Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що останній працював слюсарем в службі газу СВП «Київські теплові мережі «ПАТ «Київенерго». 18.04.2017 позивач звернувся до директора СВП «Київські теплові мережі «ПАТ «Київенерго» з заявою про розірвання трудового договору, однак 21.04.2017 від директора підприємства надійшло повідомлення в якому останній зазначив, що заява позивача не підлягає задоволенню. Позивач вважає такі дії протиправними та звертається до суду із позовною заявою в якій просить суд зобов`язати відповідача внести зміни до дати звільнення позивача, видати належним чином оформлену трудову книжку та стягнути завдану моральну шкоду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2017 головуючим суддею у справі визначено суддю [PERSON] Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON] позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2017 головуючим суддею у справі обрано суддю [PERSON] , оскільки згідно Рішення Вищої ради правосуддя № 2765/0/15-17 від 12.09.2017 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку із поданням заяви про відставку. 14.06.2018 від відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення по справі. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2021 головуючим суддею у справі обрано суддю [PERSON]., оскільки згідно Рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08.04.2021 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку із поданням заяви про відставку. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON]. від 01.06.2021 цивільну справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON]. від 20.07.2021 замінено первісного відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на належного відповідача - АТ «К.ЕНЕРГО». Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON]. від 20.07.2021 задоволено заяву про зупинення провадження у справі до розгляду у Верховному Суді касаційної скарги [PERSON] у справі за його позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», правонаступником якого є АТ «К.ЕНЕРГО» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі і виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та припинення дискримінації конституційних, трудових, соціально-економічних прав та інтересів заступника Голови Незалежної професійної спілки «Свобода» в СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго». Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва [PERSON]. від 23.08.2023 замінено первісного відповідача Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на належного відповідача - АТ «К.ЕНЕРГО». Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 головуючим суддею у справі обрано суддю Якимець О.І., оскільки згідно Наказу № 3/02-02 від 11.01.2024 суддю Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON]. відраховано зі штату Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Якимець О.І. від 19.01.2024 позовну заяву прийнято до свого провадження та відновлено провадження у справі. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Якимець О.І. від 01.03.2024 провадження у справі закрито. Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 03.06.2024 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01.03.2024 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2024 головуючим суддею у справі обрано суддю Петрова Д.В. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В. позовну заяву прийнято до свого розгляду та призначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11.09.2024 від позивача на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.09.2024 клопотання позивача [PERSON] про заміну відповідача на правонаступника залишено без задоволення та прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. 04.11.2024 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. 17.01.2025 від позивача у справі надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 14.03.2025 від позивача на адресу суду надійшли зміни та уточнення до позовної заяви. 04.04.2025 від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на грошові коти, які належать відповідачу - КП «Київтеплоенерго». Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.04.2025 вищевказану заяву залишено без задоволення. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.05.2025 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, витребувано у Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» довідку про середній розмір заробітної плати на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування, або на аналогічній посаді станом на день винесення ухвали. 10.06.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію витягу із штатного розпису працівників КП «Київтеплоенерго» та копію довідки про посадовий оклад слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду дільниці з обслуговування газового господарства служби газу. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] працював слюсарем в службі газу СВП «Київські теплові мережі «ПАТ «Київенерго». 18.04.2017 [PERSON] подав заяву на ім`я директора СВП «Київські теплові мережі «ПАТ «Київенерго» про припинення трудового договору з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 21.04.2017. На підставі отриманої заяви в Товаристві було проведено перевірку з обставин зазначених у вказаній заяві. За результатами проведеної перевірки було встановлено, що обставини викладені позивачем в заяві не знайшли свого підтвердження, що зафіксовано Актом від 20.04.2017. Того ж дня позивачу було надіслано та особисто вручено відповідь на його заяву, в якій останньому було повідомлено про неможливість розірвання трудового договору відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, оскільки відсутні підстави та запропоновано позивачу написати заяву про звільнення відповідно до п. 1 ч. 1ст. 36 КЗпП України чи ч. 1 ст. 38 КЗпП України або ж продовжувати працювати в Товаристві. Від підпису про отримання вищевказаного листа позивач відмовився, про що складено відповідний акт від 20.04.2017 р. Після чого, 24.04.2017 р. та 25.04.2017 р. позивач знаходився у відпустці відповідно до поданої ним заяви, що свідчить про те, що він продовжив працювати. Починаючи з 26 квітня 2017 року [PERSON] не з`являвся на роботі та на телефонні дзвінки керівництва не відповідав про що були складені відповідні акти, наявні в матеріалах справи. 