Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що від спільного проживання з відповідачкою у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В травні 2022 року відповідачка виїхала за кордон та залишила доньку з ним. Станом на сьогодні відповідачка не повернулася та не приймає ніякої участі у вихованні та утриманні доньки. Донька зареєстрована та проживає разом з ним. З 13.02.2023 року згідно судового наказу Баранівського районного суду Житомирської області з відповідачки на його користь на утримання доньки стягнуто аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину, починаючи з 27.12.2022 року і до повноліття доньки, тобто до [INFO] . Відповідачка має заборгованість по сплаті аліментів. Він повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається її вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування доньки, а з його боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з нею та прийманні участі матері в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на неї законом. Зі сторони відповідачки є лише повна байдужість до своєї дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області Самойленко Л.М. від 05.10.2024 відкрито провадження по даній справі. 14.01.2025 року за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано на розгляд судді Бєлкіній Д.С. Ухвалою судді Баранівського районного суду Житомирської області від 06.02.2025 року справу прийнято до провадження судді та призначено до підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно. Представник позивача адвокат Нурієв Р.Т. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Представник Органу опіки та піклування Баранівської міської ради Козачок Р.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення даного позову, надала суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Нурієва Р.Т., представника Органу опіки та піклування Баранівської міської ради Козачок Р.М., дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , зареєстрована разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з Реєстру Баранівської територіальної громади від 21.02.2023 року (а.с.9,12). Згідно судового наказу Баранівського районного суду Житомирської області від 13.02.2023 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину щомісячно, починаючи з 27.12.2022 року і до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] ( а.с.14-15). Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, зроблених державним виконавцем Кравчук О., станом на 01.07.2024 року заборгованість [PERSON] становила 20650,00 грн., а станом на 01.03.2025 року - 44250,00 грн.( а.с 18,51). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного Службою у справах дітей Баранівської міської ради, 07.04.2025 року, неповнолітня [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] , співмешканкою батька [PERSON] та донькою співмешканки [PERSON] за адресою [ADDRESS] . В результаті обстеження встановлено належні умови проживання для дитини. Під час бесіди дитина повідомила, що з мамою спілкується дуже рідко, мама надсилає подарунки поштою, а коли приїздить, то вони зустрічаються, однак вона не заперечує проти позбавлення її матері батьківських прав (а.с.46). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Баранівської міської ради від 28.04.2025 року за №72, встановлено, що з 2021 року [PERSON] проживає за кордоном, а її донька проживає з батьком. Батько створив належні умови для проживання, навчання та виховання доньки. Обстежити умови проживання відповідачки не вдалося, оскільки остання перебуває за кордоном ( Великобританія ). Відповідачка у телефонній розмові повідомила, що не проживає з донькою, мало з нею спілкується, рідко її відвідує, має борг по сплаті аліментів, згідна на позбавлення її батьківських прав щодо доньки [PERSON] ( а.с. 47,48-49). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. З огляду на наведене, встановлено, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним вихованням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на тривале свідоме небажання відповідачки належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватися про доньку та займатись її вихованням. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що при зміні поведінки особи та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, особа має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, виходячи винятково з інтересів дитини, а також враховуючи наявність того факту, що відповідачка свідомо та тривалий час ухиляється від своїх батьківських обов`язків виховувати свою доньку [PERSON] , визнала позов, а тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідачки надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідачк на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved