Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про виділ реальної частки нежитлових приміщень, що є у спільній частковій власності. Обгрунтовує позовну заяву тим, що 27 лютого 2002 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно до якого він придбав квартиру під [ADDRESS] . Вказує на те, що на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.09.2002 року N?383/10 «про затвердження актів державних технічних комісій про прийняття об?єктів в експлуатацію та внесення зміни в раніше прийняте рішення» було вирішено затвердити акт державної технічної комісії від 04 вересня 2002 року про прийняття в експлуатацію магазину по [ADDRESS] , що складає 4/100 ідеальних частини від житлового будинку, знято з балансу житлового фонду квартиру [ADDRESS] і внесено зміни в облікові документи. Зазначає, що 23.09 2002 року на підставі вищевказаного рішення було видано свідоцтво про право власності на магазин в частці 4/100, що розташований в [ADDRESS] , який належить йому, [PERSON] на праві приватної власності (загальна площа 30.00 кв.м.). Посилається на те, що він, є власником нежитлових приміщень(магазин) 2-1-2-3 загальною площею 30,2 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку літ. А по [ADDRESS] , складають 4/100 частин будинку згідно свідоцтва про право власності від 23.09.2002 року. Зазначає, що дані приміщення є ізольованими, не мають місць загального користування з іншими співвласниками та є окремим об?єктом. Вказує на те, що оскільки приміщення (магазин) [NUMBER] загальною площею 30,2 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] є ізольованими, не мають місць загального користування з іншими співвласниками та є окремим об?єктом, іншої можливості виділити частку нежитлових приміщень, що є у спільній частковій власності окрім як звернутись до суду немає, то можливо експлуатувати даний об?єкт самостійно і незалежно від будівлі в цілому. Просить виділити йому, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у приватну власність нежитлові приміщення (магазин) 2-1-2-3 загальною площею 30,2 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності на 4/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що зареєстроване за [PERSON] [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.06.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання. Представник позивача [PERSON] , адвокат Бишка А.Ф. направив до суду письмову заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Чернівецької міської ради, Осовська М.М., у судове засідання не з`явилася; скерувала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вирішення справи залишила на розсуд суду до вимог чинного законодавства. Згідно ч. 3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно положень ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши надані письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними та допустимими доказами встановлено, що 27 лютого 2002 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого позивач [PERSON] придбав у продавця квартиру під [ADDRESS] (а.с.8-9). На підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.09.2002 року N?383/10 «про затвердження актів державних технічних комісій про прийняття об?єктів в експлуатацію та внесення зміни в раніше прийняте рішення» було вирішено затвердити акт державної технічної комісії від 04 вересня 2002 року про прийняття в експлуатацію магазину по [ADDRESS] , що складає 4/100 ідеальних частини від житлового будинку, знято з балансу житлового фонду квартиру [ADDRESS] і внесено зміни в облікові документи (а.с.10). 23.09 2002 року на підставі рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 17.09.2002 року N?383/10 видано свідоцтво про право власності на магазин в частці 4/100, що розташований в [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності. В цілому складається з загальної площі 30.00 кв.м. (а.с.11) На магазин що розташований в [ADDRESS] за N?86 КП «БТІ ЧМР» виготовлено технічний паспорт на приміщення 2-1-2-3 буд. N?86 по [ADDRESS] . Відповідно до Плану поверху та Експлікації приміщення визначено номери приміщень у складі об?єкта нерухомого майна нежитлові приміщення (2-1-2-3) з їх характеристиками, що вбачається з технічного паспорта на приміщення 2-1-2-3 буд. N?86 по [ADDRESS] (а.с.12-16). Висновком «щодо технічної можливості поділу та виділу частки нерухомого майна в натурі» від 15.05.2025 року №824 КП «БТ» ЧМР також підтверджується, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень (магазин) 2-1-2-3 загальною площею 30,2 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку літ. А по [ADDRESS] , складають 4/100 частин будинку згідно свідоцтва про право власності від 23.09.2002 року. Зазначено, що дані приміщення є ізольованими, не мають місць загального користування з іншими співвласниками та є окремим об?єктом. Інвентаризаційна вартість приміщень становить 24 7010 (двісті сорок сім тисяч десять) грн. (а.с.17). Із довідки Чернівецького КОБТІ вбачається, що згідно наявних реєстрових книг та архівної справи буд. [ADDRESS] право власності на магазин, що складає 4/100 частини житлового будинку зареєстровано [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності від 23.09.2002 року виданого на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому за N?383, 10 та внесено в книгу за N?126, сторінка 113, дата реєстрації 27.09.2002 року. 01.01.2013 року Чернівецькому КОБТІ припинено доступ до Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.18). Згідно ст. 41 Конституції України кожному гарантується право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України, передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, шо право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Тобто, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України, річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Положеннями статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. При цьому, вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Тобто, частка яка виділяється повинна бути реально окремим об?єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень (магазин) 2-1-2-3 загальною площею 30,2 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку літ. А по [ADDRESS] , складають 4/100 частин будинку згідно свідоцтва про право власності від 23.09.2002 року. При цьому, вказані приміщення є ізольованими та не мають місць загального користування з іншими співвласниками та є окремим об?єктом. Таким чином, оскільки приміщення (магазин) 2-1-2-3 загальною площею 30,2 кв.м., у багатоквартирному житловому будинку по [ADDRESS] є ізольованими, не мають місць загального користування з іншими співвласниками та є окремим об?єктом, то то суд приходить до висновку, що можливо експлуатувати даний об?єкт самостійно і незалежно від будівлі в цілому, враховуючи те, що іншої можливості виділити частку нежитлових приміщень, що є у спільній частковій власності, окрім як звернутись до суду у позивача немає. Статтею\~81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі та

Outcome: approved