18 травня 2017 року на адресу, яка зазначена в особовій справі позивача, Товариством було направлено лист з проханням надати пояснення про причини невиходу на роботу в термін до 31.05.2017. Даний лист повернувся за адресою відповідача в зв`язку із закінченням терміну зберігання. Позивач є членом Незалежної професійної спілки «Свободи» ПАТ «Київенерго», зокрема є ще і заступником голови профспілки. Відповідно до ст. 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації: надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом. 06.06.2017 Товариство надіслало на адресу Незалежної професійної спілки «Свобода» АК «Київенерго» членом якої є позивач подання про надання згоди на звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. 26.06.2017 відповідно до Наказу № 3442-К було припинено трудовий договір з [PERSON] за прогули без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Листом голови виконавчого комітету НПС «Свобода» ПАТ «Київенерго», [PERSON] від 24.06.2017 р. № 14/6-КТМ повідомлено директора СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» про те, що член НПС «Свобода», інвалід 3 групи, слюсар служби газу, [PERSON] належним чином оформив та офіційно подав адміністрації письмову заяву про звільнення з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Згідно із частиною сьомою статті 43 КЗпП України та частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 226/1664/18. Таким чином, суд доходить висновку, що роботодавцем дотримано вимоги передбачені п. 4 ст. 40 КЗПП України, водночас профспілка не навела обґрунтованих мотивів, фактично відмовивши та надаючи вказівки роботодавцю про звільнення позивача на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Заява позивача була розглянута роботодавцем, 18.04.2017 року на адресу позивача було направлено відповідь СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго», в якій позивачу було повідомлено про неможливість розірвання трудового договору відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України, оскільки на це немає підстав та запропоновано написати заяву про звільнення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 36 КзпП України чи ч. 1 ст. 38 КЗпП України або продовжувати працювати в товаристві. 26.06.2017 р. відповідно до наказу № 3442-К було припинено трудовий договір з позивачем за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Розірвання трудового договору відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. У разі якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. Подання заяви про звільнення за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України не звільняє працівника від обов`язку виходити на роботу та виконувати передбачені трудовим договором обов`язки. У разі невидання наказу роботодавцем, непогодження з його діями, позивач мав право звернутися до суду з відповідним позовом. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 686/21225/17, провадження № 61-4487св19, від 16 грудня 2020 року у справі № 127/32612/18, провадження № 61-961 св 20. Щодо посилання позивача про те, що щодо викладених у його заяві фактів не було проведено службове розслідування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, є безпідставними, оскільки цією постановою затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Позивач обіймав посаду слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування 4 розряду у СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» та не належить до категорії осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Доводи позивача про те, що у день звільнення йому не було видано трудову книжку, довідку з місця роботи про розмір зарплати, а також письмово не повідомлено про належні йому до виплати грошові суми та не проведено із ним остаточний розрахунок, є необґрунтованими, оскільки у листі від 29 червня 2017 року позивача повідомлено, що його звільнено з роботи за прогули без поважних причин згідно з пунктом 4 частини першої статті КЗпП України та повідомлено, коли він може отримати трудову книжку. Щодо правонаступництва відповідача, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника). Поняття «правонаступництво юридичної особи», «правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи» і «процесуальне правонаступництво юридичної особи-сторони у справі» мають різний зміст. Правонаступництво юридичної особи має місце у випадку її припинення шляхом реорганізації: злиття, приєднання, поділу, перетворення (частина перша статті 104 ЦК України). У такому разі відбувається одночасне правонаступництво (передання) прав і обов`язків юридичної особи або, іншими словами, одночасне правонаступництво щодо майна, прав і обов`язків юридичної особи (частина друга статті 107 ЦК України). Тому правонаступництво юридичної особи, так само як і спадкове правонаступництво (стаття 1216 ЦК України), завжди є універсальним, тобто передбачає одночасний перехід до правонаступника за передавальним актом або розподільчим балансом (частина перша статті 104, статті 106 - 109 ЦК України) і прав, і обов`язків юридичної особи, яка припиняється шляхом реорганізації (пункти 37-38, 40-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17). Натомість правонаступництво прав та обов`язків юридичної особи не завжди є наслідком правонаступництва юридичної особи. А тому перше може бути не тільки універсальним (частина перша статті 104 ЦК України), але й сингулярним, тобто таким, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (частина третя цієї статті). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України), наприклад, смерті фізичної особи. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09.08.2019 року відбулася державна реєстрація змін найменування Акціонерне товариство «Київенерго» (ЄДРПОУ 00131305, м. Київ) на Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО» (ЄДРПОУ 00131305, м. Курахове) . Суд установив, що у спірних правовідносинах відбулось процесуальне правонаступництва про що постановлено ухвалу суду від 23 серпня 2023 року та замінено первісного відповідача Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на належного відповідача - АТ « К.ЕНЕРГО». Також, суд звертає увагу, що зазначене також вказано у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2022 року у справі № 758/9966/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПАТ «К.Енерго» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто щодо процесуального правонаступництва саме у трудових правовідносинах. З відповіді № 427560 від 30 січня 2024 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданої на запит Подільського районного суду м. м. Києва слідує, що статус Акціонерного товариство «К.Енерго» станом на 14 квітня 2023 року вказаний припинено, підстава: у зв`язку з визнанням Товариства банкрутом, номер запису: 1002711170096003414. Разом із тим з відповіді №620019 від 31 травня 2024 року, отриманої з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит Київського апеляційного суду вбачається, що Акціонерне товариство «К.Енерго» перебуває в стані припинення, дата та номер запису про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи, підстав для його внесення: дата запису: 30.04.2024 р., номер запису: 1002711180097003414, номер провадження про банкрутство №905/1965/19, дата провадження про банкрутство: 22.02.2024 р., найменування суду: Верховний Суд. На підставі Рішення Київської міської ради від 28.09.2006 № 9/66 було створено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та віднесено його до сфери управління виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації). Відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001 (Угода), укладеною між Київською міською державною дміністрацією та Акціонерною енергопосгачальною компанією «Київенерго» (в подальшому перейменована на ПАТ «КИЇВЕНЕРГО»), майно енергетичного комплексу міста Києва було передано у володіння та користування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО». Згідно рішення Київської міської ради від 24.04.2018 № 517/4581 зазначена Угода припиняє свою дію стосовно майна ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, сміттєспалювального заводу (Завод «Енергія») з 01.08.2018, а дію стосовно іншого майна - з 01.05.2018. Вказане майно у подальшому було закріплене за КП «Київтеплоенерго» на праві господарського віддання на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» та наказу Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.05.2018 № 224. Слід зауважити, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) відносно АТ «К.ЕНЕРГО» дані про юридичних осіб правонаступників відсутні. Так само в ЄДР відсутні дані про юридичних осіб, правонаступником яких є КП «Київтеплоенерго». Щодо посилання позивача на приписи ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про теплопостачання» в частині правонаступництва, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про теплопостачання» встановлено, що у разі якщо суб`єкту господарювання надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс (індивідуально визначене майно) з вироблення теплової енергії, такий суб`єкт стає правонаступником за борговими зобов`язаннями з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним). Отже, зазначена норма передбачає особливий вид правонаступництва, однією з умов якого визначено надання в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісного майнового комплексу (індивідуально визначеного майна) саме з вироблення теплової енергії. Частина 3 статті 22 Закону № 2633 визначає випадок правонаступництва за борговими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, який раніше використовував цілісний майновий комплекс з вироблення теплової енергії, новим суб`єктом господарювання, який одержав таке майно в користування. Цілісний майновий комплекс був повернутий власнику (територіальній громаді м. Києва, яку представляє Київська міська рада) попереднім користувачем (ПАТ «Київенерго») у зв`язку з припиненням дії угоди від 27.09.2001 про реалізацію проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва, на підставі якої попередній користувач володів та користувався комплексом. Отже, КП «Київтеплоенерго» стало правонаступником ПАТ «Київенерго» лише в частині з оплати спожитого природного газу, тобто в частині основного боргу (з дати затвердження мирової угоди від 09.10.2018). З наведеного можна зробити висновок, що визнання КП «Київтеплоенерго» винним за дії іншого суб`єкта господарювання - ПАТ «Київтеплоенерго» (у подальшому АТ «К.ЕНЕРГО» фактично покладе відповідальність юридичної особи приватного права ПАТ «Київтеплоенерго» на майно (кошти) суб`єкта публічного права (на КП «Київтеплоенерго»). Окрім цього, позивач [PERSON] не перебуває (перебував) у трудових відносинах з КП «Київтеплоенерго», отже позовні вимоги в частині зобов`язання звільнення останнього та видачі йому трудової книжки, а також стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з КП «Київтеплоенерго» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки суб`єктом господарювання ПАТ «Київенерго» (у подальшому АТ «К.ЕНЕРГО») не передавалося та не узгоджувалося правові, економічні та соціальні питання трудових відносин для працівників щодо передачі до новоутвореного підприємства КП «Київтеплоенерго». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів, які б стали підставою для задоволення позову, а тому у позовних вимогах слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed