Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] у січні 2024 року звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача слідчого СВ ТУ СБУ в Полтавській області Горбовського В.Ю., в якому прохав: -визнати вказану у викладі обставин позову інформацію недостовірною; -визнати порушення відповідачем його права на повагу до його гідності розповсюдженням недостовірної інформації щодо нього та членів його сім`ї (ст.3, 28 Конституції та ст. 3 Європейської Конвенції), -стягнути із бюджету України 10\~000 000 грн.. 00 коп. на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок порушення його права. В обґрунтування позову вказав, що 23.09.2023 року відповідачем була розповсюджена через його клопотання про арешт майна наступне недостовірна інформація: 1)«…громадяни України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживаючі за адресою: [ADDRESS] своїми умисними діями перешкоджають законній діяльності Збройних сил України», 2)«На початку повномасштабної збройної агресії рф проти України [PERSON] та [PERSON] впроваджували та використовували систему світлових сигналів, якою можливо користувалися російські війська для наведення ракет на об`єкти критичної інфраструктури м.Полтави та військовий аеродром, розташований у територіальних межах міста», 3) «Крім цього, наявна оперативна інформація свідчить, що [PERSON] та [PERSON] на систематичній основі здійснюють збір інформації про польоти, їх напрямки, як учбових, так і бойових вильотів військової авіації, а також переміщення іншої військової техніки на території м.Полтави та Полтавського району». Далі за текстом клопотання слідує роз`яснення, якими саме технічними засобами здійснюється збір інформації це антена на даху будинку [ADDRESS] з переліком її радіо-технічних характеристик, які також мають недостовірний характер. Вказує, що у п.п.1, 2 у викладі обставин міститься інформація, яку відповідач розповсюдив з посиланням на оперативний підрозділ СБУ, як на першоджерело, але доступу до цього першоджерела у нього немає, щоб перевірити достовірність такого посилання. Мотивуючи таємницею слідства, відповідач забороняє доступ до цього першоджерела. Вказує, що без підтвердження того, що першоджерелом цієї інформації є інша особа, треба вважати, що автором інформації викладеної у п.п.1,2 у викладі обставин є саме відповідач. Крім того, інформацію у п.2 відповідач розповсюджує без посилання на першоджерело, тобто від себе. Ця інформація поділяється на дві частини. У першій частині відповідач стверджує про впровадження та використання Петросянами системи світлових сигналів на початку повномасштабної збройної агресії рф проти України, а у другій він вдається до припущення, що системою світлових сигналів можливо користувалися російські війська. Зазначає, що навіть першої частини достатньо, щоб в умовах застосування в Україні воєнного стану вороже налаштувати до Петросянів будь-кого, хто знайомиться із цією інформацією. Поєднання першої та другої частини ставить під загрозу життя Петросянів. Інформація у п.3 у викладі обставин є недостовірною, оскільки «систематична основа» передбачає неодноразовість події, «збір інформації» передбачає застосування технічних засобів для фото, відео-фіксації, підслуховування та/або у письмовому вигляді та збереження такої інформації на відповідних носіях. При цьому, наявність такої інформації повинна відповідати саме поняттю «збір інформації», тобто навмисне накопичення її для подальшого використання. Він заперечує проти того, що Петросяни займалися збором інформації військового призначення. Вказує, що відповідач використав недостовірну інформацію для введення в оману слідчого суддю, яка постановила ухвалу про арешт майна, що призвело до порушення прав родини [PERSON] . Також ця інформація утворює склад злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України. Також цю інформацію відповідач використав у клопотанні про обшук, що підтверджується тим фактом, що ця інформація дублюється слідчим суддею в ухвалі про обшук від 06.09.2023. На даний час жодній особі не повідомлено про підозру, він має статус власника заарештованого майна, а оскільки в порядку КПК України не має можливості використати ефективний спосіб захисту, звернувся до суду з даним позовом. Посилається на те, що недостовірна інформація не тільки порушує його немайнові права, а являє собою загрозу його свободі, майновим правам та навіть життю. Розмір моральної шкоди оцінює на підставі методу морально-емоційного задоволення та прохає стягнути 10\~000\~000 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Сініцина Е.М. від 01 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Сініцина Е.М. від 28 лютого 2024 року позовну заяву повернуто позивачу. \~ \~ \~ \~Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Михайлової І.М. від 05 грудня 2024 року задоволено заяву [PERSON] про відвід судді Сініцину Е.М. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Чуванової А.М. від 09 грудня 2024 року задоволено заяву про самовідвід судді Чуванової А.М. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Материнко М.О. від 10 грудня 2024 року задоволено заяву про самовідвід судді Материнко М.О. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави Савченко Л.І. від 16 грудня 2024 року справу прийнято до провадження, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справу між суддями від 12 грудня 2024 року, та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Від старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Горбовського В.Ю. до суду надійшов відзив на позов, в якому він прохає відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вказує, що позивач не довів факт наявності моральної шкоди, факт протиправності діянь відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями та завданою шкодою, винні дії відповідача. Доводи про спричинення моральної шкоди є безпідставними та не доведеними, як і визначений розмір шкоди. Зазначає, що досудове розслідування це діяльність компетентних правоохоронних органів, що полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні доказів з метою попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону та закінчується винесенням правозастосовного акту за її наслідками. Слідчим відділом УСБУ в Полтавській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 22023170000000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114 -1 КК України, за фактом перешкоджання мешканцями Полтавської області законній діяльності підрозділу Збройних Сил України військовій частині, в особливий період, із використанням спеціального технічного обладнання. В ході проведення досудового розслідування здійснено обшук житлового приміщення позивача, внаслідок якого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні окремо визначене майно. Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Тому з метою дослідження, оцінки, перевірки та використання доказів ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 29.09.2023 року у справі № 554/8144/23 було накладено арешт на окремо визначене майно. Будь-які судові рішення щодо визнання протиправними (незаконними) дій посадових осіб УСБУ в Полтавській області в ході проведення досудового розслідування відсутні. Отже, позивачем не доведено протиправності дій. Також ним не доведено, яким чином накладення арешту на майно призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначає, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив слідчого в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Горбовського В.Ю., в якій вказує, що відповідач невірно розуміє суть позову. Він не оскаржує процесуальні дії слідчого, а має претензії щодо наклепу на нього та на його сина. Вважає, що посилання на законність досудового розслідування не стосується предмета цього позову. Прохає доводи відповідача відхилити. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій прохав вимогу про визнання вказаної у викладі обставин позову інформацію недостовірною викласти у наступній редакції: визнати вказану у викладі обставин позову інформацію недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність та завдає шкоди його діловій репутації. Також доповнив позовні вимоги наступною: визнати нанесення позивачу моральної шкоди порушенням його права на повагу до його честі та гідності. Додатково зазначає, що з часу звернення до суду з позовом його статус у кримінальному провадженні змінився із власника заарештованих речей на сторонню особу. Підозра у цьому провадженні нікому не була оголошена. У березні 2024 року слідчий [PERSON] перекваліфікував справу зі ст. 114-1 КК України на ст. 296 КК України та передав її до Першого відділу Національної поліції у м.Полтаві. В подальшому справа була закрита. Таким чином, недостовірна інформація була поширена в клопотанні про обшук, потім про неї дізналася слідча суддя, слідча група, особи з підрозділу «Альфа», які проводили обшук, працівники апарату судів, зокрема, апеляційної інстанції, в яку він оскаржував ухвалу про арешт майна. Таким чином, про цю інформацію дізналася більш, ніж одна особа. Виня [PERSON] полягає в тому, що він вигадував неіснуючі події і зробив його з сином учасниками/виконавцями цих подій. Вказує, що є публічною особою, а тому наявність цієї брутальної інформації шкодить його репутації. Оскільки методики для вирахування завданої моральної шкоди не передбачено, вираховує моральну шкоду наступним чином: відчуття несправедливості 2\~000\~000 грн., відчуття неможливості оскаржити цю несправедливість в позасудовому порядку 2\~000 000 грн., розпач 2\~000\~000 грн., сум`яття 2\~000\~000 грн., образа 2\~000\~000 грн. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року залучено до участі у справі в якості відповідача Управління Служби безпеки України в Полтавській області, а в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, слідчого СВ ТУ СБУ в Полтавській області Горбовського В.Ю. та Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року продовжено відповідачу УСБУ в Полтавській області строк для подачі відзиву. Від представника відповідача УСБУ в Полтавській області Голопьорової І.В. до суду надійшов відзив на позов, в якому прохала у задоволенні позову відмовити. Вказала, що досудове розслідування це діяльність компетентних правоохоронних органів, що полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні доказів з метою попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, та закінчується винесенням правозастосовного акту за її наслідками. Відповідно до статті 40 КПК України слідчий уповноважений проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених КПК України, а також звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотанням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій. Клопотання про арешт майна це офіційний процесуальний документ, який складається уповноваженою особою (слідчим) у встановленій формі і повинен містити відомості, визначені КПК. Не відповідність клопотання вимогам КПК, зокрема статті 171 КПК України може мати наслідком відмову слідчого судді у його задоволенні. З метою дослідження, оцінки, перевірки та використання доказів у кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.09.2023 у справі № 554/8144/23 клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на окремо визначене майно. Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу від 29.09.2023 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29.09.2023 про арешт майна - без змін. Таким чином, арешт на майно, належне [PERSON] , було накладено згідно з нормами чинного законодавства. Вказує, що реалізація слідчим своїх повноважень, у тому числі, щодо звернення за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих(розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій не є поширенням інформації (поняття викладено у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 року у справі №757/9133/18-ц). Крім того, зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 статті 114-1 КК України на ч.1 ст. 296 КК України не є фактом, який підтверджує протиправність дій уповноваженої особи (слідчого) щодо складання клопотання про арешт майна та не вказує на недостовірність інформації викладеної в ньому. Також звертає увагу суду на те, що у справах щодо захисту честі, гідності та ділової репутації Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.06.2020 по справі № 333/6816/17 звернула увагу на те, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Окрім того, Верховним Судом у справах №757/4403/16, №757/4395/16-ц, №757/25649/17-ц, № 646/2173/21 зроблено висновок, що у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається виключно у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Щодо спричинення моральної шкоди та її розміру, позивач обмежився лише загальними посиланнями на законодавство про відшкодування моральної шкоди, не надавши до суду жодних доказів. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується, не зазначено та не обґрунтовано характер, обсяг, глибину та тривалість його моральних страждань, в чому конкретно виразились зміни в його емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості, зниження ділової репутації, про які він зазначає в позовній заяві. Таким чином, доводи позовної заяви та висновки про порушення Управлінням СБУ в Полтавській області особистих немайнових прав позивача через нібито поширення недостовірної інформації, яка «порочить його ділову репутацію» є лише особистою думкою та припущеннями позивача і не підтверджуються жодними доказами. Позивачем суду не надано жодного доказу на підтвердження існування впливу поширеної інформації на суспільну думку і формування невірних висновків, негативного та упередженого ставлення до позивача з боку осіб, які ознайомились з оспорюванню інформацією. Твердження Позивача про те, що він є публічною особою (брав участь у виборах у 2002 році), є хибним, оскільки у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] надіслав відповідь на відзив УСБУ в Полтавській області, в якій вказує, що не оскаржує протиправність дій уповноваженої особи (слідчого) щодо складення клопотання про арешт майна, а достовірність інформації може бути підтверджена лише рішенням суду в цивільному судочинстві або вироком суду у криіманальному судочинстві. Також вказує, що після зміни правової кваліфікації відбулося закриття кримінального провадження. Намагання представника відповідача визначити розповсюдження недостовірної інформації як процесуальну дію не знаходить підтвердження у КПК. Таким чином, він має право на право спростування недостовірної інформації щодо себе та членів своєї сім`ї та відшкодування моральної шкоди. Прохає відхилити заперечення відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача УСБУ в Полтавській області про закриття провадження по справі згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України відмовлено. Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, з підставі вказаних у позовній заяві та в уточнених позовних вимогах. \~ \~ \~ \~Представник відповідача УСБУ в Полтавській області Голопьорова І.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підставі наведених у відзиві. \~ \~ \~ \~Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, слідчий в ОВС СВ УСБУ в Полтавській області Горбовський В.Ю. у судове засідання не з`явився. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної казначейської служби України Ткаченко А.М. у задоволенні позову прохала відмовити за недоведеністю. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у провадженні УСБУ в Полтавській області перебувало кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 22023170000000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114 -1 КК України. \~ \~ \~ \~Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 06 вересня 2023 року (у справі № 554/554/8144/23, провадження № 1-кс/554/11073/2023) задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області Горбовського В.Ю. про проведення обшуку житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] з метою виявлення та відшукування речей і документів, які б вказували на причетність [PERSON] та [PERSON] до вищеназваної протиправної діяльності (а.с.6-7). Старший слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Полтавській області Горбовський В.Ю. звертався до Октябрського районного суду м.Полтави із клопотанням про арешт майна від 23 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 22023170000000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114 -1 КК України, в якому вказував, що «згідно повідомлення 2 відділу ГВ ЗНД Управління СБ України в Полтавській області від 24.08.2023 року №66/5/2/7-2904 та відповіді від 28.08.2023 року №66/5/2/7-2936 на доручення слідчого, громадяни України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживаючі за адресою: [ADDRESS] , своїми умисними діями перешкоджають законній діяльності Збройних Сил України». Також у клопотанні зазначено, що «На початку повномасштабної збройної агресії рф проти України [PERSON] та [PERSON] впроваджували та використовували систему світлових сигналів, якою можливо користувалися російські війська для наведення ракет на об`єкти критичної інфраструктури м. Полтави та військовий аеродром, розташований у територіальних межах міста. Крім цього, наявна оперативна інформація свідчить, що [PERSON] та [PERSON] на систематичній основі здійснюють збір інформації про польоти, їх напрямки, як учбових так і бойових вильотів військової авіації, а також переміщення іншої військової техніки на території м. Полтави та Полтавського району». Далі зазначено, якими саме технічними засобами здійснюється збір інформації (а.с.3-5). \~ \~ \~ \~Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 вересня 2023 року (у справі № 554/554/8144/23, провадження № 1-кс/554/12118/2023) вказане клопотання слідчого було задоволено, накладено арешт на певне майно, вилучене в ході обшуку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). \~ \~ \~ \~З повідомлення ГУНП в Полтавській області за № 42565-2025 від 04.03.2025 (327842) на ім`я [PERSON] слідує, що в ході розслідування кримінального провадження встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, в результаті чого 30.03.2024 було винесено рішення про закриття кримінального провадження № 22023170000000198 від 24.08.2023 згідно ст. 284 ч.1 п.2 КПК України. Позивач вказує, що інформація викладена у клопотанні про арешт майна є недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, а також завдає шкоди його діловій репутації; порушує його права на повагу до його гідності розповсюдженням недостовірної інформації щодо нього та членів його сім`ї (ст.3, 28 Конституції та ст. 3 Європейської Конвенції), наносить йому моральної шкоди, яку він оцінює у 10\~000\~000 грн. та просить стягнути з бюджету України на його користь. Відповідно до\~ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Частина 4\~статті 32 Конституції України\~закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно\~статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Даною нормою\~Конституції України\~здійснення вказаних прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей. Статтею 68 Конституції України\~встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами\~Цивільного кодексу України. Статтею 201 Цивільного кодексу України\~передбачено, що честь, гідність та ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Так, статтями\~270,\~297 Цивільного кодексу України\~встановлено, що відповідно до\~Конституції України\~фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. За правилом\~ст. 275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист такого права здійснюється способами, встановленими\~главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Статтею 299 Цивільного кодексу України\~закріплено право фізичної особи на недоторканність та право на судовий захист своєї ділової репутації. Відповідно до ч. 2\~ст. 302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Згідно з п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ №1 д 27.02.2009, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно з частиною першою\~статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. У пунктах 1, 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей\~32,\~34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1Закону України «Про інформацію»(діюча норма\~ст. 30 Закону України «Про інформацію») оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з положеннями\~статті 277 ЦК України\~і положень процесуального права обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилався на те, що у клопотанні слідчого про арешт майна, а також під час проведення обшуку у кримінальному провадженні № 22023170000000198 від 24 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114 -1 КК України, викладена та поширена недостовірна інформація про нього та його сина, оскільки в подальшому кримінальне провадження було перекваліфіковано на ст. 296 ККК України та закрито, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, підозра йому не пред`являлася. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження. Згідно п.17 ч.1 ст. 3 КПК України слідчий - це службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу Державного бюро розслідувань, органу Бюро економічної безпеки України, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. Таким чином, під досудовим розслідуванням розуміється діяльність компетентних\~правоохоронних органів, що полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні\~доказів\~з метою попередження, запобігання та розкриття\~злочинів, встановлення об`єктивної\~істини, забезпечення правильного застосування\~закону, та закінчується винесенням\~правозастосовного\~акту за її наслідками. Згідно ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~131\~КПК України\~заходи забезпечення\~кримінального провадження\~застосовуються з\~метою досягнення\~дієвості цього\~провадження. Заходами\~забезпечення кримінального\~провадження,\~в тому\~числі,\~є арешт майна. Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до суду. Отже, інформація\~\~щодо досудового розслідування\~\~у кримінальному провадженні\~\~№ 22023170000000198 від 24.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 114 -1 КК України, містилася в ЄРДР, а тому слідчий правомірно звернувся до суду з клопотанням про застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні. Позивач просить визнати\~\~недостовірною інформацію, яка міститься у викладених обставинах позову, а фактично у клопотанні про арешт майна поданому слідчому судді\~\~під час проведення досудового розслідування\~\~у кримінальному провадженні, та вочевидь у клопотанні, на підставі якого був наданий обшук, що\~\~є процесуальними діями слідчого, які узгоджується з положеннями\~КПК України. Слідчий у клопотанні посилався на те, що вказана інформація, викладена у клопотанні, була надана йому 2 відділом ГВ ЗНД Управління СБ України в Полтавській області від 24.08.2023 року №66/5/2/7-2904 та відповіді від 28.08.2023 року №66/5/2/7-2936 на доручення слідчого. Суд зазначає,\~що така\~інформація не\~може бути\~визнана недостовірною\~та такою,\~що принижує честь та гідність позивача, а також завдає шкоди його діловій репутації, а також порушує його права на повагу до його гідності розповсюдженням недостовірної інформації щодо нього та членів його сім`ї, оскільки не підлягає спростуванню інформація, отримана під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки законом встановлений інший порядок оскарження такої інформації (її дослідження здійснюється під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 646/2173/21. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст.\~1167\~Цивільного кодексу\~України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1173\~Цивільного кодексу\~України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Пунктом 3 Постанови Пленуму\~ВСУ «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» від\~31\~березня 1995\~року №\~4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5\~Постанови ПленумуВСУ «Просудову практикув справахпро відшкодуванняморальної (немайнової)шкоди» від31березня 1995року №4\~визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). З огляду на те, що позивач не довів протиправності дій відповідача та, відповідно, порушення його особистих немайнових прав внаслідок поширення недостовірної інформації, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи положення ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на рахунок держави.

Outcome: dismissed