Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є батьком її неповнолітнього онука [PERSON] . Мати дитини ( її донька) [PERSON] , [INFO] , зникла безвісті [INFO] в районі н.п. Руське Порічне Курської області рф під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини. З самого народження дитини і на даний час, батько хлопчика - відповідач [PERSON] , не піклувався про сина, навіть з пологового будинку його не забирав. Участі у вихованні та утриманні дитини не приймав і не приймає, взагалі дитиною не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя сина, матеріально дитину не забезпечує, повністю нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. На даний час дитина проживає разом з нею та її чоловіком. Вони самостійно виховують онука, піклуються про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, забезпечують дитину матеріально. Відповідач свою поведінку змінювати не бажає, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. За вказаних обставин позивачка вважає, що є всі законні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] . Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання також не з`явився, проте надав заяву, в якій зазначає, що з позбавленням його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина згоден, справу просить розглядати за його відсутності. Представник третьої особи - головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області Топчій В.М. в судове засідання також не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала позовні вимоги позивачки в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Крім того, представила суду висновок виконавчого комітету Глухівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] . Враховуючи викладене та зважаючи на положення ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Так, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] народився [INFO] в с. Дунаєць Шосткинського (Глухівського) району Сумської області, про що 16 червня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 04, і його батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.7). Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , зникла безвісті 14.12.2024 в районі н.п. Руське Порічне Курської області рф під час виконання нею бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.12) Неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю бабусею по матері - позивачкою [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] , які займаються його вихованням за матеріально забезпечують всім необхідним (а.с.6-8) Відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянином рф., проживає на території України по посвідці на постійне місце проживання, за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). За інформацією директора Дунаєцького навчально-виховного комплексу: Дошкільний навчальний заклад - Загальноосвітня школа I-II ступенів Глухівської міської ради від 11.04.2025, неповнолітній [PERSON] з 2020 р. є вихованцем вказаного навчального закладу, учнем 2-го класу. За час навчання дитини у вказаному закладі батько дитини, [PERSON] , з закладом освіти контакту не підтримує, з класоводом не спілкується, жодного разу ні виховних заходів, ні батьківських зборів не відвідував, взагалі сином не цікавився та участі у його вихованні не приймає (а.с.14). Висновком виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області від 24.06.2025 за № 01-16/968 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини. Висновок обгрунтовано тим, що [PERSON] повністю розуміючи наслідки своєї винної поведінки, не має бажання змінити її, самоусунувся від належного виконання батьківських обов`язків щодо виховання, матеріального забезпечення та морального розвитку дитини, систематично порушує право дитини на забезпечення батьками піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Винність своєї поведінки і всі правові наслідки розуміє. З позбавленням його батьківських прав згоден. Під час співбесіди з неповнолітнім [PERSON] , останній про батька розмовляти не хоче. Дитина не сприймає його, як члена сім`ї, так як він взагалі не присутній в його житті. Всі питання щодо виховання і утримання хлопчика вирішуються бабусею [PERSON] , з якою проживає дитина після зникнення безвісті матері під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини, самостійно без участі та підтримки батька (а.с.30-31). Згідно письмової заяви відповідача [PERSON] , наданої ним до суду 18.06.2025, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки він не має наміру займатися його вихованням та утриманням (а.с.26). Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а відповідно до частини четвертої статті 155 цього Кодексу ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (частина перша статті 165 СК України). Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Аналізуючи перелічені вище докази та норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов висновку, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина, оскільки зовсім не займається його вихованням, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не цікавиться його життям, не спілкується з ним, не відвідує, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально дитину ніяким чином не забезпечує, і таким відношенням до сина, порушує його права та інтереси. Обставин, які якимось чином перешкоджали б відповідачу виконувати свої батьківські обов`язки, судом не встановлено. А тому, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] .

Outcome: approved