Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до судуз позовом до [PERSON] , в якому просить: -поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який находиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за № 64/1 від 02.05.2025 року; -виділити в натурі належну [PERSON] на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в окремий об?єкт нерухомості, який підлягає державній реєстрації, визнавши за нею право власності на зазначене майно, що складається з приміщень в житловому будинку котельні 1-1 площею 13,2 кв.м., кухні 1-2 площею 15,1 кв.м., коридору 1-3 площею 5,1 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 21,1 кв.м., житлової кімнати 1-5 площею 8,5 кв.м., тамбура 1-I площею 2,7 кв.м., що складає загальну площу 65,7 кв.м., з яких житлова площа 29,6 кв.м., господарські будівлі і споруди: гараж Б-1, сарай літ. 6-1, погріб літ. В, навіт літ. Ж-1, вбиральня літ. Г, ворота з хвірткою №1, припинивши її право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; -виділити в натурі належну [PERSON] на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в окремий об?єкт нерухомості, який підлягає державній реєстрації, визнавши за ним право власності на зазначене майно, що складається з приміщень в житловому будинку котельні 2-1 площею 12,6 кв.м., кухні 2-2 площею 9,6 кв.м., коридору 2-3 площею 4,2 кв.м., житлової кімнати 2-4 площею 8,4 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 28,6 кв.м., житлової кімнати 2-6 площею 6,5 кв.м., ванної 2-7 площею 6,0 кв.м., тамбура 2-I площею 4,8 кв.м., що складає загальну площу 80,7 кв.м., з яких житлова площа 43,5 кв.м., господарські будівлі і споруди: сарай літ. Д-1, сарай літ. д-1, погріб літ. Е, навіс літ. е-1, сарай літ. е1-1, гараж 3-1, сарай літ И-1, вбиральня літ. І, ворота з хвірткою №2, припинивши його право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 17 травня 1984 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно N№5608051 від 27.11.2004 року. Іншим співвласником 1/2 частки у праві власності на вказаний житловий будинкок з господарськими будівлями і спорудами є відповідач. У позивача виникли складнощі в розпорядженні належною йому власністю, а саме сторони не можуть дійти згоди щодо обслуговування будинку, крім того, без згоди іншого співвласника \~(відповідача) неможливо зареєструвати місце проживання членів сім?ї позивача, є складнощі в оформленні субсидії. Кожен з сторін має фактично в своєму користуванні окремі частки в будинку, які с ізольованими квартирами, з окремими комунікаціями і входами. Отже, як власник частини нерухомого майна позивач обмежений можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. За таких обставин, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого майнового права, шляхом припинення права спільної часткової власності на це майно. Представник позивача у підготовче засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій просила розгляд справи провести без участі сторони позивача. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надавши заяву, в якій просила справу розглянути без її участі у зв?язку з похилим віком та визнала позовні вимоги. Відповідно до\~ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3\~ст. 200 ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як вбачається з позицій Верховного Суду, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. При обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, а визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб тому є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Суд, враховуючи вищенаведене, вважає за можливе обмежитися у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов?язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу у натурі частки із спільного майна для співласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності припиняється. Така особа набуває право на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу, і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. В тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки грунтуються на положенні ст. ст. 15, 16, 367 ЦК України та відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щощо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновком щодо технічної можливості поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за № 64/1 підтверджується, що за технічними показниками житловий будинок господарськими будівлями і спорудами може бути поділено на самостійні об?єкти нерухомого майна, без проведення реконструкції. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що позивач як власник частини нерухомого майна обмежений у можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, беру чи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн. З наведеного слідує, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору сплаченого при поданні позову, що складає 605,60 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 605,60 грн.

Outcome: approved