Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач в обґрунтування вимог вказує, що 27.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 120983, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000,25 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити та проценти за користування кредитом, передбачені Договором у термін, встановлений Договором та інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання не виконав, платежі, передбачені кредитним договором, не вносив, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04.03.2025 року становить 12310,90 грн. та складається з: 6667 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5242,90 грн. - заборгованість за відсотками, 401 грн. заборгованість за комісією. 18.04.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 18-04/24, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 120983 від 27.10.2023 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» втратило такі права. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 12310,90 грн, а також суму понесених судових витрат. Одночасно з позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 12 березня 2025 року позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит Капітал» було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 21 березня 2025 року на виконання вказаної ухвали надійшла щаява проусунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 24 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом та 11.04.2025 року подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки у справі відсутні докази видачі відповідачу кредитних коштів, а також заперечував проти стягнення стягнення з нього комісії у розмірі 401 грн., оскільки Банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник, а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Положення про стягнення комісії у Договорі про надання споживчого кредиту є несправедливим, а тому, на його думку, Договір у цій частині є недійсним. Ухвалою суду від 29 травня 2025 року за клопотанням позивача, яке було подано одночасно з позовною заявою, суд витребував у АТ «ПУМБ» докази у справі. 17 червня 2025 року від АТ «ПУМБ» до суду надійшла відповідь на ухвалу про витребування доказів. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. У судове засідання, призначене на 01.05.2025 року, викликався відповідач, однак не з`явився, просив у випадку його неявки відкласти судове засідання. У наступні судові засідання, які призначалися на 29.05.2025 року та 24.06.2025 року, відповідач також викликався належним чином, однак не з`явився з невідомих суду причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що 27.10.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 120983, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000,25 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити та проценти за користування кредитом, передбачені Договором у термін, встановлений Договором та інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Дана обставина стверджується Договором № 120983 про надання споживчого кредиту від 27.10.2023 року. Як встановлено судом, ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, шляхом надання [PERSON] грошових коштів в обсязі та у строк, визначеними умовами Кредитного договору, що підтверджується Довідкою АТ «Перший український міжнародний банк» від 07.06.2025 року № КНО-07.8.5/7460БТ, наданою на виконання ухвали суду від 29 травня 2025 року про витребування доказів у справі. Так, згідно вказаної Довідки, у Банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна карта [NUMBER] до рахунку [NUMBER] у гривні. У результаті аналізу операцій, здійснених по вказаній карті за 27.10.2023 року була виявлена операція по надходженню грошових коштів у сумі 5000,25 грн. через сервіс іншого банку. Опис типу транзакції надходження (переказ коштів кредитова частина). Верифікація клієнта проводилася 10.08.2022 року при відкриті банківського рахунку через віртуальне відділення «ПУМБ Online». Таким чином, суд вважає, що факт видачі споживчого кредиту у розмірі 5000,25 грн. повністю підтверджується вище вказаною довідкою АТ «Перший український міжнародний банк». Однак, в порушення положень Кредитного договору та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими йому Банком, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, не вносив платежі, передбачені умовами Договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за вищезазначеним правочином. Як вбачається із Картки обліку виконання договору [PERSON] заборгованість, яка виникла у відповідача станом на 05.01.2024 становить 12310,90 грн. та складається з: 6667 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5242,90 грн. - заборгованість за відсотками, 401 грн. заборгованість за комісією. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Частиною 1\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Як вбачається із матеріалів справи договір про надання фінансового кредиту № 120983 від 27.10.2023 року був укладений в письмовій формі у вигляді електронних документів, створеного згідно із вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також із урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1\~ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1\~ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2\~ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1\~ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». Приписами\~ст.12 цього Закону\~передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними\~Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених\~Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Договір, укладений у електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19; від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18; від 07.10.2020 року № 127/33824/19. Згідно з\~статтею 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. 18.04.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу № 18-04/24, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги до осіб, які виявилися боржниками ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС», в тому числі і до [PERSON] . Даний факт стверджується копією Договору факторингу № 18-04/24, актом приймання-передачі Реєстру Боржників від 18.04.2024 року до Договору факторингу від 18.04.2024 року, витягом з Реєстру боржників, серед яких є і відповідач [PERSON] . Суд повністю погоджується з позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6667 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 5242,90 грн., однак вважає, що безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 401 грн., оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються\~Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з вищевказаним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 401 грн. не підлягають задоволенню. Із врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що до стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає заборгованість у розмірі 11909,90 грн. (6667 грн. - тіло кредиту + 5242,90 грн.- заборгованість за відсотками). Також, згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial