Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" (далі ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 31 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАЙМЕР" (далі ТОВ "ЗАЙМЕР") та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №109449, відповідно до умов якого ТОВ "ЗАЙМЕР" надав відповідачці кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом 2 % в день або 730 % річних. 28 жовтня 2021 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно з яким ТОВ "ЗЕЙМЕР" відступило ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" право грошової вимоги за кредитним договором №109449 від 31 січня 2020 року. Відповідачка умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконала, внаслідок чого допустила заборгованість у розмірі 20880,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 4000,00 грн, та простроченої заборгованості за процентами 16880,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін. Крім того, у поданій письмовій заяві від 13 червня 2025 року просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Відповідачка згідно поданої письмової заяви також просила розгляд справи проводити без її участі. Крім того, відповідачка звернулась з письмовим клопотанням про зменшення судових витрат на правову допомогу до 3000,00 грн, просить врахувати що на її утриманні перебуває малолітня дитина, при цьому її місячний дохід у виді заробітної плати складає 8000,00 грн На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 31 січня 2020 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 109449, відтворений шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на її номер мобільного телефону, за умовами якого ТОВ "ЗАЙМЕР" надало [PERSON] кредит у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів, а саме до 29 лютого 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Кредит надано в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачкою (а.с. 14-16). Акцепт договору позичальком (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі https:www.sly.com.ua/ - одноразовий ідентифікатор KL5066 31 січня 2020 року відправлено відповідачці на номер телефону [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "ЗАЙМЕР" про ідентифікацію позичальника (а.с. 10). Транзакція зарахування кредитних коштів у розмірі 4000,00 грн на платіжну картку відповідача № [NUMBER] проведена 31 січня 2020 року, що підтверджується довідкою ТОВ "Платежі Онлайн" від 25 лютого 2025 року (а.с. 26). 28 жовтня 2021 року між ТОВ "ЗАЙМЕР" та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" укладено договір факторингу №01-28/10/2021, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "ЗАЙМЕР" передав (відступив) ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" за плату, а ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" прийняв належні ТОВ "ЗАЙМЕР" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору (а.с. 17-20). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 109449 від 31 січня 2020 року в сумі 20880,00 грн, з яких: 4000,00 грн сума виданого кредиту, 16880,00 грн залишок по відсоткам (а.с. 9). Відповідно до наданої позивачем виписки з особового рахунка за кредитним договором № 109449 від 31 січня 2020 року вбачається, що відповідачка зобов"язання за договором не виконала, після відступлення права грошової вимоги платежів для погашення існуючої заборгованості не здійснювала (а.с. 8). 31 січня 2025 року позивач направляв на адресу відповідачки вимогу про виконання зобов"язання за кредитним договором (а.с. 7, 29), яку залишено без виконання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З кредитного договору № 109449 від 31 січня 2020 року, вбачається що його укладено в електронній формі. У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"). У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачкою кредитного договору та отримання кредитних коштів. Розрахунки підтверджують існування заборгованості. Копії договорів відступлення прав вимоги підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ "ЗАЙМЕР" за кредитним договором № 109449 від 31 січня 2020 року, до позивача у справі. Відповідачка не довела належного виконання зобов`язання за кредитним договором, відзив на позов не надала. Разом з тим, слід звернути увагу на наступне. Позивач, зазначаючи в позовній заяві про наявність заборгованості по відсоткам в сумі 16880,00 грн. не навів розрахунок з якого було б видно за який період нараховувалися відсотки. У виписці з особового рахунку за кредитним договором № 109449 від 31 січня 2020 року (а.с. 8) також вказано про наявність вказаної заборгованості по відсотках, однак не наведено розрахунку. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору № 109449 від 31 січня 2020 року, кредит надано строком на 30 днів. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, рішенні Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ст.1050 ЦК України. Таким чином, сума нарахованих відсотків за користування кредитом протягом 30 днів з урахуванням відсоткової ставки 2 % на добу повинна становити 2400,00 грн (4000,00 грн.*2%*30днів=2400,00 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача. Вказана сума відсотків також зазначена у рафіку розрахунків та орієнтованій сукупній вартості кредиту зазначеному у Додатку № 1 до договору № 109449 від 31 січня 2020 року. Доказів на підтвердження продовження строку кредитування позивачем не надано. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідачка порушила умови договору, на час ухвалення рішення позивачу за відступлення права вимоги борг не сплатила, та таких обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в сумі 6400,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 4000,00 грн. та 2400,00 грн заборгованість по відсоткам. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між стронами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов"язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обргунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо вречулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року укладеного між ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" та адвокатом Пархомчук С.В. (а.с. 11-12), додаткової угоди № 1 від 27 грудня 2024 року до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 13-16), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Пархомчук С.В. (а.с. 28), довіреність (а.с.101), акт про отримання правової допомоги від 09 червня 2025 року (а.с. 102), рахунок від 09 червня 2025 року правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 107), копію платіжної інструкції № 3 9409 від 09 червня 2025 року про оплату ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" за правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року у розмірі 10500,00 грн (а.с. 106). Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 09 червня 2025 року адвокатом Пархомчук С.В. зазначено: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості 1 година - 2000,00 грн; складення та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 2,5 години - 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг "Єдиного державного реєстру судових рішень" щодо процесуального статусу судової справи 1,5 години - 3000,00 грн; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн. Враховуючи складність справи, яка є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2500,00 грн витрат на правничу допомогу. У стягненні решти витрат на правничу допомогу позивачу суд ухвалює про відмову. Крім того, при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а. с. 35). З огляду на вище викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (30,65 %) в розмірі 742,46 грн.

Outcome: partial