Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У грудні 2023 року адвокат Скоромна Ірина Миколаївна в інтересах [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) та просила суд виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. У обґрунтування вимог представник позивача вказує, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . На початку вересня власник приїхав до вказаної квартири, переконатися, що згідно п. 4.2.4. договору іпотеки від 01.12.2020 року іпотекодавець [PERSON] самостійно звільнила квартиру. Відповідач позивачу пояснила, що звільняти квартиру відмовляється, викликала кілька чоловіків, які погрожували власникові та намагалися виштовхати з квартири застосовуючи фізичну силу, на місце було викликано поліцію, яка порадила звернутися до суду. Так, згідно п. 4.2.3. договору іпотеки від 01.12.2020 року іпотекодавець зобов`язаний у разі невиконання умов основного зобов`язання і звернення стягнення на предмет іпотеки відшкодувати іпотекодержателю у повному обсязі всі витрати пов`язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, включаючи судові витрати. Позивач кілька разів намагався у досудовому порядку домовитися з відповідачем про добровільне виселення та щоразу був фізичний опір зі сторони відповідача. Відповідач у квартирі не зареєстрована , жодних підстав законного перебування у ній не має, її небажання виїхати з займаного житла не дає можливості власнику здійснювати ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2024 року позовну заяву [PERSON] - залишено без руху. 08.02.2024 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 08.01.2024 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. 12.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, відповідач не визнає позовні вимоги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 12.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , надійшли заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 30.09.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 08.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 08.10.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. 30.01.2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 07.05.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи здійснювати без її участі, вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином. На адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з посиланням на те, що в цей день останній приймає участь в іншому судовому засіданні у Запорізькому апеляційному суді. З урахуванням того, що від представників відповідача на адресу суду неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи та з урахуванням того, що інтереси представника відповідача у цій же справі представляє ще один представник, а саме [PERSON] , яка не була позбавлена можливості як і відповідач з`явитися в судове засідання, суд розцінює вказані дії, як недобросовісну процесуальну поведінку, яка спрямована на затягування розгляду справи. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. З урахуванням тривалого перебування справи у суді, суд, вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних в ній доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Матеріалами справи встановлено, що 01.12.2020 року між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатнль) було підписано договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 1489, предметом якого є квартира [ADDRESS] , в забезпечення виконання основного зобов`язання по договору позики укладеного 01.12.2020 року. 19.01.2021 року між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] (первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до змісту якого первісний іпотекодержатель передав новому іптекодержателю всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Косенко М.О. 02.12.2020 року за реєстровим № 1489. 07.07.2023 року між [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] (первісний іпотекодержатель) та [PERSON] (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до змісту якого первісний іпотекодержатель передав новому іптекодержателю всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Косенко М.О. 02.12.2020 року за реєстровим № 1489. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 346147556 від 12.09.2023 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 33743880000, підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69248878 від 12.09.2023 11:06:18, приватний нотаріус Бадахов Юрій Назірович, Киїський міський нотаріальний округ м. Київ, зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 173,9 кв. м., житловою площею 75,7 кв. м. за [PERSON] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Зокрема, за змістом статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Право на житло гарантоване статтею 47 Конституції України. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений,або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Враховуючи, що квартиру, яка була предметом іпотеки забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки не застосовують положення статті 109 ЖК УРСР щодо надання іншого постійного житла одночасно з їхнім виселенням. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів скасування державної реєстраціх права власності позивача на спірну квартиру. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про виселення з квартири відповідача, підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки, стороною позивача підтвердженні документально понесені витрати на правову допомогу, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у заявленому розмірі. На підставі наведеного,

Outcome: approved