Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

18 березня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Горшкова Галина Іванівна, в якій вона просить розірвати шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 21 вересня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 4634, свідоцтво про шлюб [NUMBER] . Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначає, що сімейне життя не склалось через нерозуміння одне одного та різні погляди на життя, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги. [PERSON] вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 березня 2025 року визначено головуючого суддю Юрлагіну Т.В. 24 березня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 03 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача на військовій службі у складі Національної гвардії України під час воєнного стану Ухвалою суду від 14 травня 2025 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням на військовій службі - відмовлено. 10 червня 2025 року від відповідача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про надання строку на примирення. Ухвалою суду від 16 червня 2025 року у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про надання\~строку на\~примирення - відмовлено. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що з [PERSON] разом не проживають, вона з сином з лютого 2025 року проживали у її батьків, однак вже у квітні орендували квартиру та проживають окремо. Вказала, що з відповідачем спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету. Зазначила, що відповідач нехтував виконанням обов`язків чоловіка та батька, основне фінансове навантаження перебувало на ній, крім того, увесь побут також був на ній. Чоловік не дає їй відчуття безпеки, з його боку мало місце домашнє насилля, психологічний тиск на неї, з його боку були зради, поведінка була байдужою та ворожою. Зазначила, що їх спільна дитина страждає через постійні скандали, подальше їх спільне проживання суперечить її інтересам та інтересам дитини. З огляду на вищевикладене просила розірвати шлюб. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позицію [PERSON] , просила позов задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документу [PERSON] в його електронний документ, доставлено 12.06.2025. Крім того, відповідач повідомлявся шляхом направлення sms повідомлення, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber», доставлено 12.06.2025 15:28:32. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Посилання відповідача на неотримання позовної заяви та не ознайомлення з її змістом спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до довідки про доставку електронного документу, копію позовної заяви з додатками (назва файлу Adobe Scan 13/05/2025) було надіслано одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, доставлено до електронного кабінету: 13.05.2025 17:34:49. Враховуючи те, що відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області, про що складено відповідний актовий запис № 4634, свідоцтво про шлюб [NUMBER] ( а.с.6). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 3552 від 01 жовтня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7). За змістом ч. 1 ст.24 СК України та ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3, ч. 4 ст.56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Згідно з ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114\~Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідач у своїх заявах зазначав про необізнаність про намір позивача розірвати шлюб, та що вони проживають однією сім`єю. Разом з тим, чинним СК України не допускається примушування до шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися напружені стосунки, шлюбні відносини вони не підтримують. Позивач на розірванні шлюбу наполягає і на примирення не згодна, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, є її свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при реєстрації шлюбу позивачка не змінювала своє прізвище. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved