Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» звернувся в грудні 2024р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, в якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 533.874 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.12.2019 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №305429 відповідно до якого боржник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позики кредитор виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням. Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за Договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 23 грудня 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 10 533.84 гривень з яких: 3200.00грн. заборгованості за тілом кредиту, 5660.80грн.\~ заборгованості по процентам за користування, 1 673.04 інфляційне збільшення. Також в подальшому, право грошової вимоги за договором позики за № 305429 від 02 грудня 2019 року за договором факторингу 22 лютого 2021 № 015-220221/1 перейшло від ТзОВ «Лінеура Україна» до\~ ТзОВ «Сіроко Фінанс». В свою чергу\~ право грошової вимоги за договором за № 305429 від 02.12.2019 року за договором факторингу від 05 лютого 2024 року №20240205/1 від ТзОВ «Сіроко Фінанс» перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором. Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором за № 305429 від 02.12.2019 року, та судові витрати по справі. 24.03.2025р. представник відповідача надав суду відзив, в якому просив позов задовольнити частково, оскільки сума заборгованості вказана позивачем є необгрунтованою. Просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору про надання споживчого кредиту №305429 від 02.12.2019 у розмірі 8986.96 з яких:\~ 3200 грн кредит, 4352 грн проценти за період 02.12.2019р.-24.02.2020р., 1434.96 грн інфляційні збитки за період 25.01.2020р.-21.02.2022р. 02.04.2025р. представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Представник відповідача просив позов задольнити частково на підставі викладеної позиції у відзиві.\~ Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.12.2019 року [PERSON] уклав з ТзОВ «Лінеура Україна» кредитний договір № 305429 шляхом підписання такого та графіку платежів електронним підписом електронним ідентифікатором, внаслідок чого отримав грошові кошти у розмірі 3200 грн. строком на 30 днів, акційна ставка - складає 1, 90% від суми позики за кожен день користування позикою. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 693, 50%. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним цифровим підписом та акцептована відповідачкем 02.12.2019, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду) з урахуванням положень ч.6,12 п.1 ст.3., ст.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію». В подальшому з ініціативи відповідача було укладено ряд Додаткових договірів від 14.12.2019р., 27.12.2019р. та 24.01.2020р., якими строк користування кредитом продовжено до 24.02.2020р., а відсоткову ставку знижено до 1.6% в день 9584 % річних) з 14.12.2019 року (а.с.18-20). Право грошової вимоги за договором позики № 399611 від 02.12.2019 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіроко Фінанс», що підтверджується договором факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року. Право грошової вимоги за договором позики № 399611 від 02.12.2019 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», що підтверджується договором факторингу № 20240205/1 від 05 лютого 2024 року; актом прийому-передачі Реєстру боржників від 24 листопада 2022 року; витягом з Реєстру боржників від 24 листопада 2022 року (а.с. 22-33). Згідно розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку) від 20 грудня 2024 року, станом на 20 грудня 2024 року заборгованість [PERSON] за Договором № 305429 від 02.12.2019 року становить 10533.84грн. та складається з 3200 грн.- заборгованості за тілом кредиту, 5660.80 грн.- заборгованості за процентами (за період з 02.12.2019р. по 24.02.2020 рік та з 25.02.2020р. по 19.03.2020р за п.3.4.3 договору), 1673.04грн.- інфляційних витрат за ст.625 ЦК україни за період з січня 2020р по лютий 2022р..Детальний розмір нарахованих відсотків за ставкою 1.9% та 1.6% в день та інфляційних втрат,\~ подано позивачем у відповіді на відзив. Частинами 1, 3 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Зі змісту ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. За ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зі змісту ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої та другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, так як такі нараховані по 21.02.2022р.. Отже, судом встановлено, що відповідач був ознайомлений із вказаними у вищевказаному договорі умовами користування кредитними коштами із ними погодився. Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 305429 від 02.12.2019 року у розмірі 10533.84грн., яка складається з 3200 грн.- заборгованості за тілом кредиту, 5660.80 грн.- заборгованості за процентами, 1673.04грн.- інфляційного збільшення (інфляційних втрат за ч.2 ст.625 ЦК України). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. З долучених до позовної заяви договору про надання правової допомоги № 20241220.3 від 20 грудня 2024 року та орієнтовного розрахунку суми судових витрат до вказаного договору, вбачається, що орієнтований розмір понесених позивачем витрат у з`язку з розглядом цивільної справи за позовом ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] , становить 7000 грн. та складається з послуг, а саме аналіз наданих адвокатом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, підготовка позовної заяви, збирання доказів долучених до позовної заяви, підготовка та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20). Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України"). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20). Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19. Верховний Суд у своїй постанові від 28 червня 2023 року по справі № 369/576/22 зазначив, що суд може з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу, застосувавши критерії, визначені у ч.ч. 3, 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України. При цьому це не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру таких витрат. Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Як вбачається із згаданих вище документів наданих адвокатом, предметом наданої професійної правничої допомоги є аналіз наданих адвокатом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви, підготовка позовної заяви, збирання доказів долучених до позовної заяви, підготовка та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли щодо стягнення заборгованості в загальному розмірі 10533.84грн., справа спрощеного провадження. Отже при визначенні суми відшкодування, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, суд враховує, що складання позову у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів. Так, надання правничої допомоги адвокатом у даній справі зводилося до складання та подання позовної заяви, з мінімальною кількістю доказів, обґрунтування розрахунку заборгованості подетально наводилося вже після відзиву на позов. Враховуючи зазначене, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторони під час розгляду справи, суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у сумі 2000 грн., з врахуванням поданого заперечення відповідачем, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору. Згідно ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial