Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що КСП «Маслівське» як правонаступнику Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» належить право постійного користування та володіння земельною ділянкою, кадастровий номер 3222984300:02:207:0001, загальною площею 739,3901 га. Таке право постійного користування та володіння набуто ДП «СП «Маслівське» на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153879, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року. Право користування зареєстроване у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 030994900012. КСП «Маслівське» як юридична особа, яка утворена в результаті приватизації ДП «СП «Маслівське» у порядку, визначеному частиною другою статті 6 Закону україни «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», шляхом перетворення, є правонаступником зазначеного державного підприємства за всіма правами, в тому числі, передбаченими ЗК України. ДП «СП Маслівське», ідентифікаційний код 35388896, як юридична особа не було припинене в розумінні пункту «в» частини першої статті 141 ЗК України, оскільки було реорганізоване з утворенням правонаступника КСП «Маслівське», ідентифікаційний код 35388896, державна реєстрація якого в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відбулася 21 грудня 2012 року. Тому КСП «Маслівське» набуло права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 і є її титульним володільцем. Під час проведення земельно технічної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта від 14 жовтня 2024 року № 1925/10-2024, було встановлено, що на земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:207:0001, повністю накладаються земельні ділянки, власником яких на підставі договорів міни є відповідач [PERSON] , а орендарем - ТОВ «Нива Миронівщина». Зокрема, такі земельні ділянки (далі спірні земельні ділянки): 1.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 165 від 24 січня 2017 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-29 від 22 лютого 2018 року; 2.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 1338 від 19 травня 2017 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-30 від 22 лютого 2018 року; 3.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 3017 від 11 жовтня 2017 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-31 від 22 лютого 2018 року; 4.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), набута [PERSON] за договором міни № 3943 від 01 листопада 2016 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-34 від 22 лютого 2018 року; 5.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 4784 від 24 грудня 2016 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-35 від 22 лютого 2018 року; 6.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 4804 від 27 грудня 2016 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-36 від 22 лютого 2018 року; 7.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 166 від 24 січня 2017 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-37 від 22 лютого 2018 року; 8.Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, набута [PERSON] за договором міни № 1306 від 17 травня 2017 року, переданою в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» за договором оренди № КВ-28 від 22 лютого 2018 року. Позивач вважає, що спірні земельні ділянки вибули із його законного володіння з порушенням норм діючого законодавства, що призвело до порушення його законних прав та інтересів. Зокрема, у ході приватизації ДП «СП Маслівське» не передбачалося припинення права користування його правонаступником КСП «Маслівське» землями, що не підлягали роздержавленню і приватизації (пайовий фонд КСП), але входили до складу земельних угідь, користувачем яких було зазначене державне підприємство. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 (за рахунок якої було сформовано спірні земельні ділянки) перебувала у державній власності та знаходилася на праві постійного користування у ДП «СП «Маслівське» відповідно до державного акта серії ЯЯ № 153879. Також земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, або її частина, попередньо не вилучалась із користування КСП «Маслівське». Державний акт серії ЯЯ № 153879 не визнавався недійсним та не скасовувався. Уповноважені органи не приймали рішення про припинення права постійного користування КСП «Маслівське» на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, або на її частину. КСП «Маслівське» як правонаступник ДП «СП «Маслівське» добровільно не відмовлялось від права користування зазначеною земельною ділянкою. Оскільки ДП «СП «Маслівське» належало до державної форми власності та підлягало приватизації саме як державне сільськогосподарське підприємство, то приватизація земель, які перебували у його користуванні та їх передача працівникам цього підприємства (та прирівняним до них особам) повинна була проводитися в порядку, передбаченому статтею 25 ЗК України. Відповідно до даних протоколу загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП «Маслівське» від 06 липня 2012 року трудовий колектив прийняв рішення про приватизацію земель, які перебували у користуванні зазначеного державного підприємства в порядку статті 25 ЗК України. Проте уповноваженим органом не надавався дозвіл на розробку проекту приватизації земель, що перебували у користуванні зазначеного державного підприємства. Відповідно не було складено проект приватизації земель ДП «СП «Маслівське», який би передбачав формування та передачу у приватну власність земельних ділянок за рахунок земельної ділнки державної форми власності з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001. Також відсутні відомості про оскарження у порядку частини одинадцятої статті 118 ЗК України членами трудового колективу бездіяльності Миронівської РДА або відмови у приватизації працівниками та прирівняними до них особами земель, що перебували у користуванні зазначеного державного підприємства. Зі вступом в силу з 01 січня 2013 року Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності перейшли до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а саме до Державного агентства земельних ресурсів України та його територіальних органів. В архіві ГУ Держгеокадастру у Київській області та архіві Миронівської РДА відсутні акти на право колективної власності на землю КСП «Маслівське». Тому передача земельних ділянок у приватну власність за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 відбулася з порушенням порядку, визначеного статтею 25 ЗК України та частиною п?ятою статті 118 ЗК України. Передбачена статтею 25 ЗК України процедура приватизації земель, які перебували у користуванні ДП «СП «Маслівське» була розпочата, проте не була завершена. Передача спірних земельних ділянок у приватну власність фізичних осіб відбулася за відсутності затвердженого у встановленому порядку проекту приватизації земель ДП «СП «Маслівське», за відсутності рішення органу, уповноваженого розпоряджатися землями державної форми власності, не у передбачений законом спосіб, з порушенням порядку, встановленого для цього виду державного сільськогосподарського підприємтсва. Зазначила, що з 27 травня 2021 року в зв?язку із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» змінено повноваження уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками. Право розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які попередньо перебували у державній власності, розташовані за межами населених пунктів, перейшло до територіальних громад. Земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, за рахунок якої було сформовано спірні земельні ділянки, знаходиться на території Миронівської територіальної громади за межами населеного пункту. Перехід спірних земельних ділянок з державної до комунальної власності Миронівської територіальної громади не позбавляє позивача права постійного користування ними. Зазначені обставини призвели до порушення законних прав та інтересів позивача, як титульного володільця вказаної земельної ділянки, оскільки КСП «Маслівське» було позбавлене законного права володіння та користування вказаною земельною ділянкою у повному обсязі, розмір земельної ділянки було незаконно зменшено внаслідок формування за рахунок цієї ділянки та передачі у приватну власність спірних земельних ділянок. Також було порушено законний інтерес КСП «Маслівське» на переоформлення в майбутньому права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 на інший правовий титул (приватну власність, оренду) в обсязі, що існував до незаконної передачі спірних земельних ділянок у приватну власність. Спірні земельні ділянки вибули із законного коритстування КСП «Маслівське» (титульного володільця, тобто особи, якій майно було передано у володіння державою) поза його волею. Будучи титульним володільцем земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, позивач вправі вимагати надання судового захисту такому праву на рівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які надано законом власнику. Спірні земельні ділянки передано [PERSON] в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договорів оренди земельних ділянок № КВ-29, КВ-30, КВ-31, КВ-34, КВ 35, КВ 36, КВ 37, КВ- 28 від 22 лютого 2018 року. Оскільки право власності на спірні земельні ділянки було отримано незаконно, а саме поза волею дійсного власника - держави в особі уповноваженого органу та не у визначений законом спосіб, на момент укладення договору оренди земельних ділянок у [PERSON] були відсутні повноваження власника майна, передбачені частиною першою статті 319 ЦК України. Укладення договорів оренди земельних ділянок, які незаконно вибули з державної власності не за рішенням уповноваженого органу виконавчої влади або не за результатами аукціону, суперечить положенням частини ершої статті 116 ЗК України, а тому договори оренди спірних земельних ділянок підлягають визнанню недійсними на підставі частини першої статті 203 ЦК України. У зв?язку з наявністю порушеного права та інтересу позивача та правових підстав для відновлення становища, яке існувало до порушення, просила відновити порушене право позивача. Щодо строків звернення до суду зазначила, що про факт накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, позивачу стало відомо лише в результаті проведення земельно-технічної експертизи № 1925/10-2024 від 14 жовтня 2024 року. Раніше провести зазначену експертизу не вбачалося можливим у зв?язку із відсутністю у позивача технічної документації. Крім того, спірні земельні ділянки перебувають в загальному масиві земель, що знаходяться за межами населеного пункту, тому визначити їх фактичне місце знаходження без проведення відповідної експертизи є неможливим. Позивач довідався про порушення свого порушеного права 14 жовтня 2024 року в результаті проведення земельно технічної експертизи. Довідатись раніше про порушення права позивач не міг через відсутність інформації як в архівах державних установ, так і у відкритих джерелах. Посилаючись на приписи статті 152 ЗК України, статті 387 ЦК України, частини першої статті 388, статті 396, частини першої статті 203, частини першої 216, 317, частини першої статті 319 ЦК України просила витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь КСП «Маслівське» земельні ділянки з кадастровими номерами : 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га. А також просила визнати недійсними договори оренди земельних ділянок № КВ-29, КВ-30, КВ-31, КВ-34, КВ 35, КВ 36, КВ 37, КВ- 28, укладені між [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини» 22 лютого 2018 року щодо зазначених земельних ділянок. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання учасників справи Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Аргументи учасників справи 03 лютого 2025 року представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області подала пояснення щодо позову, у яких зазначила, що позивач порушив строки позовної давності для подання позову, оскільки з моменту початку функціонування Публічної кадастрової карти з 01 січня 2013 року відомості про земельні ділянки, що містяться в Державному земельному кадастрі, стали відкритими і загальнодоступними. Позивач визнає, що спірні земельні ділянки були набуті у приватну власність у 2013 2014 роках, тому він міг і повинен був знати про передачу оспорюваних ділянок у власність у 2014 році. Отже строк позовної давності сплив ще у 2017 році. 13 лютого 2025 року представник відповідача [PERSON] адвокат Горева К.С. подала відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог позивача заперечила, просила у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, зазначила, що КСП «Маслівське» не є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, тому неможливо застосувати приписи статей 387 та 388 ЦК України. У постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 371/429/21 Верховний Суд дійшов висновку, що статті 387 та 388 ЦК України надають право витребувати майно його власнику. У постанові Верховного Суду від 30 серпня 2019 року у справі № 914/970/18 наведено висновок про те, що майнове право (право вимоги) витребування майна із чужого незаконного володіння, яке за своїм змістом є цивільно правовим способом захисту права власності та нерозривне з ним, не може бути здійснено окремо від права власності, тому не може здійснюватися іншою особою та не в інтересах власника, яким позивач не є. Звернула увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у якій зазначено, що метою віндикаційного позову є введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією із підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Натомість, ухвалене рішення про витребування на користь позивача майна, власником якого він не є, призводить до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про інше речове право право користування, що протирічить як Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так і усталеній практиці Верховного Суду. Також зазначила, що відповідно до приписів пункту 2 статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація іншого речового права, похідного від права власності, а саме права постійного користування, можлива лише за умови реєстрації або вже наявного зареєстрованого права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто спочатку має бути внесений запис про власника. [PERSON] володіє спірними земельними ділянками на праві приватної власності, однак серед позовних вимог відсутня вимога про скасування рішення про реєстрацію права власності за нею. Позивач, маніпулюючи фактами та приписами чинного законодавства, змушує суд вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про позбавлення першого відповідача права приватної власності, а також визнати за третьою особою право комунальної власності на спірні земельні ділянки. Звернула увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17, відповідно до яких не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь які матеріально правові обов?язки, а також встановлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов?язки цих третіх осіб. Окрім того, щодо завершення процесу приватизації зазначила, що з тексту рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 лютого 2016 року у справі 371/121/16-ц про визнання права власності на земельну частку (пай) вбачається, що розпорядженням голови Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 76 від 26 лютого 2013 року КСП «Маслівське» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо приватизації даного підприємства членами підприємства, громадянами працівниками соціальної сфери та пенсіонерами з їх числа на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області, розпорядженням № 331 від 11 вересня 2013 року погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних ділянок, земельних часток (паїв) КСП «Маслівське» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1887,6685 га, з яких 284,6642 га громадянам працівникам соціальної сфери та пенсіонерам з їх числа. Розпорядженням голови райдержадміністрації № 419 від 29 жовтня 2013 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа. З наведеного вбачається, що трудовий колектив КСП «Маслівське», пенсіонери з їх числа, маючи намір отримати у приватну власність земельні ділянки за рахунок роздержавлення та приватизації земель, що перебували у їх користуванні, фактично прийняли рішення про відмову від постійного користування в обмін на отримання землі у приватну власність. Та реалізували таке рішення шляхом подання заяви про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою. Також зазначила, що у постанові від 13 листопада 2019 року у справі №823/1984/16 Велика Палата Верховного Суду підтвердила право працівників державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерів з їх числа на отримання частки паю від земельних ділянок, що були передані у користування, саме на підставі статті 25 Земельного кодексу України. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року у справі № 371/1847/14 про визнання права на завершення приватизації та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування встановлено, що рішенням загальних зборів членів КСП «Маслівське» від 07 лютого 2013 року було затверджено список членів КСП «Маслівське» та пенсіонерів з їх числа, які мають право на отримання земельних часток (паїв) із земель підприємства. Такі обставини підтверджені протоколом № 1 загальних зборів членів КСП «Маслівське». До протоколу № 5 загальних зборів членів КСП «Маслівське» від 27 серпня 2013 року додано загальний список осіб, які мають право на отримання земельних часток (паїв) при розпаюванні земель КСП «Маслівське». У статуті КСП «Масліське» особи зазначені в пункті 14.3., який містить відомості про засновників, пенсіонерів колишнього Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» та інших прирівняних до них осіб, під номером 254 та 255. Земельні частки (паї) були виділені в натурі. Мало місце формування земельних ділянок, яке передбачає визначення їх площі, меж та внесення інформації про них до Державного земельного кадастру, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номера. Тому [PERSON] вважає, що оскільки станом на 2013 рік кількість засновників КСП «Маслівське» складала щонайменше 255 осіб, а станом зокрема на 2024 рік, їх кількість складає чотири особи, то решта засновників вийшли з КСП та здійснили відведення земельних ділянок в натурі, у зв?язку з чим отримали свідоцтва про право власності на земельні ділянки. Що у свою чергу є підтвердженням завершення процесу приватизації. Зазначила, що висновок науково правової експертизи щодо дотримання земельного законодавства України при приватизації земель колишнього державного сільськогосподарського підприємства, яке реорганізоване у колективне сільськогосподарське підприємство від 26 листопада 2020 року № 126/22-е, не може бути належним доказом, оскільки виготовлений на замовлення адвоката Швачки С.В. в рамках кримінального провадження, хоча частина 1 статті 242 КПК України містить пряму заборону проведення експертизи для з?ясування питань права. Вирішення правових питань є виключною компетенцією суду. 18 лютого 2025 року представник відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» Юрко К.В. подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що позивач ще у 2014 році міг дізнатися про те, що частина земельної ділянки вибула із користування позивача, оскільки була розпайована та передана у приватну власність фізичних осіб. З відкритих джерел інформації, а саме з Єдиного реєстру судових рішень, товариству стало відомо щонайменше про 16 земельних ділянок, які згідно із висновком експерта накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 загальною площею 739,3901 га та були предметом судових спорів у справах про визнання права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Сторонами цих проваджень були позивачі спадкоємці, а також Маслівська сільська рада Миронівського району Київської області, Миронівська РДА, Відділ Держземагентства у Миронівському районі Київської області, КСП «Маслівське». Зокрема, це справи № 371/1879/14, 371/1917/14, 371/843/14,, 371/1790/14, 371/1847/14, 371/1960/14-ц, 371/1606/14-ц, 371/1606/14-ц, 371/1846/14-ц, 371/2077/14-ц, 371/2355/14-ц, 371/683/15-ц, 371/824/16-ц, 371/1916/14-ц, 371/1985/14-ц, 371/259/15-ц, 371/258/15-ц, 371/1064/16-ц. Процес роздержавлення земель ДП «СП «Маслівське» розпочався у 2013 році, тобто вже після створення КСП «Маслівське». Тому, достовірно володіючи інформацією про початок процесу роздержавлення земель ДП «СП «Маслівське» та передачі у приватну власність громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа, приймаючи участь у судових справах у спорах із спадкоємцями, позивач вочевидь міг довідатися та був зобов?язаний як володілець земельної ділянки стежити за тим, за рахунок яких земель проходить формування земельних ділянок, які передаються у власність громадянам. Посилаючись на приписи статей 256, 257, 261 ЦК України, просила, у разі вирішення судом про наявність порушеного права позивача, застосувати до позовних вимог КСП «Маслівське» до [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та визнання недійсними договорів оренди наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволення позову повністю. У судовому засіданні представники позивача адвокат Швачка В.Ю. та [PERSON] заявлені вимоги підтримали, в поясненнях послалися на обставини, які викладені у позовній заяві. Додатково адвокат Швачка В.Ю. пояснила, що КСП «Маслівське» як правонаступнику ДП «СП «Маслівське» належить право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 3222984300:02:207:0001. Право постійного користування на зазначену земельну ділянку у ДП «СП «Маслівське» виникло на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153879 від 23 грудня 2009 року, та зареєстровано у відповідності до законодавства, чинного на час видачі акту. Таке право не втратилося і не підлягає обов?язковій заміні. З підстав, визначених статтею 141 ЗК України, право постійного користування позивача зазначеною земельною ділянкою не припинялося, тож спірні земельні ділянки, які були сформовані за рахунок земельної ділянки кадастровий номер 3222984300:02:207:0001, незаконно, поза волею титульного володільця КСП «Маслівське», вибули із законного користування позивача. Сформовані за рахунок земельної ділянки кадастровий номер 3222984300:02:207:0001 спірні земельні ділянки були передані у власність громадянам, які в подальшому відчужили їх [PERSON] на підставі договорів міни. [PERSON] у свою чергу передала спірні земельні ділянки в оренду ТОВ «Нива Миронівщини». Речове право позивача право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 3222984300:02:207:0001 не було скасоване і є чинним. Тож позивач, як титульний володілець земельної ділянки кадастровий номер 3222984300:02:207:0001, на підставі статті 396 ЦК України має право на захист свого речового права відповідно до глави 29 ЦК України. Оскільки спірні земельні ділянки, які сформовані за рахунок земельної ділянки кадастровий номер 3222984300:02:207:0001, у незаконний спосіб вибули із законного користування СКП «Маслівське» поза його волею, позивач має право на витребування цього майна від набувача [PERSON] на підставі статей 387 та 388 ЦК України глави 29 ЦК України. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі 376/2452/20, від 17 квітня 2024 року у справі 385/1031/22, від 14 грудня 2022 року у справі 461/12525/15, від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19, від 04 липня 2023 року у справі 233/4365/18, зазначила, що право витребування майна із чужого незаконного володіння може мати як власник, так і законний користувач майна. Тобто, відповідно до сталої практики Верховного Суду, власник або особа, яка є належним користувачем майна, може витребувати майно з незаконного володіння і для такого витребування такий спосіб захисту буде належним та ефективним. Щодо договорів оренди спірних земельних ділянок, то вони підлягають визнанню недійсними, оскільки укладені не з волі безпосереднього дійсного власника зазначених земельних ділянок, з володіння якого зазначені ділянки вибули без законних підстав. Щодо строків звернення до суду за захистом прав позивача, зазначила, що позивачеві достеменно стало відомо про накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 після проведення земельно технічної експертизи від 14 жовтня 2024 року. Крім того, КСП «Маслівське» було створене у процесі реорганізації ДП «СП «Маслівське» 21 грудня 2012 року. Керівником обрано [PERSON] , який обирався на рік і потім у протиправний спосіб передав свої повноваження керівнику Загородньому. На підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року було визнано протиправною реєстраційну дію щодо зміни керівника КСП «Маслівське». Тому з грудня 2012 року до жовтня 2018 року у КСП «Маслівське» був відсутній легітимний орган управління. Також у цей час КСП «Маслівське» здійснювало діяльність щодо відновлення документації КСП, в тому числі в рамках кримінальних проваджень щодо незаконного виведення з державної власності земельних ділянок. З договорів міни, які долучені до матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] набувала спірні земельні ділянки у осіб, які отримали їх на підставі свідоцтв про право власності, підстави видачі яких є невідомими. Щодо можливості отримання інформації щодо спірних земельних ділянок із Державного земельного кадастру, зазначила, що у відділі Держгеокадастру відсутня технічна документація, яка б містила підписи осіб, уповноважених на погодження меж земельних ділянок, зокрема технічна документація, яка б свідчила про обізнаність КСП «Маслівське» про наявність незаконного виведення земельних ділянок з державної власності. Отримати інформацію із публічної кадастрової карти можливо за наявності конкретних кадастрових номерів. У публічній кадастровій карті не відображається вся інформація з якої можна було б встановити факт виведення земель із земельної ділянки, користувачем якої є КСП. На запитання представника відповідача [PERSON] представник позивача Швачка В.Ю. зазначила, що реалізація виконання рішення суду про витребування спірних земельних ділянок із чужого незаконного володіння буде здійснюватися у порядку чинного законодавства. З 2021 року КСП здійснювало послідовні дії щодо відновлення документації для встановлення порушень. В ході відновлення документації позивач замовив земельно технічну експертизу для встановлення факту накладення земельних ділянок на земельну ділянку кадастровий номер 3222984300:02:207:0001. На запитання представника відповідача [PERSON] представник позивача [PERSON] пояснила, що тільки після проведення земельно технічної експертизи в жовтні 2024 року позивачу стало відомо про накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 і хто є власниками цих земельних ділянок. Процесу роздержавлення не було, про що свідчать отримані із органів Держгеокадастру відповіді. Фізичні особи отримали зазначені земельні ділянки у власність на підставі свідоцтв про право власності невідомого походження. Позивач просить витребувати у володіючого не власника земельну ділянку, яка належить неволодіючому власнику, який надав право постійного користування нею позивачеві на підставі державного акту. Зміна кадастрового номера не позбавляє позивача права користування земельною ділянкою. Відсутні правові підстави вибуття спірних земельних ділянок з державної власності, відсутній проект роздержавлення і приватизації земель ДП «СП «Маслівське». У 2012 році трудовий колектив державного підприємства прийняв рішення про уповноваження осіб на звернення до відповідних державних органів з питанням початку роздержавлення та процесу приватизації земель державної власності. Але цього зроблено не було у встановленому законом порядку і рішення уповноваженого органу з цього питання не приймалося. Колишні співробітники державного підприємства не можуть розпочати процес приватизації земель державної власності шляхом паювання, яке здійснюється щодо колективної власності. Зазначила, що КСП користувалося земельною ділянкою, яка була надана йому у постійне користування, проте до якого часу пояснити не може, оскільки не було належного керівництва. Позивач не може точно встановити дату, з якої КСП перестало користуватися спірними земельними ділянками, оскільки вони входять до загального масиву земель. Після експертизи позивач зміг визначити, які земельні ділянки накладаються на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, після цього через державний реєстр речових прав позивач дізнався у кого ці земельні ділянки знаходяться у власності та у оренді. Зауважила, що стала судова практика свідчить, що підставою для припинення речового права на майно є припинення юридичної особи, якщо відсутнє правонаступництво. Якщо КСП не є правонаступником ДП «СП «Маслівське», то не зрозуміло, які землі паювалися КСП за твердженнями представників відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. У судовому\~засіданні інтереси\~відповідача [PERSON] \~представляла адвокат\~Горева К.С.,\~яка позовні вимоги не визнала повністю, у поясненнях послалася на обставини та підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 після надання її частин у власність громадянам припинила бути об?єктом цивільних прав і не може бути об?єктом права користування. Щодо застосування статей 387, 388 ЦК України пояснила, що за практикою Верховного Суду, наведеною у постанові від 13 грудня 2023 року у справі № 371/429/21, з аналогічним предметом позову і тими ж учасниками справи, що і у цій справі, суд дійшов висновку, що з позовом про витребування майна згідно із статтями 387, 388 ЦК України може звернутися лише власник майна. КСП не було, не є і не буде власником земельної ділянки, тому позовні вимоги про витребування майна не підлягають задоволенню. Звернула увагу на практику Верховного Суду, що судове рішення про витребування майна є підставою для внесення в Державний реєстр речових прав запису про право власності з власником. Позивач не просить витребувати майно на користь власника і скасувати право власності [PERSON] на спірні земельні ділянки. Для того щоб зареєструвати за позивачем право чи то володіння чи то користування земельною ділянкою мають відбутися послідовні дії. Спочатку вноситься запис про право власності, хоча позивач не просить витребувати на користь власника. Потім другий запис вноситься про право постійного користування, як похідного права від права власності. На її думку, оскільки не поставлене питання щодо припинення приватної власності, не може залишитися в реєстрі запис про приватну власність [PERSON] і наступним вноситися запис про право користування позивача. Щодо процесу приватизації Велика Палата Верховного Суду підтвердила право працівників підприємств державних та комунальних сільськогосподарських підприємств на роздержавлення земель за статтями 25, 118 ЗК України. Оскільки на підставі відповідних рішень загальних зборів працівники ДП «СП «Маслівське» та члени КСП «Маслівське» після його приватизації відмовилися від права користування на користь права приватної власності, то процес роздержавлення та приватизації було розпочато. КСП було обізнане, що розпочато процес приватизації. Також зазначила, що відповідно до пункту 14.3 статуту КСП «Маслівське» підприємство налічувало 350 членів. Чинне законодавство у той період передбачало право членів КСП на виділення частки (паю) кожному члену КСП. Те, що на цей час ці особи не є вже членами КСП, свідчить про те, що ними реалізоване право і вони при виході із членів КСП отримали земельні ділянки в натурі. Щодо моменту, з якого позивач дізнався про порушення його прав, зазначила, що у витягу з реєстру досудових розслідувань від 15 червня 2020 року зазначена фабула правопорушення, згідно із якою подана заява від КСП щодо незаконного на їх думку розпаювання земель, які перейшли у власність [PERSON] . Заначене доводить той факт, що до 15 червня 2020 року позивач провів оцінку обставин та перевірив реєстр прав власності і довідався, що земельні ділянки розпайовані і їх власниками є Кришньові. Тому заявила про застосування наслідків спливу позовної давності щодо позовних вимог позивача та відмову у позові з підстав пропуску строку на звернення до суду, у разі якщо суд дійде висновку, що право КСП було порушене. На запитання представника позивача [PERSON] представник відповідача [PERSON] пояснила, що при укладенні договору міни підстави набуття права власності на земельні ділянки фізичними особами, з яким укладалися ці договори [PERSON] не перевірялися, такий обов?язок не передбачено. Вона не може ні підтвердити, ні спростувати того факту, що спірні земельні ділянки утворилися внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001. Вважає, що при поділі земельної ділянки з урахуванням вимог статті 79 ЗК України та Закону України «Про державний земельний кадастр» право користування не перейшло до новостворених земельних ділянок. Члени КСП мали право на земельні частки (паї) за рахунок державної або комунальної власності земельної ділянки згідно зі статтею 25 ЗК України. Воля трудового колективу ДП та членів КСП на роздержавлення та приватизацію земельних ділянок виражалася у їх протокольних рішеннях щодо відмови від права користування земельною ділянкою державної власності на користь отримання її частини у приватну власність. Представник відповідача\~ТОВ «Нива\~Миронівщини» Юрко\~К.В.\~у судовому\~засіданні пояснила, що вважає дату обізнаності позивача про порушення його права на користування земельною ділянкою 06 жовтня 2014 року. Зокрема у судовій справі 371/1790/14-ц, предметом спору в якій було визнання права на завершення приватизації, визнано у порядку спадкування право на завершення приватизації земельної ділянки. Стороною у цій справі було КСП «Маслівське». Суд у цій справі встановив, що спірна земельна ділянка була сформована за рахунок масиву земель КСП «Маслівське». Зазначене та інші рішення суду щодо земельних ділянок, визначених експертом у висновку, свідчить, що КСП «Маслівське» не заперечувало проти права людей на приватизацію земельних ділянок. Пунктом 14.3. Статуту КСП «Маслівське» визначено, що члени КСП є засновниками такого підприємства і мали право приймати рішення щодо майна КСП. Зазначила, що ТОВ «Нива Миронівщини» з 2018 року обробляє спірні земельні ділянки, а твердження позивача, що він є їх користувачем, є голослівними, оскільки позивач не обробляє зазначені земельні ділянки, не платить земельний порядок тощо. Вважає недоведеним той факт, що позивач є не володіючим користувачем. Всі спірні земельні ділянки, які прописав експерт у висновку, виділені в натурі. Мало місце формування нових земельних ділянок, із визначенням площ, меж, внесення інформації до ДЗК. У загальному доступі можна ознайомитися із судовими рішеннями щодо завершення процесу приватизації щодо земельних ділянок, які виділені за даними експертизи за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001. Також у вільному доступі за даними судовими рішеннями можна отримати витяги із ДЗК. Зазначила, що виведення осіб із членів КСП на її думку свідчить про виділення їм майнового та земельного паю в натурі, у зв?язку з чим членство в КСП припинилося. Вона допускає, що державні органи могли припуститися помилки щодо правового оформлення права власності людей на земельні ділянки, отримані внаслідок роздержавлення. Проте добросовісний власник не має відповідати за такі помилки. Звернула увагу, що 12 березня 2025 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким посилено захист права власності добросовісних набувачів на майно, яке вибуло із державної власності. У спірній справі земельна ділянка, яка належала до державної власності, була роздержавлена і держава визнала за особами, які набули сформовані земельні ділянки у власність, право приватної власності шляхом реєстрації у відповідних реєстрах. На цей час записи в державному реєстрі про набуття права власності першими набувачами земельних ділянок не скасовані, підстави набуття не визнавалися незаконними. Також зауважила, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 3222984300:02:207:0001 видано у 2009 році, тобто після прийняття нової редакції ЗК України, тому хибним є посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) у справі N 1-17/2005 від 22 вересня 2005 року. Також зазначила, що відповідно до наказу від 21 грудня 2012 року та плану приватизації ДП «СП «Маслівське» приватизацію підприємства завершено шляхом перетворення у КСП «Маслівське». Тож змінилася організаційно правова форма підприємства з державного на колективне. Тому КСП «Маслівське» не могло набути права постійного користування на земельну ділянку кадастровий номер 3222984300:02:207:0001 державної форми власності, оскільки його організаційно правова форма не передбачала права постійного користування за статтею 92 ЗК України, чинного на час його утворення. Представники третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Миронівської міської ради Обухівського району Київської області та Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області у судове засідання не з?явилися, подали до суду заяви, у яких просили справу розглядати у їх відсутності. Фактичні обставини справи Судом встановлені такі фактичні обставини. КСП «Маслівське»\~(код\~ЄДРПОУ 35388896)\~утворене відповідно\~до наказу\~регіонального відділення\~Фонду державного\~майна України\~по Київській\~області \~№ 141-25-2/1\~від 29\~лютого 2012\~року та\~протоколу установчих\~зборів КСП\~«Маслівське» №\~1\~від 12\~грудня 2012\~року,\~шляхом перетворення\~ДП «СП\~«Маслівське» (код\~ЄДРПОУ 35388896),\~та є правонаступником зазначеного державного підприємства, в тому числі права постійного користування землею. ДП «СП «Маслівське» набуло права постійного користування земельною ділянкою, кадастровий № 3222984300:02:207:0001, загальною площею 739,3901 га, на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153879, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року, який зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 030994900012. Відповідно до даних Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське», земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 входить до переліку майна об?єкта приватизації. Такі обставини підтверджуються даними таких письмових доказів: витягу зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого установчими зборами членів КСП «Маслівське» протоколом № 1 від 12 грудня 2012 року (том 1 а.с. 131-133), наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 141-25-2/1 від 29 лютого 2012 року (том 1 а.с. 26), плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» (том 1 а.с. 27-31), наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 25-7/1 від 21 грудня 2012 року (том 1 а.с. 25), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 28 квітня 2021 року (том 1 а.с. 128-130), державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153879, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року (том 1 а.с. 24). Відповідно до даних висновку експерта № 1925/10-2024 від 14 жовтня 2024 року за результатами проведення земельно-технічної експертизи, на земельну ділянку з кадастровим номером № 3222984300:02:207:0001 накладаються земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га (том 1 а.с. 36-68). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405309070 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955119772024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 13 січня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16 січня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 9998483 від 16 січня 2014 року. 24 січня 2017 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 166 від 24 січня 2017 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-37 від 22 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 170086,78 грн (том 1 а.с. 74-75, 90-91, 116, 138). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405304904 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955119312024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 29 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25 листопада 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8293178 від 25 листопада 2013 року. 27 грудня 2016 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 4804 від 27 грудня 2016 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-36 від 22 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 168576,2 грн (том 1 а.с. 76-77, 92-93, 115, 137). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405301682 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955117792024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 16 січня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 10009416 від 17 січня 2014 року. 11 жовтня 2017 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 3017 від 11 жовтня 2017 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-31 від 22 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 171214,42 грн (том 1 а.с. 78-79, 98 зв.-100, 112,138). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405298845 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955125152024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 28 квітня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 30 квітня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 12794257 від 30 квітня 2014 року. 17 травня 2017 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 1306 від 17 травня 2017 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-28 від 22 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 163950,49 грн (том 1 а.с. 80-81, 107-109, 117, 134). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405303827 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955113652024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 22 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 квітня 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8271501 від 23 листопада 2013 року. 26 грудня 2016 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 4784 від 26 грудня 2016 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-28 від 22 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 173808,4 грн (том 1 а.с. 82-83, 93 зв.-95, 141). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405300788 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955117122024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 21 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25 листопада 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8296461 від 25 листопада 2013 року. 19 травня 2017 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 1338 від 19 травня 2017 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-30 від 22 лютого 2018 року, укладеного між за ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 172898,95 грн (том 1 а.с. 84-85, 101-104, 111). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405302722 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955118172024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 21 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 22 квітня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 12594127 від 22 квітня 2014 року. 01 листопада 2016 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 3943 від 01 листопада 2016 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-34 від 22 лютого 2018 року, укладеного між за ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 173812,38 грн (том 1 а.с. 86-87, 96-98, 113, 135). Згідно із даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405299802 від 26 листопада 2024 року, Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 30 грудня 2024 року, Витягу № НВ-9955115532024 із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельних ділянок від 28 листопада 2024 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 29 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 15 грудня 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8701516 від 05 грудня 2013 року. 24 січня 2017 року право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачем [PERSON] , яка набула її у власність на підставі договору міни № 165 від 24 січня 2017 року. На підставі договору оренди земельної ділянки № КВ-29 від 22 лютого 2018 року, укладеним між за ТОВ «Нива Миронівщини» та [PERSON] , 19 березня 2018 року здійснено державну реєстрацію права оренди на зазначену земельну ділянку за ТОВ «Нива Миронівщини». Нормативно грошова оцінка земельної ділянки 172254,4 грн (том 1 а.с.88-89, 104 зв.-106,110, 140). Відповідно до даних протоколу загальних зборів трудового колективу і ініціативної групи пенсіонерів ДП «СП «Маслівське» від 06 липня 2012 року, загальними зборами прийняте рішення визначити організаційно правову форму новоствореного підприємства при приватизації ДП «СП «Маслівське» у виді Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Маслівський»; звернутися до Миронівської райдержадміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту роздержавлення та приватизації земель ДП «СП «Маслівське» в порядку статті 25 ЗК України, орієнтовною площею 1968 га, з подальшим виготовленням державних актів на земельні ділянки, які будуть власністю членів трудового колективу і прирівняних до них осіб чисельністю 350 осіб (том 2 а.с. 13). Позивачем долучено до матеріалів справи висновок науково правової експертизи № 126/226-е від 26 листопада 2020 року щодо дотримання земельного законодавства України при приватизації земель колишнього державного сільськогосподарського підприємства, яке реорганізоване у колективне сільськогосподарське підприємство (том 1 а.с. 142-147). У зазначеному висновку експертом визначено, що розпорядження Миронівської РДА Київської області № 76 від 26 лютого 2013 року, № 331 від 11 вересня 2013 року, № 419 від 19 жовтня 2013 року були прийняті всупереч положенням статей 25 та 122 та 186-1 ЗК України, за відсутності у районної державної адміністрації повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності, оскільки з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності перейшли від Миронівської РДА до територіального органу Держземагентства у Київській області, відповідно до Закону України №5245-УІ від 06 вересня 2012 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». На підтвердження доводів щодо дотримання строків звернення до суду представник позивача надала рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року, яким визнано незаконною (протиправною) та скасовано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань реєстраційну дію, проведену державним реєстратором Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно, реєстрації юридичних та фізичних осіб підприємців Миронівської районної державної адміністрації Гнітецькою А.М. щодо КСП «Маслівське», скасовано реєстраційний запис від 28 жовтня 2016 року № 13411070008000731 щодо «внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов?язані зі змінами в установчих документах», відповідно до якого внесено відомості про заміну керівника КСП «Маслівське» - обрано керівником підприємства Загороднього М.М. 03 квітня 2018 року директором КСП «Маслівське» Берзовською Г.П. надано відомості [PERSON] стосовно діяльності підприємства, яка отримана ним засобами поштового зв?язку 13 квітня 2018 року. Наведені обставини\~підтверджуються даними\~рішення Київського\~окружного адміністративного\~суду від\~25\~жовтня 2018\~року у\~справі №\~810/2235/18,\~ даними\~повідомлення про\~надання відомостей\~стосовно підприємства\~від 03\~квітня 2018\~року,\~даними рекомендованого\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення,\~опису вкладення\~та фіскального\~чеку (том\~1\~а.с.\~118-120,\~121-122,\~122\~зв.).\~ Відповідно до даних повідомлення Державного підприємства «Науково дослідний та проектний інституту землеустрою» №0-0.21-690/2-19 від 14 серпня 2019 року, в архіві підприємства відсутня копія проекту землеустрою щодо приватизації КСП «Маслівське» членами підприємства, громадянами працівниками соціальної сфери та пенсіонерами з їх числа, орієнтованою площею 2120,0 га на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області (том 1 а.с. 33). Згідно з інформацією, наведеною у листах Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 10/28-32 від 30 липня 2019 року та № 10/28-50 від 30 серпня 2019 року, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Маслівське» та список додаток до нього не надходили на зберігання до архівного сектору Миронівської РДА Київської області, розпорядження Миронівської РДА за 2013 рік на постійне зберігання до архівного сектору Миронівської РДА не передавалися (том 1 а.с. 34, 34 зв.). Відповідно до даних повідомлення Відділу у Миронівському районі ГУ Держеокадастру у Київській області № 31-10-0.31-1/362-19 від 02 серпня 2019 року, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Маслівське» та список додаток до нього в архіві відділу відсутні (том 1 а.с. 35). Мотиви суду та застосовані норми права Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали справи, всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі частини першої\~статті 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об?єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов?язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб?єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Позивач КСП «Маслівське», звертаючись до суду із позовними вимогами про витребування у [PERSON] спірних земельних ділянок, послався на те, що законні права та інтереси підприємства були порушені. Зокрема, порушено законне право позивача як титульного володільця земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001, яка була надана у постійне користування та володіння ДП «СП «Маслівське», правонаступником якого є КСП «Маслівське», на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153879, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року. Спірні земельні ділянки вибули із законного користування КСП «Маслівське» (титульного володільця, тобто особи, якій майно було передано у володіння державою) поза його волею, не у передбачений законом спосіб. Також позивач зазначив, що було порушено законний інтерес КСП «Маслівське» на переоформлення в майбутньому права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 на інший правовий титул (приватну власність, оренду) в обсязі, що існував до незаконної передачі спірних земельних ділянок у приватну власність. Будучи титульним володільцем земельної ділянки 3222984300:02:207:0001, позивач вправі вимагати надання судового захисту такому праву на рівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які надано законом власнику, зокрема шляхом витребування спірних земельних ділянок на користь позивача від відповідача [PERSON] на підставі статей 387, 388 ЦК України. Відповідно до статті 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень\~глави 29\~цього Кодексу. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 388 ЦК України, в редакції звернення позивача із позовною заявою, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року. У пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» зазначено, що метою запропонованих змін є: 1) вдосконалення правозастосування у правовідносинах щодо витребування майна у добросовісного набувача шляхом чіткого розмежування віндикаційного та негаторного позовів та можливості їх заявлення; 2) вирішення питання компенсації добросовісному набувачеві при витребуванні майна на користь держави чи територіальної громади та подальшого відшкодування шкоди за рахунок винних осіб на користь держави чи територіальної громади; 3) посилення правових засад захисту прав та інтересів добросовісного набувача у випадку вибуття майна з власності держави чи територіальної громади. Зазначеним законом внесено зміни до статей 261, 388, 390, 391 ЦК України. Зокрема статтю 388\~ЦК Українивикладено в\~такій редакції:\~ 1.\~Якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно: 1)\~було загублене\~власником або\~особою,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 2)\~було викрадене\~у власника\~або особи,\~якій він\~передав майно\~у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1)\~воно було\~продане або\~передане у\~власність у\~порядку,\~встановленому для\~виконання судових\~рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. 3.\~Держава,\~територіальна громада,\~крім випадків,\~передбачених частиною\~другою цієї\~статті,\~також не\~може витребувати\~майно від\~добросовісного набувача\~на свою\~користь,\~якщо: 1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років; 2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років. Зміна першого та подальших набувачів не змінює порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування майна, передбаченого цією частиною. Дія положень\~цієї частини\~не поширюється\~на випадки,\~якщо майно\~на момент\~вибуття з\~володіння держави\~або територіальної\~громади належало: а)\~до об`єктів\~критичної інфраструктури; б)\~до об`єктів\~державної власності,\~що мають\~стратегічне значення\~для економіки\~і безпеки\~держави; в)\~до об`єктів\~та земель\~оборони; г)\~до об`єктів\~або територій\~природно-заповідного\~фонду,\~за умови\~наявності підтвердних\~документів про\~статус таких\~об`єктів (територій)\~на момент\~вибуття з\~володіння; ґ)\~до гідротехнічних\~споруд,\~за умови\~наявності підтвердних\~документів про\~статус таких\~об`єктів на\~момент вибуття\~з володіння; д) до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації. 4. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Статтю 390 ЦК України доповнено частиною п?ятою такого змісту: суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених\~Законом України\~«Про приватизацію державного житлового фонду. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви. Статтю 391\~ЦК України доповнено частиною другою такого змісту: якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом. Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент отримання державного акта на право постійного користування та затвердження плану приватизації ДП «СП «Маслівське» земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 належала до державної форми власності. Висновком експерта за результатами проведення земельно технічної експертизи № 1925/10-2024 від 14 жовтня 2024 року встановлено накладення спірних земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га, на земельну ділянку 3222984300:02:207:0001. Відповідно до даних Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право приватної власності на спірні земельні ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за фізичними особами в 2013 2014 роках. Зокрема, право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 13 січня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 16 січня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 9998483 від 16 січня 2014 року; право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 29 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25 листопада 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8293178 від 25 листопада 2013 року. право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 16 січня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17 січня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 10009416 від 17 січня 2014 року; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 28 квітня 2014 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 30 квітня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 12794257 від 30 квітня 2014 року; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 22 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 23 квітня 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8271501 від 23 листопада 2013 року; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 21 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 25 листопада 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8296461 від 25 листопада 2013 року; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 21 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 22 квітня 2014 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 12594127 від 22 квітня 2014 року; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстровано 29 листопада 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 15 грудня 2013 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 8701516 від 05 грудня 2013 року. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388\~цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Добросовісний набувач - це особа, яка набула майно за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати. Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті\~388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Правила частини\~першої\~статті\~388 ЦК України\~стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п?ятої статті\~12 Цивільного кодексу України\~добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до статті 13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами першою та шостою\~статті 81 ЦПК України визначено, що \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на приписи пункту першого частини третьої статті 10 та частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17). Суду не повідомлено точних відомостей та не надано достовірних і належних доказів про підстави вибуття спірних земельних ділянок із власності держави чи територіальної громади, та підстави набуття права приватної власності на ці спірні земельні ділянки фізичними особами, які у подальшому відчужили такі земельні ділянки [PERSON] за оплатними договорами (договорами) міни. Зазначення представником позивача про набуття права власності на спірні земельні ділянки 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га фізичними особами внаслідок паювання під час розгляду цієї справи не підтверджено належними та допустимими доказами. Дані про видачу державного акта про право колективної власності КСП «Маслівське» на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:207:0001 відсутні. На підтвердження цієї обставини позивач долучив повідомлення ДП «Науково дослідний та проектний інституту землеустрою» щодо відсутності в архіві підприємства копії проекту землеустрою щодо приватизації КСП «Маслівське», а також відповіді Миронівської районної державної адміністрації Київської області № 10/28-32 від 30 липня 2019 року та № 10/28-50 від 30 серпня 2019 року, повідомлення Відділу у Миронівському районі ГУ Держеокадастру у Київській області № 31-10-0.31-1/362-19 від 02 серпня 2019 року. Тобто, наявність обставин, визначених частиною першою, четвертою статті 388 ЦК України позивачем не доведено, добросовісність набуття спірних земельних ділянок [PERSON] у цій справі позивачем не спростована. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року розширено права органів місцевого самоврядування, районних, обласних державних адміністрацій, обмежено повноваження органів Держгеокадастру на розпорядження землями сільськогосподарського призначення. З дня набрання чинності абзацом першим пункту 24 Перехідних положень ЗК України, тобто з 27 травня 2021 року, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зазначених у підпунктах а-е даного пункту Перехідних положень. У судовому засіданні встановлено, що спірні земельні ділянки знаходилися на території Маслівської сільської ради Миронівського району поза межами населеного пункту. Маслівська територіальна громада увійшла до складу Миронівської територіальної громади. Тож на цей час спірні земельні ділянки накладаються на землі, які відносяться до земель комунальної власності Миронівської територіальної громади, і перебувають в розпорядженні Миронівської міської ради. Даних про те, що Миронівська міська рада Обухівського району Київської області зверталася із позовом про витребування спірних земельних ділянок чи визнання будь-якого права на них суду не надано. Суду не надано також даних про те, що спірні земельні ділянки були продані або передані у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; були продані набувачам на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна; на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належали до об`єктів критичної інфраструктури, до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до об`єктів та земель оборони, до об`єктів або територій природно-заповідного фонду, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів (територій) на момент вибуття з володіння, до гідротехнічних споруд, за умови наявності підтвердних документів про статус таких об`єктів на момент вибуття з володіння, до пам`яток культурної спадщини, які не підлягали приватизації. Тому з урахуванням приписів частини третьої статті 388 ЦК України, а також з урахуванням приписів пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» щодо зворотної дії в часі цього Закону в частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування нерухомого майна, Миронівська міська рада Обухівського району, як розпорядник (власник) комунального майна не може витребувати земельні ділянки від добросовісного набувача [PERSON] , оскільки на час звернення позивача до суду та розгляду справи з моменту державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на спірні земельні ділянки за фізичними особами минуло більше десяти років. Із закінченням строку, який встановлений законом або договором на захист свого права, одна із сторін втрачає право на пред?явлення вимог, які б вона могла пред?явити в межах встановленого строку. Велика Палата Верховного Суду постанові № 183/1617/16 від 14 листопада 2018 року зазначила, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування. Судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості є підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З огляду на ці норми, внесенню запису про право постійного користування земельною ділянкою комунальної власності, право власності на яку не зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, повинно передувати внесення запису про право власника на таку земельну ділянку. Державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою без проведення державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку за власником неможлива. Суд враховує, що у цій справі орган місцевого самоврядування, у розпорядженні якого знаходяться землі комунальної власності (у цій справі Миронівська міська рада Обухівського району Київської області, яка залучена третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), не заявила самостійні вимоги про витребування спірних земельних ділянок у власність держави. Граничний строк для витребування спірних земельних ділянок закінчився. Земельні ділянки не належать до переліку майна, на яке не поширюється дія частини третьої статті 388 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов?язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред?явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов?язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов?язки цих третіх осіб. Вирішення заявлених позовних вимог, спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Закінчення перебігу граничного строку для витребування чи визнання права для власника майна унеможливлює захист його права, тому виключає можливість задоволення позовних вимог про витребування чи визнання речового права постійного користування на таке майно, яке є похідним від права власності на це майно. Щодо застосування статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об?єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об?єктами права власності народу відповідно до закону. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). Стеттею 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному\~законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із\~законом\~і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45). ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі\~закону\~чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що\~закон\~непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення\~закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. При розгляді справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України в поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції «…суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном, як про це зазначала раніше Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 у справі № 488/6211/14-ц, а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 зазначено, що: 5.57. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинне забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть. 5.58. Прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України\~втрачає такий статус, а відтак втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар. Адже не може добросовісний набувач відповідати у зв?язку з порушеннями інших осіб (продавця чи осіб, які його представляють у силу вимог закону), допущеними в межах процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, крім випадків передбачених у статті\~388 ЦК України. Втрата добросовісним набувачем свого статусу суперечить статті 388 ЦК України та призводить до позбавлення його майна, що змушує добросовісного набувача самостійно шукати способи відшкодування своїх втрат. Це, на погляд Суду, є неприпустимим, оскільки покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар, про що йдеться, зокрема, в пункті 6.53 постанови ВП ВС від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. Як зазначалося вище, для посилення захисту права добросовісного набувача майна було прийнято Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», у якому передбачено право добросовісного набувача на компенсацію вартості такого майна від органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, на користь якого витребувано таке майно (стаття 390 ЦК України). Зазначена норма закону має зворотню дію в часі, тому розповсюджується на спірні правовідносини. Суд враховує, що у цій справі орган місцевого самоврядування, у розпорядженні якого знаходяться землі комунальної власності (у цій справі Миронівська міська рада Обухівського району Київської області, яка залучена третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), не заявила самостійні вимоги про витребування спірних земельних ділянок у власність держави, що виключає можливість здійснення компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві від органу державної влади чи органу місцевого самоврядування на користь якого може бути витребувано таке майно. Добросовісність набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірні земельні ділянки позивачем не спростована, тож позбавлення її права власності на таке майно буде свідчити про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки на неї буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Мотиви суду про застосування позовної давності Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51\~рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570\~рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність нормами ЦК України поділена на загальну та спеціальну. Загальна позовна давність\~установлюється тривалістю у\~три роки\~(стаття 257 ЦК України). Статтю 261 ЦК України після частини сьомої доповнено новою частиною такого змісту: перебіг позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності. При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість. Представник відповідача Кришньової В.Д. у судовому засіданні, а також представник відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» шляхом подання письмової заяви, заявили про застосування наслідків спливу позовної давності до спірних правовідносин. Присічний строк і позовна давність це різні поняття, які регулюють строки здійснення прав у цивільному праві. Позовна давність - це строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Закінчення строку позовної давності не припиняє саме право, а лише ускладнює його захист у суді, оскільки відповідач може заявити про застосування позовної давності, і суд відмовить у позові. Присічний строк, на відміну від позовної давності, є строком існування самого права. Якщо присічний строк закінчився, право припиняється, і його вже неможливо захистити в суді. До прикладу у постанові КЦС ВС від 6 липня 2022 року у справі № 0808/7199/2012, ідеться про розмежування строків з огляду на можливість застосування до них норм щодо позовної давності. Суд зробив висновок, що передбачені частиною 1 статті 1211 ЦК України строки за цільовим призначенням є строками існування права (на відшкодування шкоди), а по суті це присічні строки. Такі строки не є позовною давністю, а тому норми про позовну давність, її зупинення і переривання на них поширені бути не можуть. Положеннями частини третьї статті 388 ЦК України встановлено присічний строк для витребування майна від добросовісного набувача державою та територіальною громадою на свою користь, якщо, зокрема, з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років, який є строком існування права. Оскільки вказаний строк закінчився, то матеріальне право, яке є суб?єктом судового захисту, припинено і його вже неможливо захистити в суді.\~Після закінчення строку існування суб?єктивного права, обмеженого присічним строком, можливість судового захисту цивільного права взагалі не виникає. За відсутності підстав у власника мана Миронівської \~міської \~ради Обухівського\~району Київської\~області (територіальної\~громади)\~ витребувати це майно від добросовісного набувача, такі вимоги до добросовісного набувача, які заявлені іншою особою, не відповідають критеріям законності. Суд встановив відсутність підстав для задоволення позову у зв?язку із недоведеністю існування порушеного права позивача. Правила позовної давності, зокрема і наслідки її спливу, не підлягають застосуванню у вказаному спорі. Щодо договорів оренди Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Враховуючи, що позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі № КВ-29, КВ-30, КВ-31, КВ-34, КВ 35, КВ 36, КВ 37, КВ- 28 від 22 лютого 2018 року є похідними від вимог про витребування у [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га, підстави для задоволення вказаних вимог КСП «Маслівське» відсутні. Висновки за результатами розгляду Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов таких висновків. Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона\~сама визначає\~стратегію свого\~захисту,\~зміст своїх\~вимог і\~заперечень,\~а також\~предмет та\~підстави позову,\~тягар доказування\~лежить на\~сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог. Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленного відповідача та обгрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушенного права. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником. Згідно правил\~статті 263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування з незаконного володіння [PERSON] земельних ділянок з кадастровими номерами 3222984300:02:007:0001, площею 4,323 га, 3222984300:02:007:0007, площею 4,9091 га, 3222984300:02:007:0016, площею 4,2969 га, 3222984300:02:013:0005, площею 4,3621 га, 3222984300:02:013:0011, площею 4,362 га, 3222984300:02:018:0001, площею 4,2733 га, 3222984300:02:022:0001, площею 4,2686 га, 3222984300:02:005:0013, площею 4, 1146 га на користь КСП «Маслівське» не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі № КВ-29, КВ-30, КВ-31, КВ-34, КВ 35, КВ 36, КВ 37, КВ- 28 від 22 лютого 2018 року, укладені між [PERSON] та ТОВ «Нива Миронівщини» є похідними від вимог про витребування у [PERSON] спірних земельних ділянок, які є предметом оренди, тому задоволенню також не підлягають. Щодо розподілу судових витрат Позивачем було сплачено 44723,03 грн судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зазначеного правила, судовий збір, сплачений позивачем поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed