Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

14 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 18 лютого 2023 року у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 21. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач з відповідачем [PERSON] знаходиться у шлюбі, який був зареєстрований 18 лютого 2023 року у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 21. У сторін є спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, у них з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у кожного з них зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу сторони не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Постійні сварки призвели до того, що з січня поточного року позивач та відповідач стали проживати окремо і подружні стосунки між ними припинилися. Відповідно, з цього часу сторони припинили вести спільне господарство і спільного бюджету не мають. За цей час позивач свідомо прийшла до такого кроку, як розлучення з відповідачем, адже вони дійсно стали чужими і у них вже немає спільних інтересів та планів на спільне майбутнє. Фактично сім`я позивача та відповідача вже розпалася, тому в подальшому, сугубо формальному збереженні шлюбу позивач не вбачає сенсу. Ухвалою судді від 23 травня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 13 червня 2025 року. Ухвалою суду від 13 червня 2025 року судовий розгляд справи було відкладено на 30 червня 2025 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, в матеріалах справи знаходиться заява позивача, в якій вона просила розглядати цивільну справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повторно в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, проте згідно відстеження поштового відправлення на офіційному сайті АТ «Укрпошта» конверт із судовою повісткою та доданими документами повертається до суду не врученим з поштовою відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку [PERSON] , якому адресовано судову повістку разом із доданими документами, за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, причини неявки суд не повідомив. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 30 червня 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що згідно\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~виданого 18\~лютого 2023\~ року Славутицьким відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Вишгородському районі\~Київської області\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Київ),\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~18\~лютого 2023\~року зареєстрували\~шлюб у Славутицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 18 лютого 2023 року складено відповідний актовий запис № 21. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . У сторін є спільна дитина син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 14 квітня 2023 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, у них з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у кожного з них зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. За час шлюбу сторони не знайшли спільної мови та взаємного порозуміння. Постійні сварки призвели до того, що з січня поточного року позивач та відповідач стали проживати окремо і подружні стосунки між ними припинилися. Відповідно, з цього часу сторони припинили вести спільне господарство і спільного бюджету не мають. За цей час позивач свідомо прийшла до такого кроку, як розлучення з відповідачем, адже вони дійсно стали чужими і у них вже немає спільних інтересів та планів на спільне майбутнє. Фактично сім`я позивача та відповідача вже розпалася, тому в подальшому, сугубо формальному збереженні шлюбу позивач не вбачає сенсу. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, син сторін [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишається проживати разом з позивачем. Спірних питань по розподілу майна, набутого за час шлюбу, між сторонами немає. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В поданій заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved