляду на те, що відповідачка зареєстрована в с. Криштопівка Хмельницького району, що нею також підтверджено в заяві від 04.05.2024. В той же час, заява про визнання позовних вимог направлена з відділення поштового зв`язку в м. Хмельницькому. При цьому, відповідачка жодного разу не з`явилась в судове засідання. Зазначені обставини, на думку суду, викликають обґрунтований сумнів в дійсності такої заяви та її подання саме відповідачкою. Представник виконавчого комітету Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при розгляді справи покладаються на думку суду. Також, зазначив, що не вважає за доцільне надавати висновок щодо роз`яснення спору, у зв`язку із тим, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживала та не проживає. Представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради подала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 234. Згідно з довідкою № Р-03-55294 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з 23.04.2018. Згідно довідки заступника директора ТОВ «АЛМ-ПОДІЛЛЯ», [PERSON] є пацієнтом медичного центру «Марія-kids», дитина щомісяця відвідує заклад та задекларований у лікаря-педіатра. Вказали, що до травня 2024 року мати супроводжувала дитину на прийоми до лікаря, а всі подальші візити супроводжував батько, також оплату за надані медичні послуги здійснював батько. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.08.2024 у справі № 686/13852/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2024 і до досягнення повноліття дитиною. Постановою державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого листа № 686/13852/24 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради щодо визначення місця проживання [PERSON] , мати дитини на бесіду не прибула, за адресою реєстрації не проживає, відповідно до її заяви дитина проживає з батьком та всіма справами і утриманням займається батько. Відповідно до медичної довідки [PERSON] здоровий, спостерігається у медичному центрі. Враховуючи викладене орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком - [PERSON] . Згідно з Актом № 62 обстеження на предмет реєстрації та проживання від 08.05.2025 [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS] не проживала та не проживає. Відділом «Служба у справах дітей» Війтовецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області надано до суду повідомлення № 48/01-08 від 14.05.2025, в якому зазначено, що орган опіки та піклування не вважає за доцільне надати висновок щодо роз`яснення спору у зв`язку з тим, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживала та не проживає. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] підтвердив факт проживання дитини [PERSON] з батьком та перебування на утриманні батька. Зазначив, що позивач є фізичною особою-підприємцем, займається ремонтом транспортних засобів. Свідок періодично звертається до позивача щодо ремонту транспортного засобу. Після народження [PERSON] декілька місяців бачив відповідачку з сином. Проте в подальшому, завжди коли позивач ремонтував автомобіль свідка, то брав із собою малолітнього сина. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. З досліджених в судовому засіданні доказів слідує те, що визначення місяця проживання дитини [PERSON] з позивачем відповідатиме найкращим інтересам дитини, з огляду на повну байдужість до цього питання відповідачки. З приводу вимог про те, що позивач самостійно утримує та виховує сина [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до висновку ВС в постанові від 11.09.2024 № 201/5972/22 оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. ВС в постанові від 13.06.2018 № 822/2446/17 зазначено, що позаяк, правовий статус поняття "одинокого батька" не врегульований законодавством, вбачається можливим застосовування аналогії поняття "одинокої матері", тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу "одинока матір", "одинокий батько", необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Відповідно до статей 18-1-18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і у тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною). За пунктом 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначено одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька. Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що одинокою матір`ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у установленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама (постанови від 18 грудня 2024 року в справі № 676/3150/23, від 17 вересня 2024 року в справі № 285/136/23). Одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Одинока матір - це жінка, яка виховує і утримує дитину сама (постанови Верховного Суду від 26 серпня 2021 року в справі № 591/1371/19, від 20 жовтня 2021 року в справі № 127/15014/20). Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 299/2388/16-ц зазначив, що основним критерієм під час визначення статусу одинокої матері є виховання та утримання дитини без участі батька. Як зазначено ВС в постанові від 02.04.2025 у справі № 127/3622/24 диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. В умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Законодавець, враховуючи наявні життєві ситуації в умовах війни, розширив перелік підстав, за яких особа, яка самостійно виховує та утримує дитину, може звільнитися з військової служби без позбавлення іншого батьківських прав з урахуванням неможливості реалізації ним своїх батьківських прав та обов`язків в умовах війни чи/або надання такій особі соціального статусу одинокого батька (матері) у разі відсутності іншого з батьків та ін. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. За наслідками розгляду справи судом встановлено, що відповідачка покинула позивача та малолітнього сина [PERSON] через кілька місяців після його народження. На даний час позивач самостійно та за власні кошти виховує і утримує сина. Таким висновок суду ґрунтується на досліджених в судовому засіданні письмових доказах та показаннях свідка. З огляд на викладене, позовні вимоги про встановлення факту того, що позивач самостійно утримує та виховує сина [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Кеpуючись статтями 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved