Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

09.01.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник Грибанов Денис В`ячеславович, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за: кредитним договором №44101-10/2023 від 31.10.2023 в розмірі 45750 грн., з яких: 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35750 грн. сума заборгованості за відсотками та договором позики №4918515 від 29.10.2023 в розмірі 22875 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16875 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 68625,00 грн. та судові витрати в сумі 3 028,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що 31.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») та відповідачем було укладено кредитний договір №44101-10/2023, який був підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону відповідача. 21.03.2024 за договором факторингу №21032024 ТОВ «Аванс Кредит» передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за кредитним договором №44101-10/2023 в розмірі 45750 грн., з яких: 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35750 грн. сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань, та має непогашену заборгованість за кредитним договором №44101-10/2023 в розмірі 45750 грн. Крім того, 29.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів») та відповідачем було укладено договір позики №4918515, який був укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Надалі 14.06.2021 за договором факторингу ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» №14/06/21 передано право кредитної вимоги позивачу ТОВ «ФК «ЄАПБ», а відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за договором позики №4918515 в розмірі 22875 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 16875 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики відповідач не виконав своїх зобов`язань, та має непогашену заборгованість за договором позики №4918515 в розмірі 22875 грн. Всупереч ст. 1082 ЦК України відповідач не сплатив позивачу вказаної суми боргу. Таким чином, оскільки за вищевказаними кредитними договорами та договором позики сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вказаних договорів на таких умовах шляхом підписання їх за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому після отримання за договорами факторингу позивачем прав кредитної вимоги, позивач має право стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості в загальному розмірі 68 625,00 грн. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 30.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що кредитний договір №44101-10/2023 від 31.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону відповідача. За умовами вказаного договору позикодавець зобов`язувався надати позичальнику фінансовий кредит в розмірі 10000,00 грн. на погоджений сторонами строк 360 днів, тобто до 24.10.2024. Процентна ставка становить 2,50 % за день. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної карти №4149-60хх-хххх-3614. Кредит вважається наданим в день перерахування суми за вказаними реквізитами. (а.с. 7-9). Крім того, [PERSON] із застосуванням електронного підпису підписав Графік платежів по кредиту та паспорт споживчого кредиту (а.с. 10-12). Доказів щодо перерахування ТОВ «Аванс Кредит» на рахунок та в інтересах відповідача [PERSON] по вказаним ним реквізитам грошових коштів в сумі 10000 грн. на виконання умов кредитного договору, суду не надано. Не надано і детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором з урахуванням періоду кредитування, процентної ставки та внесених відповідачем платежів (за їх наявності), як і будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження цього. У долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором №44101-10/2023 від 31.10.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] зазначено лише розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками без зазначення будь-яких розрахунків (а.с. 18). Таким чином позивачем не доведено за який саме період нараховано заборгованість та за якими умовами, що унеможливлює перевірити нарахування вказаних сум в межах строку дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки, врахування платежів відповідача на погашення боргу. Слід зазначити, що вказаний розрахунок складений ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісним кредитором без долучення будь-яких первісних бухгалтерських документів. В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/564/18 вказано, що доказами які підтверджують наявність заборгованості та підтверджують її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку може бути належним доказом наведених у позові обставин, яка досліджується судом у сукупності з іншими доказами. Однак, представником позивача на підтвердження позовних вимог до позову додано лише розрахунки заборгованості за кредитними договорами без виписки про рух коштів по рахунку, а також без документа, який підтверджує отримання відповідачем суми грошових коштів у користування, тобто доказів про зарахування цієї суми на рахунок відповідача первісним кредитором. На думку суду, сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин та наявності заборгованості. 21.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ "ЄАПБ" укладено договір факторингу №21032024, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимог, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 13-15) Відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників до вказаного договору факторингу, який є знеособленим та Витягу з реєстру боржників позивач вважає, що набув право кредитної вимоги за кредитним договором №44101-10/2023 в розмірі 45750 грн., з яких: 10000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 35750 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.16-17). Слід зазначити, що наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви витяг з реєстру боржників до договору факторингу №21032024 від 21.03.2024, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 17) не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги, оскільки вказаний витяг містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», який сформував цей витяг. Крім того, за відступлення права вимоги, відповідно до договору факторингу №21032024 від 21.03.2024, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набувач права вимоги повинен був передати первісним кредиторам грошові кошти (ціну продажу), проте доказів на підтвердження сплати цих коштів за отримання права вимоги до [PERSON] у визначені ст. 83 ЦПК України строки позивачем надано не було. Враховуючи наведене, позивачем не надано суду доказів на підтвердженя переходу права вимоги за кредитним договором №44101-10/2023 в розмірі 45750 грн. до [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «Аванс Кредит» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Щодо договору позики №4918515 від 29.10.2023 суд зазначає наступне. 