Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» (далі по тексту - позивач, ТОВ ««БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості в розмірв 16 500 грн, суму інфляційних нарахувань в розмірі 831,81 грн, 3% річних в розмірі 213,41 грн, судовий збір в сумі 3028 грн. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач є власником машиномісця № [NUMBER] , № [NUMBER] в секції №ю підземної автостоянки по [ADDRESS] , що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №413686275 від 17.02.2025 року. Оскільки відповідач в період з квітня 2024 року по лютий 2025 року оплачує послуги по утриманню й обслуговуванню належного йому машиномісця не у повному то утворилась заборгованість, яку позивач хоче стягнути в судовому порядку. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання 27.05.2025 представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем реєстрації. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності учасників судового процесу, які не з`явилися та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач відповідач є власником машиномісця № [NUMBER] , № [NUMBER] в секції №ю підземної автостоянки по [ADDRESS] , що підтверджується довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №413686275 від 17.02.2025 року. Підземна автостоянка (паркінг) до житлового будинку [ADDRESS] обладнана у відповідності до вищевказаного Акту від 21.07.2008 Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, затвердженого Розпорядженням № 1080 від Печерської РДА, тобто відповідаєвсім нормам та критеріям, необхідних для її належного функціонування. При цьому існують відмінності в зазначені типу майна (паркомісць) в Державномуреєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема паркомісця можуть мати назву: «автостоянка», «підземна автостоянка», «машиномісце», «гараж» тощо. Для обслуговування автостоянки (паркінгу) та утримання її в належному стані,позивачем укладені договори з надання послуг автоматичної пожежної сигналізації,електропостачання, водопостачання, оповіщення про пожежу та централізованогопожежного спостереження, прибирання території тощо, здійснюється пропускний i внутрішній режим (копії договорів з актами приймання-передачі наданих послуг тарахунки на оплату додаються). Витрати по утриманню та експлуатації автостоянки розраховуються, виходячи ізфактичних витрат на її утримання, з урахуванням планового прибутку та податків,шляхом ділення на загальну кількість 176 машиномісць. 3 01.12.2022 діє тариф 750 грн. щомісячно, тобто разом за два машиномісця розмірдіючого тарифу становить 1500 грн. щомісячно. Інформація щодо діючих тарифів підтверджується розрахунком витрат поутриманню та експлуатації стоянки (копія якого додається), яка завчасно доводилась довласників машиномісць, шляхом розміщення відповідних оголошень на стоянці (паркінгу)та шляхом безпосереднього повідомлення власників машиномісць. Позивачем 06.11.2024 на адресу відповідача надсилався для підписання проєктдоговору про надання послуг по утриманню машиномісць (копія проєктгу договору здоказами направлення додається), однак підписаний відповідачем примірник договору наадрecу позивача не повертався, про що свідчить роздруківка з трeкiнгу поштових відправлень АТ «Укрпошта» від 20.02.2025 (копія якої додається до позовноїзаяви). Отже між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утриманнята обслуговування машиномісць №No 3, № [NUMBER] в секції «Б» підземної автостоянки по [ADDRESS] . Водночас відсутність між сторонами договірних відносин не може бутипідставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги зутримання машиномісць, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, тащодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у звязку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення,тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). За відповідачем утворилася заборгованість в сумі 16 500 грн Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Згідно п. 15. Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМ України від 22 січня 1996 року № 115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Згідно з п. 16 цих же Правил на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. При цьому, оскільки Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках не встановлюють виключень щодо врегулювання спорів, то слід керуватись загальними положеннями, встановленими законом (Постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №761/48615/18). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини між споживачем та особою, яка надає житлово-комунальні послуги, в тому числі й щодо нежитлових приміщень, до яких відноситься підземна автостоянка. Із положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951 цс 15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та мовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово- комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати платежів за договором порушує право позивача на своєчасне отримання плати за надані послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, на підставі ст. 625 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача інфляційні складова боргу у розмірі 831,81 грн. та 3% відсотків річних у розмірі 213,41 грн. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано копію Договору № 03/10/24/БСМ1 про надання правничої допомоги від 03.10.2024, Додаткову угоду № 06-06-2025 до Договору № 03/10/24/БСМ1 про надання правничої допомоги від 03.10.2024, акт приймання-передачі наданих послуг № 19-03/2025 від 19.03.2025 У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved