Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25.06.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] подано заявку на отримання кредиту № 100579939. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. Законодавством України передбачено, що оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «МІЛОАН» направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного договору № 100579939 від 25.06.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 100579939 від 25.06.2021 із ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Договір укладено строком на 30 днів. 30.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 09Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 100579939 від 25.06.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором становить 46\~250,00, з яких: заборгованість за тілом кредитом 10\~000,00 грн, 35\~250,00 грн заборгованість за відсотками, 1\~000,00 грн заборгованість за комісійними винагородами. Позивач посилаючись на те, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по договору не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка у добровільному порядку останнім не погашена, просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 100579939 від 25.06.2021 у розмірі 46\~250,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою судді від 26.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив про розгляд справи без його участі, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення . Відзив на позовну заяву, як і інші клопотання, до суду не надходили. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.06.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про кредит № 100579939 шляхом подачі останнім заяви, яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства, що підтверджується копією договору, паспортом споживчого кредиту, та анкетою - заявою на кредит. Відповідач уклав договір про споживчий кредит № 100579939 від 25.06.2021 з ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного доручення відповідачу перераховані кредитні коти на картковий рахунок в сумі 10\~000 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 29172480 від 25.06.2021. 30.09.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 09Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором № 100579939 від 25.06.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача у сумі 46\~250,00 грн, з яких: 10 000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 35\~250,00 грн заборгованість за відсотками, 1\~000,00 грн заборгованість за комісійними винагородами 0,00 грн сума заборгованості за пенею, що підтверджується копією договору факторингу № 09Т від 30.09.2021. 27.09.2023 позивачем, який набув права грошової вимоги на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі направлено досудову вимогу із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 100579939 від 25.06.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг № 2664-ІІІ від 12.07.2001 договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з ч. 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Можливість укладення договору вищевказаним способом також підтверджується правовою позицією Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 404/502/18 провадження № 61-8449св19 від 23.03.2020 (Верховний Суд практично застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на вебсайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, лише електронний договір). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між сторонами в установленому законом порядку укладений договір про надання банківських послуг в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні кредитні правовідносини. Згідно із ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як визначається ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦПК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). \~ \~ \~ \~ Судом встановлено,\~що всупереч\~умовам кредитного\~Договору,\~незважаючи на\~повідомлення,\~відповідач не\~виконав свого\~зобов`язання.\~Після відступлення\~позивачу права\~грошової вимоги\~до [PERSON] ,\~останній не\~здійснив погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «Діджи Фінанс», ні - попереднього кредитора. Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним Кредитним Договором, складає 46 250,00 грн, з яких: 10\~000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 32\~250, 00 грн заборгованість за відсотками, 1\~000,00 грн - заборгованість за комісійними винагородами. Суд вважає правильним і достовірним наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором, який відповідачем не оспорений, жодних доказів, які б спростовували суму заборгованості, [PERSON] до суду не надав, як і не навів власного контр - розрахунку. Таким чином, оскільки відповідачем не виконано належним чином грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору, з останнього на користь позивача стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 46 250,00 грн. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. За змістом частин 1 та 2 п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат\~на професійну правничу допомогу. На підстав ч. 1 \~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422, 40 грн, на підставі п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Позивачем надано договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.01.2025, укладений між позивачем та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги, додаткову угоду від 02.04.2025 № 100579939 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025. За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. На підстави вищевикладеного, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у суду відсутні підстави для висновку про їх неспівмірність, відтак стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України підлягають понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6\~000,00 грн. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Outcome: approved