29.10.2023 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №4918515 в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора. За умовами цього договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 6000,00 грн. на погоджений сторонами строк 15 днів з можливістю пролонгації. Базова процентна ставка за перший день користування позикою - 11,11 % в день, базова процентна ставка з другого дня користування позикою - 3,00%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1238,55%. Позика надається шляхом її перерахування на банківський рахунок позичасльника із використанням реквізитівелектронного платіжного засобу позичальника. Відповідач своїм підписом підтвердив, що був ознайомлений з інформацією щодо позикодавця та правилами надання коштів на сайті www.clickcredit.ua (а.с. 21-23). Доказів щодо перерахування ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на рахунок та в інтересах відповідача [PERSON] по вказаним ним реквізитам грошових коштів в сумі 6000 грн. на виконання умов договору позики, суду не надано. Не надано і детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором з урахуванням періоду кредитування, процентної ставки та внесених відповідачем платежів (за їх наявності), як і будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження цього. У долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором позики №4918515 від 29.10.2023 між зазначено лише розмір заборгованості за основною сумою боргу та відсотками без зазначення будь-яких розрахунків (а.с. 31). Таким чином позивачем не доведено за який саме період нараховано заборгованість та за якими умовами, що унеможливлює перевірити нарахування сказаних сум в межах строку дії договору та відповідно до узгодженої сторонами відсоткової ставки, врахування платежів відповідача на погашення боргу. Слід зазначити, що вказаний розрахунок складений ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісним кредитором ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» без долучення будь-яких первісних бухгалтерських документів. Тому на думку суду, сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався працівником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин та наявності заборгованості з наведених вище причин. 14.06.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "ЄАПБ" укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 25-26). Відповідно до додаткової угоди №22 від 11.04.2024 до вказаного договору були внесені зміни щодо загальної суми прав вимоги та реєстрів боржників. Відповідно до Акту прийому передачі Реєстру боржників №23 від 11.04.2024 до вказаного договору факторингу, який є знеособленим та Витягу з реєстру боржників позивач вважає, що набув право вимоги за договором позики №4918515 від 29.10.2023 в розмірі 22875 грн., з яких: 6000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 16875 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.28-30). Слід зазначити, що наданий ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви витяг з реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 30) не є належним та допустимим доказом відступлення права вимоги, оскільки вказаний витяг містить підпис лише представника ТОВ «ФК «ЄАПБ», який сформував цей витяг. Крім того, за відступлення права вимоги, відповідно до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» набувач права вимоги повинен був передати первісному кредитору грошові кошти (ціну продажу), проте доказів на підтвердження сплати цих коштів за отримання права вимоги до [PERSON] у визначені ст. 83 ЦПК України строки позивачем надано не було. Враховуючи наведене, позивачем не надано суду доказів на підтвердженя переходу права вимоги за договором позики №4918515 від 29.10.2023 в розмірі 22875 грн. до [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами ЦК України та умовами укладених між сторонами договорів. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено ст. 11 ЦК України. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України). Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України). Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (п.1, п.2 ч.1 ст. 264 ЦПК України). Суд, дослідивши зібрані докази, встановив, що попри подані представником позивача договір про надання фінансового кредиту №44101-10/2023 від 31.10.2023 та договір позики №4918515 від 29.10.2023, розрахунків заборгованості, а також договори факторингу, укладені між позивачем та первісними кредиторами, доказів, які могли б надати суду можливість встановити дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами та взагалі наявність чи відсутність будь-якої заборгованості і якими могли б слугувати, зокрема виписки по рахунку у формі встановленій НБУ, суду не надано. Разом з цим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження позовних вимог не надано суду і доказів перерахування відповідачеві або в його інтересах грошових коштів на виконання первісними кредиторами, укладених з відповідачем кредитного договору та договору позики. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акти прийому-передачі реєстру боржників та витяги з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була у межах строку кредитування. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердженя переходу права вимоги за договором позики №4918515 від 29.10.2023 та кредитним договором №44101-10/2023 від 31.10.2023 від первісних кредиторів ТОВ "Аванс Кредит" та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Суд зауважує, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача не можуть бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки ці розрахунки не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п.61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018. На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором №44101-10/2023 від 31.10.2023 та договором позики №4918515 від 29.10.2023, а відсутність в матеріалах справи первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і з них не можна встановити заборгованість відповідача. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статтей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі матеріалів, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором та договором позики у загальному розмірі 68625,00 грн, не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок.

Outcome: dismissed