Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Прикарпатзахідтранс» в якому просить визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо невиплати їй у день звільнення належних розрахункових коштів в сумі 17808,67 грн, зобов`язати відповідача виплатити належні їй на день звільнення розрахункові кошти в сумі 17808,67 грн, зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 жовтня 2009 року позивач прийнята на роботу на посаду машиніста по пранню і ремонту спецодягу другого розряду на лінійну виробничо-диспетчерську станцію - 1К ДП «Прикарпатзахідтранс», з 01 січня 2010 року переведена машиністом із прання та ремонту спецодягу господарської групи по 2 розряду. Наказом відповідача від 06.10.2021 року №502-3В позивач звільнена з посади за скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України. При звільненні остаточний розрахунок з нею не проведений, належні при звільненні кошти їй не виплачені. Разом з наказом про припинення трудового договору відповідачем надано письмове повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні, де зазначено борг за організацією на кінець місяця 17808,67 грн. В позовній заяві позивач просить справу розглянути за наявними у ній матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 01 жовтня 2009 року працювала на посаді машиніста по пранню і ремонту спецодягу другого розряду на лінійну виробничо-диспетчерську станцію - 1К ДП «Прикарпатзахідтранс», з 01 січня 2010 року переведена машиністом із прання та ремонту спецодягу господарської групи по 2 розряду, що підтверджується записами трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 01 серпня 1991 року. Наказом № №502-3В про припинення трудового договору (контракту) від 06 жовтня 2021 року [PERSON] звільнена з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату працівників. Відповідно до розрахункового листка за жовтень 2021 року, [PERSON] нараховано 6547,84 грн вихідної допомоги при звільненні, 684,85 грн оплати погодинного простою (не з вини працівника), 6694,80 грн компенсації за невикористані дні відпустки та 6597,04 грн заборгованості по заробітній платі. Борг відповідача без урахування податків та обв`язкових платежів становить 17808,67 грн. Станом на 16 червня 2025 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Позивач в день звільнення перебувала на роботі, про що свідчить копія наказу № 502-3В про припинення трудового договору, виданого [PERSON] , яка підписана нею 06 жовтня 2021 року. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставин суду не надано. Враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні відпустки чи доказів про розмір такої заборгованості, заборгованість в сумі 17808,67 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, позовна вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу розрахункових коштів задоволенню не підлягає, оскільки не є ефективним способом захисту. Відповідно до ст.117 КзПП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Формула обрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати виглядатиме наступним чином: (сума заробітної плати за останні два робочі місяці / на суму відпрацьованих днів за останні два робочі місяці) * на кількість робочих днів періоду затримки виплати заробітної плати.) Згідно з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21.02.2025 року, вбачається, що в серпні 2021 року позивачу нараховано 3402,65 грн., у вересні 2021 року позивачу нараховано 3402,68 грн. (останні два місяці, що передували звільненню). У серпні 2021 позивач працювала 21 робочих днів, у вересні 2021 року позивач працювала 22 робочих днів. Середній заробіток за один робочий день становить 517 грн. 24 коп. (3402,65 грн. + 3402,68 грн. = 6805,33 грн. /43=158,26 грн.). В періоді, за який позивачу слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, кількість робочих днів становить 126 (за період з 07 жовтня 2021 року по 06 квітня 2022 року включно) і включає в себе 17 робочих днів за жовтень 2021 року, 22 робочих дня за листопад 2021 року, 22 робочих дня за грудень 2021 року, 19 робочих днів за січень 2022 року, 20 робочих днів за лютий 2022 року, 22 робочих дня за березень 2022 року, 04 робочих днів за квітень 2022 року. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 158,26 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 жовтня 2021 року по 06 квітня 2022 року складає 19940,76 грн. 00 коп. (158,26 грн. х 125 днів). Згідно проведеного судом розрахунку розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 19\~940,76 грн. Оскільки заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачено, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 19 940 грн. 76 коп. За таких обставин позов належить задовольнити частково. За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: partial