Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.06.2000 року вона зареєструвала шлюбні відносини з [PERSON] . Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.10.2013 року вирішено стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу). Однак їхні діти вже повнолітні та продовжують навчання, тому потребують подальшої матеріальної допомоги зі сторони обох батьків. Так, згідно довідки Івано-Франківського національного медичного університету №283 від 04.04.2025 [PERSON] є студенткою 1 курсу М.-1.1 медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету денної, бюджетної форми навчання. 23.04.2025р. [PERSON] досягла повноліття і з цього дня припиняється стягнення аліментів на її утримання, як неповнолітньої. Позивачем зазначається, що вона не в змозі самостійно забезпечувати належний рівень життя своїх дітей без допомоги відповідача, а добровільно він її не надає, хоча працює і має хороший заробіток. Вона намагається створити дітям належні умови для їх проживання та відповідного виховання. Позивачці важко самостійно нести витрати по навчанню доньки [PERSON] в університеті. Тому звернулась до суду з даним позовом за захистом прав на навчання та інтересів їхньої доньки. Матеріальне становище відповідача дозволяє йому брати участь у витратах на навчання їхньої доньки [PERSON] . Враховуючи наведене просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх доходів починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до закінчення навчання, але не пізніше як до досягнення нею 23-х річного віку. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу по справі згідно поданих квитанцій. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2025 року\~ залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] . Позивач та її представник\~ в судовому засіданні просили суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача,- [PERSON] в судовому засіданні не заперечила, щоб аліменти на її утримання стягувались на користь матері. Суду повідомила, що вона отримує стипендію у розмірі 1980 гривень. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно Серія [NUMBER] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.10.2013 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти\~ в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] . Після досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , стягувати в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] . З копії довідки директора ТОВ «СЄВ-Євродрайв» від 27.10.2020 року вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ТОВ «СЄВ-ЄВРОДРАЙВ» на посаді керівника Івано-Франківського технічного офісу ТОВ "СЄВ-ЄВРОДРАЙВ» з 01 лютого 2011 року по теперішній час. Згідно довідки Івано-Франківського національного медичного університету №283 від 04.04.2025 [PERSON] є студенткою 1 курсу М.-1.1 медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету денної, бюджетної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2024 року по 30.06.2030 року. Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела нарахованих та виплачених доходів за період з січня 2024 року по квітень 2025 року на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 19.05.2025 року у справі 344/7354/25 встановлено, що за період з січня 2024 року по грудень 2024 року [PERSON] отримано дохід в розмірі 1 240 250,95 грн.; за період з січня 2025 року по квітень 2025 року [PERSON] отримано дохід в розмірі 236 143,17 грн. У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на\~ повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Оскільки повнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , здобуває освіту, знаходиться на утриманні матері, суд вважає, що вона потребує матеріальної допомоги також від свого батька. [PERSON] [INFO] , на даний час виповнилось 18 років, вона продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач має змогу таку допомогу надавати, оскільки є працездатним, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з принципу взаємного обов`язку батьків по утриманню дитини, а також враховуючи потреби повнолітньої доньки та те, що остання отримує стипендію, можливості батька по її утриманню, стан здоров`я і матеріальне становище сторін, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки\~ [PERSON] , [INFO] ,\~ в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 24 квітня 2025 року\~ та до закінчення її навчання у медичному факультеті Івано-Франківського національного медичного університету,\~ але не більше як до досягнення дитиною 23 річного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Окрім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн., оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору під час розгляду справ даної категорії в усіх судових інстанціях. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial