Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 11.07.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, який заявою від 12 вересня 2024 року уточнив та просить визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , права та обов`язки забудовника на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , права та обов`язки забудовника на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги являються дружина [PERSON] , син [PERSON] , які вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали разом зі спадкодавцем. Інші спадкоємці за законом першої черги [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] . [INFO] померла його мати [PERSON] . За життя заповіту не залишила. Спадкоємцем за законом першої черги являються син [PERSON] , який прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем, проте письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Горючкіної О.М. №705/02-14 від 23 червня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у спадкодавця. Процесуальні дії суду Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 липня 2023 року справу відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2023 року витребувано докази по справі. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2024 року витребувано докази по справі. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 вересня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 червня 2025 року ухвалено провести розгляд справи в заочному порядку. Аргументи учасників справи Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви представника від 20 лютого 2025 року позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданого 11 листопада 1981 року Іллічівським районним відділом ЗАГС Одеської області, [PERSON] та [PERSON] 18 квітня 1951 року уклали шлюб. На підставі рішення № 362/18 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих від 24 травня 1956 року, договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за №5-448 від 06 липня 1956 року, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності не оформлене, що підтверджено довідкою № 604, виданою 11 травня 2023 року КП «Ізмаїльське МБТІ». Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 30.10.2023 № 780, власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (рос. мовою) (1/1 частка) на підставі договору забудови від 06.07.1959, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської держнотконтори Пищевим І.І. в реєстрі № 5-448. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 серпня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . 15 лютого 1996 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] на користь брата [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2008, [PERSON] [INFO] померла. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.03.2013, [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 квітня 2021 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . 23 червня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . 27 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Горючкіної О.М. №705/02-14 від 23 червня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у спадкодавця. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. №343/02-14 від 15 квітня 2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у спадкодавця. Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить права та обов`язки забудовника на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради». Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, виникнення права власності на житлові будинки та споруди залежить від державної реєстрації цього права. За життя спадкодавець розпочав процедуру оформлення права власності на житловий будинок, проте не встиг оформити право власності на нього - прийняття цього будинку до експлуатації та зареєструвати право власності на жилий будинок, тому у позивача в порядку спадкування за законом виникає право, як забудовника вказаного об`єкта незавершеного будівництва, введення його до експлуатації і оформлення у власність з наступних підстав. Житловий будинок, збудований [PERSON] на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва житлового будинку, будівництво якого закінчено та який фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням. Згідно технічного паспорту на спадковий об`єкт нерухомого майна будинок з господарськими будівлями та спорудами, виготовлений станом на 20 квітня 2023 року ФОП [PERSON] , загальна площа житлового будинку становить 71,7 кв. м, житлова 44,2 кв. м. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, право на яке підлягає успадкуванню на загальних підставах і з дотриманням будівельних норм і правил введенню до експлуатації та оформленню права власності. Будівництво за життя спадкодавця закінчено і він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не прийнятий до експлуатації і право власності на нього не оформлено у зв`язку зі смертю забудовника [PERSON] , померлого [INFO] . Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд враховує, що вичерпані всі можливості оформлення спадщини на житловий будинок у позасудовому порядку, тому у позивача є всі підстави для звернення до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № від 07.09.2016 року, а також постанова від 16.12.2015 року. Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17). Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18). Інформація про наявність заповіту, складеного та посвідченого від імені [PERSON] , померлого [INFO] , відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , повторно виданим 11 листопада 1981 року Іллічівським районним ЗАГС Одеської області; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 травня 1956 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; - син [PERSON] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00039223481 від 11 квітня 2023 року; - донька [PERSON] , що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00039222458 від 11 квітня 2023 року та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 22 серпня 1969 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, згідно якого [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] ». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на вищезазначений будинок, тобто вважаються такими, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Крім цього встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР 1963 року звернулись до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на користь брата [PERSON] , що підтверджено відповідною заявою від 15 лютого 1996 року у спадковій справі №90/1996. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.3,5 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07 квітня 2021 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з прав та обов`язків забудовника на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку вона прийняла після смерті чоловіка [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] , відсутня. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 травня 1956 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відповідними записами у будинковій книзі на вищезазначений будинок, тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] . 23 червня 2023 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] . Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Горючкіної О.М. №705/02-14 від 23 червня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлого [INFO] оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у спадкодавця. 27 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. №343/02-14 від 15 квітня 2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи та реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у спадкодавця. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги що іншим окрім судового шляхом захистити права позивача не видається можливим, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на спадкове майно, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. Обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено.

Outcome: approved