Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулося АТ «Акцент Банк» з посиланням на те, що [PERSON] звернувся до АТ "А-Банк" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк". 8 вересня 2024 року [PERSON] , будучи клієнтом банку, уклав з банком кредитний договір №АВН0СТ155101725778119334, відповідно до якого отримав кредит в розмірі 50000 грн., строком на 60 місяців, до 07.09.2029, зі сплатою процентів у розмірі 85 % річних. Станом на 23.04.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 78545,69 грн., з яких 50000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 26676,99 грн. - заборгованість по відсотках та 1868,70 грн. - заборгованість за пенею. Позивач просить\~суд стягнути\~з відповідача\~на користь\~АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 78545,69 грн., з яких 50000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 26676,99 грн. - заборгованість по відсотках та 1868,70 грн. - заборгованість за пенею та сплачений ними судовий збір. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 9 травня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 60). Представник позивача\~в судове\~засідання не\~прибув,\~АТ «Акцент\~Банк» про розгляд справи повідомлене належним чином (а.с. 63-66), в позовній заяві зазначив, що просить справу розглядати без участі представника позивача (а.с. 2-9). Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 67, 72), про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України). Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] 31.10.2022 звернувся до АТ "А-Банк" щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ "А-Банк"(а.с. 10-11). 8 вересня 2024 року [PERSON] , будучи клієнтом банку, звернувся до АТ "А-Банк" з заявою про надання послуги "Швидка готівка" та уклав з банком кредитний договір №АВН0СТ155101725778119334, відповідно до умов якого [PERSON] на підставі особистого волевиявлення, просить надати йому в АТ "А-Банк" кредит за послугою "Швидка готівка" (а.с. 16-18). Відповідно до п.п. 1-7 Договору кредит надається на споживчі цілі; мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; сума кредиту 50000 грн.; строк кредиту 60 місяців, з 08.09.21024 по 07.09.2029; процентна ставка (фіксована) - 85% на рік, які сплачуються у складі щомісячного платежу. Розрахунок процентів здійснюється на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, за формулою: сума заборгованості * річну відсоткову ставку/360 днів (умовно) на рік. Розмір щомісячного платежу - 3644,77 грн.. Відповідно до п. 8. Договору денна процентна ставка, яка становить 0,18%. Пунктом 9 Договору погоджена платіжна картка, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 5169155129920755. Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить (загальна вартість кредиту) 2118279,49 грн. (п. 10 договору). На підтвердження факту укладення кредитного договору з відповідачем банк надав до позовної заяви Анкету-заяву, заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Паспорт споживчого кредиту, Заяву про надання послуги «Швидка готівка». Суд встановив, що, згідно з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. До позовної заяви позивач\~не надав\~Умови та Правила надання банківських послуг, з якими ознайомлено відповідача до підписання цієї заяви. Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту\~не містить підпис\~відповідача в графі «підпис споживача». На підтвердження обставини надання відповідачу кредитних коштів позивач подав разом з позовом меморіальний ордер № TR/39236826/26973/65455\~від 08.09.2024\~(а.с.\~24), згідно з відомостями якого проведено успішну транзакцію у розмірі 50000,00 грн., призначення платежу: видача кредиту згідно договором АВНОСТ155101725778119334 від 08.09.2024. Водночас,\~в графі «платник» зазначено відповідача [PERSON] , в графі «отримувач»\~ПАТ «Акцент-Банк». На підтвердження розміру заборгованості позивач подав Виписку по кредиту за період з 08.09.2024 по 22.04.2025 за договором, згідно з якою станом на 22.04.2025 розмір заборгованості становить 78429,04 грн. (а.с.24). В графі «Тіло кредиту» цієї Виписки на дату 08.09.2024, а також за весь період наданих відомостей зазначено «0» (а.с.24). Також на підтвердження розміру заборгованості позивач надав складений ним документ з назвою «Розрахунок заборгованості» (а.с. 23), за яким заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 23.04.2025 становить78545,69 грн., з яких 50000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 26676,99 грн. заборгованість за нарахованими процентами та 1868, 7 грн. заборгованість за пенею. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст.\~525,\~526,\~546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України,боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1ст. 1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»,електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором\~це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з іст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2ст. 43 ЦПК України,обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. Відповідно до приписів\~ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Звертаючись до суду з цим позовом АТ «Акцент-Банк» посилається на те, що між ним та відповідачем у справі укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачу шляхом зарахування на зазначений у Анкеті-заяві кредитний рахунок надано кредит зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, що погоджений сторонами договору під час його укладання. До позовної заяви АТ «Акцент-Банк» додало розрахунок заборгованості за договором, копію Анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, копію паспорта громадянина України на ім`я відповідача, Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», Заяву про надання послуги «Швидка готівка», розрахунок заборгованості, виписку по кредиту. Однак, суд вважає ці документи такими, що не підтверджують умов кредитування та розміру заборгованості з огляду на таке. Суд встановив, що, згідно з анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір. До позовної заяви позивач\~не надав\~Умови та Правила надання банківських послуг, з якими ознайомлено відповідача до підписання цієї заяви. Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту (а.с.14-15)\~не містить підпис\~відповідача в графі «підпис споживача». Також суд встановив, що надані до позовної заяви документи не доводять належність (відкриття на ім`я відповідача) рахунку, на який за твердженням позивача перераховано кредитні кошти. Водночас на підтвердження обставини надання відповідачу кредитних коштів позивач подав разом з позовом меморіальний ордер ордеру N TR/39236826/26973/65455 від 08.09.2024 (а.с. 24), згідно з відомостями якого проведено успішну транзакцію у розмірі 50000,00 грн., призначення платежу: видача кредиту згідно договору № АВН0СТ155101725778119334 від 08.09.2024. Водночас,\~в графі «платник» зазначено відповідача [PERSON] , в графі «отримувач»\~ПАТ «Акцент-Банк». Вказана обставина свідчить про те, що цей меморіальний ордер не є доказом надання відповідачу кредитних коштів у спірних правовідносинах, а навпаки засвідчує обставину перерахування коштів відповідачем на користь позивача у розмірі 50000,00 грн. Крім цього, суд встановив, що на підтвердження розміру заборгованості позивач подав Виписку по кредиту за період з 08.04.2024 по 22.04.2025 за договором. Водночас у графі «Тіло кредиту» цієї Виписки на дату 03.04.2024, а також за весь період наданих відомостей зазначено «0». Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц,\~виписка за картковим рахунком\~відповідача, що міститься в матеріалах справи є належним доказом для визначення заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. Проте, надана позивачем Виписка по кредиту містить відомості виключно про нарахування, здійснені банком, та інформацію щодо заборгованості. У ній відсутня інформація про здійснення чи не здійснення відповідачем сплати коштів на виконання умов цього договору, а також не містить відомості стосовно того чи користувався він наданими у кредит коштами. Суд бере до уваги відомості наданого позивачем складеного ним документа з назвою «Розрахунок заборгованості» (а. с. 23). При цьому суд враховує, що цей документ складений особисто позивачем, у зв`язку з чим суд оцінює його як твердження позивача, яке підлягає доказуванню на загальних підставах. Водночас відомості наданого позивачем Розрахунку заборгованості та Виписки по кредиту містять суперечливі відомості щодо вказаних судом обставин стосовно надання відповідачу суми кредиту в зазначеному позивачем розмірі, а також щодо розміру такої заборгованості на початковому періоді існування правовідносин між учасниками справи. Суду не надана\~Виписка по рахунку, яка є первинним документом та може бути належним доказом цих обставин у розуміння означеного висновку Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, що позивач не довів обставини погодження сторонами всіх істотних умов договору, обставини щодо належності відповідачу вказаного у позові та додатках до нього рахунку, щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, а також щодо обставин користування відповідачем кредиту та здійснення чи не здійснення ним погашення суми кредиту , наявності та актуального розміру заборгованості. Крім цього, суд зазначає, що надані суду розрахунок заборгованості, виписка по кредиту також не є документами, які посвідчують погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів. Цей висновок суду ґрунтується на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, згідно з яким Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вказані висновки Великої Палати Верховного Суду є обов`язковими до врахування судом. З огляду на предмет правового регулювання та встановлені судом обставини у цій справі, суд вважає ці висновки застосованими під час розгляду цієї справи. Крім того, Паспорт споживчого кредиту взагалі не містить підпису відповідача. Проте, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують). Однак, позивач не надав суду належних та допустимих доказів погодження сторонами договору та його укладення, а також його укладення саме на таких умовах, про які стверджує позивач. Крім цього, позивач не надав доказів того які саме суттєві умови існували та були погоджені сторонами договору під час його укладання. Водночас без наявності у матеріалах справи доказів щодо суттєвих умов кредитування, які були погоджені сторонами цього договору під час його укладання у встановленому законом порядку, а також доказів надання відповідачу кредитних коштів, користування ними, здійснення чи не здійснення часткових сплат відповідачем неможливо здійснити перевірку підстав та правильності нарахування процентів, а також встановити наявність та актуальний розмір заборгованості за цим договором. За цих обставин суд вважає, що позивач не довів укладення договору на вказаних ним у позові умовах, наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у позовній заяві та наданих до неї документах. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства, суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявність у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Верховний Суд у постановах від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18, від 14.07.2021 у справі № 641/2207/18 виснував, що\~наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом\~існування між сторонами договірних відносин\~та\~розміру боргу. Суд наголошує, що у справі, що є предметом розгляду, ставлячи питання про стягнення з відповідача суми заборгованості позивач в якості єдиного доказу її існування у визначеному ним розмірі надає лише односторонньо складений самим позивачем документ - розрахунок заборгованості. Суд вважає ці висновки Верховного Суду застосовними до спірних правовідносин. З огляду на це суд висновує, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту існування у відповідача простроченої заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві. Отже, позивач не довів вказані обставини та як наслідок не довів обґрунтованість позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Outcome: dismissed