Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог 20.05.2025 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 14.06.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір №1268016, за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти, які вона не повернула. Право вимоги за цим договором перейшло від ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №30102024 від 30.10.2024. Заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 37\~530,32 грн., з них: 10 628 грн. - тіло кредиту, 20\~282,32 грн. - проценти за користування кредитом, 1 020 грн. - комісія за надання кредиту, 5\~600 грн. - неустойка. Позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також покласти на неї судові витрати. ІІ.Стислий \~ \~ \~ \~виклад позиції відповідача Відповідачка правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Ш.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу Ухвалою суду від 22.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання (включив його в текст позовної заяви) про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд здійснив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2\~ст. 247 ЦПК України). ІV.Фактичні обставини справи 14.06.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали кредитний договір №1268016 (а.с. 5-12), відповідно до якого (пункт 1) кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: - сума кредиту - 12 000 грн. (п. 1.2); - строк кредиту - 345 днів (п. 1.3); - дата надання кредиту - 14.06.2024 (п. 1.3); - повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів (додаток №1 до Договору). Остаточний термін повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом - 25.05.2025 (п. 1.4); - комісія за надання кредиту - 1\~380 грн., яка нараховується за ставкою 11,5 % від суми кредиту одноразово в момент видачі комісії (п. 1.5.1); - проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 511 % річних на фактичну заборгованість за кредитом (п. 1.5.2); - проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511 % річних на фактичну заборгованість за кредитом, починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів (п. 1.5.3); - кредитні кошти надаються на рахунок позичальнику безготівково з використанням карти [NUMBER] (п. 2.1); - у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування, та/або комісії, та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та Графіку платежів, почичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700 грн. за кожний випадок порушення зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів (п. 4.1). 30.10.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (клієнт) та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) уклали договір факторингу №30102024 (а.с. 19-21), на підставі якого (п.п. 1.1, 1.2), до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором №1268016 від 14.06.2024 до [PERSON] (акт прийому-передачі реєстру боржників від 30.10.2024, а.с. 22, витяг з реєстру боржників від 30.10.2024, а.с. 23). За розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 37\~530,32 грн., з них: 10 628 грн. - сума кредиту, 20\~282,32 грн. проценти за користування кредитом, 1020 грн. - комісія за надання кредиту, 5\~600 грн. - неустойка (дані позовної заяви, а.с. 2-4, розрахунок заборгованості, а.с. 16-17). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідачка не подала. V.Мотиви суду та застосоване законодавство Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. Отже, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. ч. 3, 4, 7, 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. Щодо стягнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали в електронному вигляді кредитний договір 1268016 від 14.06.2024, який за правовою природою є кредитним договором. На підставі цього договору відповідачка отримала кредитні кошти (тіло кредиту) в сумі 12 000 грн., взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. В подальшому право вимоги за цим кредитним договором на підставі договору факторингу перейшло від ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» до ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». А тому, позивач вправі вимагати повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. За обставинами справи, терміни повернення кредиту, сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до кредитного договору (п. 1.4 кредитного договору). Згідно Графіку платежів: - погашення тіла кредиту та процентів за користування здійснюється позичальником протягом строку кредитування кожні 15 днів (всього 23 розрахункові періоди); - платіж за тілом кредиту в розмірі 6\~960 грн. та за процентами в розмірі 1 461,60 грн. за останній, 23-ій розрахунковий період повинен бути здійснений позичальником 25.05.2025. Обставини дотримання обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту позивачем не обґрунтовувалися (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) та судом не встановлені. У постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верховного Суду виклала висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Разом з тим, у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №638/13683/15-ц, є релевантною для даних правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору. За таких умов, суд висновує, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідачки лише простроченої заборгованості за кредитним договором. Простроченою заборгованістю відповідачки на момент звернення позивача до суду (20.05.2025) була заборгованість за 22 (двадцять два) розрахункові періоди по 15 днів кожен (з 14.06.2024 по 10.05.2025), тобто 330 днів. Згідно даних розрахунку заборгованості відповідачка погасила заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1\~372 грн. та за комісією в розмірі 360 грн. Отже, за розрахунком суду, прострочена заборгованість відповідачки за тілом кредиту становить 3\~668 грн. (12 000 грн. (надане тіло кредиту) - 6\~960 грн. (непрострочений платіж за тілом кредиту) - 1\~372 грн. (сплачене тіло кредиту)) та за комісією за надання кредиту - 960 грн. (1\~380 грн. (нарахована комісія) - 60 грн. (непрострочений платіж за уомісією) - 360 грн. (сплачена комісія)). Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (п. 5 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ЦПК України), суд погоджується із заявленими до стягнення процентами за користування кредитом, нарахованими позивачем за період з дати надання кредиту по 30.10.2024 включно, виходячи з процентної ставки 1,4 % в день (що відповідає процентній ставці 511 % річних згідно п. 1.5.2 та п. 1.5.3 кредитного договору) в розмірі 20\~282,32 грн. Заборгованість відповідачки за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом за 23-ій розрахунковий період (з 10.05.2025 по 25.05.2025), на момент звернення позивача до суду не була простроченою. У відповідачки, як позичальника, відсутній обов`язок щодо її дострокового повернення, а у суду відсутня підстава для задоволення позовних вимог у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за кредитним договором. Отже, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту в розмірі 3\~668 грн., процентів за користування кредитом в розмірі 20\~282,32 грн. та комісії за надання кредиту в розмірі 960 грн. слід задовольнити. В задоволенні позовних вимог про стягнення решти частини тіла кредиту слід відмовити. Щодо стягнення неустойки Позивач заявив вимогу про стягнення неустойки в розмірі 5 600 грн., нарахував її на підставі п. 4.1 кредитного договору. Суд не погоджується з позивачем з таких мотивів. Неустойка нарахована позивачем в період дії воєнного стану. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки неустойка (штраф) нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідачка на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, як кредитодавця, такої неустойки. Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки слід відмовити. VI.Судові витрати Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial