Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

23 липня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 жовтня 2017 року у сумі 53100,68 грн. станом на 02 липня 2024 року, а також судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 11 жовтня 2017 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», з метою укладання кредитного договору № б/н. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При порушенні строків платежів відповідач сплачує банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної місячної процентної визначеної в Тарифах, що діє на дату нарахування відсотків. Відсотки в подвійному розмірі, замість базового розміру процентної ставки, зазначеного в Тарифах, нараховується від сум загальної заборгованості з моменту виникнення заборгованості під час дії пільгового періоду за карткою, внаслідок не внесення щомісячного мінімального платежу в повному обсязі. У зв`язку з несплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків у строк встановлений договором, виникла заборгованість, яка станом на 02 липня 2024 року становить 53100,68 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 29775,87 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 23324,81 грн. Оскільки відповідачем в добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку. У встановлений законом строк відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та не обґрунтованість. В обґрунтування зазначив, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за Кредитним договором № б/н від 11 жовтня 2017 року у сумі 53100,68 грн , а саме, не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам, з чого вбачається, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені. Зазначив, що надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та і н.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Просив суд звернути увагу на те, що позивачем у додатках до позовної заяви додано копії Анкети-заяви, але відсоткової ставки, яка буде нараховуватися не вказано, та не було його проінформовано. Крім цього, вказав, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, розміщених на сайті Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитним коштами. Той факт, що відповідач фактично користувався грошовими коштами не можна вважати достатнім доказом укладення договору кредиту на умовах сплати значених у позові процентів, оскільки у даному випадку згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, саме на Банк покладено тягар доведення факту та умов укладення договору, на підставі якого був заявлений позов. І лише при доведеності цих обставин у відповідача виникає процесуальний обов`язок їх спростування, що відповідає принципу рівності сторін, частина 2 статті 12 ЦПК України. Доказування не може гуртуватися на припущеннях, частина 6 статті 81 ЦПК України. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк, має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України не можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Крім цього, роздруківка із сайту позивача не може вважати належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Представником позивача до суду подана відповідь на відзив в якій заперечував обставини викладені відповідачем у відзиві. Просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В обґрунтування зазначив, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг (яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір №б/н від 11 жовтня 2017 року, в А-Банку [PERSON] підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в A-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, у тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма, умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. Таким чином, відповідач сам погодилася як з Умовами та Правилами надання банківських послуг так і з необхідністю самостійного ознайомлення та сайті банку з їх оновленими версіями. Зазначив, що посилання відповідачем на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 в частині відмови у стягненні процентів жодним чином не обґрунтовано, оскільки в справі №342/180/17 розглядався випадок, коли Тарифи Банку не було підписано боржником. У даному ж випадку до матеріалів справи додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого. Договір підписано за допомогою простого електронного підпису шляхом підтвердження дзвінком 11 жовтня 2017 року з номера телефону [NUMBER] у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, який є аналогом власноручного підпису. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19 (стосовно підпису), дана судова практика у цій категорії справ є незмінною. Вважає, що в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, а посилатись на іншу судову практику (яка наявна по справах, де присутній Паспорт споживчого кредиту, якого не було у справі №342/180.17), а саме на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20, яка зазначає, що суд не звернув увагу на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору та паспорт споживчого кредиту, відповідач, відповідно до статей 3, 627 ЦК України доборовільно погодилася на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання. Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно з позовною заявою направив до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк». Рішенням загальних зборів акціонерів від 25 квітня 2018 року змінено організаційно-правову форму та назву на акціонерне товариство «Акцент-Банк». Згідно з частиною 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворюванням, а отже не тягне правонаступництва. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відповідно до частини 7, 11 статті 128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені судом належним чином про час і місце розгляду справи. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. З огляду на те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. 11 жовтня 2017 року [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк», з метою укладання кредитного договору № б/н. Відповідач підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», за змістом якої вона погодилася, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг. Згідно з заявою позичальника, остання ознайомлена та погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на 11 жовтня 2017 року, а також Тарифами банку. Крім вказаної заяви в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, підписаний 11 жовтня 2017 року простим електронним підписом клієнта [PERSON] шляхом підтвердження ОТП з номера телефону у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та тарифи, долучені до матеріалів справи, не містять підпису відповідача. З огляду на довідку, що міститься в матеріалах справи відповідачу Банком був встановлений кредитний ліміт, який станом на 11 жовтня 2017 року становить 2000,00 грн.; до 12 грудня 2018 року його було збільшено до 30000,00 грн.; до 23 листопада 2023 року ліміт збільшено 29800,00 грн. Строк дії картки продовжено до квітня 2027 року. Позивач, звертаючись з позовом, посилався на ту обставину, що він зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого ліміту, однак відповідач порушила умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 53100,68 грн., з яких 29775,87 грн - заборгованість за кредитом, 23324,81 грн. - заборгованість за процентами. Справа розглядається за поданими Банком доказами. Від відповідача заяви будь-яких інших заяв не надходило. Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до частини 1 статті 1049, частини 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що Банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання, в свою чергу позичальник навпаки, порушила умови Договору в частині вчасного повернення кредиту та процентів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічні висновки наведені Верховним Судом в постанові від 30.01.2018р. у справі №161/16891/15-ц. В усталеній практиці Верховного Суду, яка запроваджена Верховним Судом України в постанові від 15 грудня 2015 року у справі № 21-4266а15, наголошено, що для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, розрахунок не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Наявність складеного розрахунку заборгованості не є підставою для висновку, що фінансова операція щодо надання кредиту відбулася, якщо з інших даних (меморіальний ордер, платіжне доручення, виписка по банківському рахунку клієнта) не вбачається, що фактичний рух коштів по видачі кредиту відбувся. При цьому, суд наголошує, що доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2021 року по справі № 278/2177/15-ц зробив висновок, що заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. До матеріалів справи позивачем долучена виписка по картці [PERSON] , яка є первинним касовим документом, що підтверджує факт виконання позивачем взятих на себе зобов`язань та отримання відповідачем кредитних коштів. Із виписки по картці слідує, що відповідач, користуючись кредитними коштами, вчасно їх не сплачувала, допустила систематичне порушення умов повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим станом на 02 липня 2024 року за [PERSON] рахується заборгованість за тілом кредиту в сумі 29775,87 грн., яка підлягає стягненню в повному обсязі. Також Банком нараховано проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розуміла Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Не містять підпису відповідача і надані позивачем тарифи банку, якими передбачено нарахування процентів. Банк систематично змінює зміст Умов та Тарифів надання послуг, отже вести мову про те, що з жовтня 2017 року (коли сторони у справі уклали договір) до липня 2024 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату процентів у розмірах, визначених банком, виду картки, яку отримав позичальник, надані Умови самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи. В зв`язку з зазначеним, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг та тарифи не є належним доказом у справі. Стосовно паспорту споживчого кредиту, який підписано простим електронним підписом [PERSON] шляхом підтвердження ОТП з номера телефону клієнта у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг, суд зазначає наступне. У Паспорті споживчого кредиту за програмою кредитна картка, зазначено різні умови договору для карток «Універсальна», «Універсальна Голд», а в даній справі відсутні докази того, яка саме картка була надана в користування позичальнику, що не дає змоги суду встановити дійсні умови кредитування відповідача. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Отже, зі змісту Паспорту споживчого кредиту за програмою кредитної картки, що наданий позивачем, міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), а тому є лише пропозицією до укладення кредитного договору (офертою), а не складовою кредитного договору, оскільки у ньому визначені певні умови за різними кредитними картками, строк дії наданого для ознайомлення Паспорту споживчого кредиту. Крім того, в Анкеті-заяві від 11 жовтня 2017 року, яка підписана відповідачем, серед переліку документів, які у сукупності складають договір про надання банківських послуг, Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитної картки відсутній. Таким чином Паспорт споживчого кредиту за програмою кредитної картка, що наданий Банком, слід розцінювати як інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та є лише пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) ознайомлення позичальника з різними програмами кредитування відповідно до виду кредитних карток «Універсальна», «Універсальна Голд», а не складовою кредитного договору. Оскільки суд визнав неналежним доказом Умови та правила надання банківських послуг, суд не приймає в якості доказу і паспорт споживчого кредиту, який підписано простим електронним підписом у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг. За таких обставин та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком паспорт споживчого кредиту, тарифи та Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як належні та допустимі докази нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 23324,81 грн. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положення статей 625, 1049, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню частково. Підлягає стягненню заборгованість відповідача станом на 02 липня 2024 року у сумі 29775,87 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 29775,87 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1697,80 грн. (3028*56,07%/100%).

Outcome: partial