Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 27 червня 2008 року, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1243. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 27 червня 2008 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого у сторін є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що протягом десяти років взаємини з дружиною складались позитивно. Проте, протягом останніх років у них почали виникати суперечки та непорозуміння, які переростали у конфлікти. Спільне сімейне життя між ними не склалось через різні погляди на життя та обов`язки, тривалий час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові та поваги. Позивач вважає примирення неможливим, оскільки шлюб існує формально, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, відтак просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 22.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, відповідно до якої просить розглядати справу без його участі, позов підтримує та просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позовних вимог, не заперечує щодо їх задоволення, просить здійснювати розгляд справи без її участі. Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1\~ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2\~статті 112 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2008, [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2008 року уклали шлюб, зареєстрували такий у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1243. У зв`язку із державною реєстрацією шлюбу, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». В подружжя є двоє неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.01.2010. Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не проживають разом, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої доньки, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та розірвати шлюб. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., а відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на його користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112 СК України,

Outcome: approved