Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Адвокат Петричка О.Є. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та після збільшення позовних вимог просить визнати недійсними: свідоцтво про право на спадщину № 1635 від 29.09.2015 на 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Стефурак Н.Я.; свідоцтво про право на спадщину № 1793 від 30.11.2016 на 1/6 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Яшаном Р.Р.; свідоцтво про право на спадщину № 1794 від 30.11.2016 на 1/6 частки житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Яшаном Р.Р.; свідоцтво про право на спадщину № 1795 від 30.11.2016 на 1/6 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Яшаном Р.Р.; - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; \~ \~ \~ \~- звільнити [PERSON] від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , належало житлове господарство, розташоване по [ADDRESS] . Позивач постійно проживав із ними однією сім`єю, опікувався матеріально, організовував обряд поховання. Після їх смерті позивачу стало відомо, що [PERSON] та [PERSON] звернулись до Городенківського районного суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] , - спірний житловий будинок та рішенням Городенківського районного суду від 01.11.2012 позов задоволено, визнано за ними право власності по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.01.2017 дане рішення скасовано та ухвалено нове, яким в позові [PERSON] (правонаступник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) та [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) про визнання права власності на спірний житловий будинок відмовлено, оскільки при прийнятті рішення суду від 01.11.2012 суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців, а саме, що [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, яким було заявлено позовом про зміну черговості спадкування, а отже він мав бути залучений до розгляду справи. Дані обставини в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують доказування. Проте, відповідно до Виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 09.10.2023 за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності по 1/2 частці спірного житлового будинку на підставі скасованого рішення Городенківського районного суду від 01.11.2012 у справі № 905/2555/2012. Як наслідок, після смерті [PERSON] її частку у житловому будинку по [ADDRESS] успадкував [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину № 1635 від 29.09.2015, видане приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. Після смерті [PERSON] його частку у житловому будинку по [ADDRESS] успадкували: [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1793 від 30.11.2016, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р.; [PERSON] на підставі свідоцтва про право на право на спадщину за законом № 1794 від 30.11.2016, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р.; [PERSON] на підставі свідоцтва про право на право на спадщину за законом № 1795 від 30.11.2016, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р. Позивач [PERSON] згідно рішення Городенківського районного суду у справі № 905/2740/2012 (провадження № 2/342/18/2017) від 06 листопада 2017 року, яке не оскаржувалось і набрало законної сили, є власником всього житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 13.10.2023 позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно центру надання адміністративних послуг П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області із письмовою заявою щодо реєстрації за ним права власності на вищезазначений будинок, однак, рішенням державного реєстратора від 18 жовтня 2023 року № 69798955 йому відмовлено у реєстрації права власності із підстави наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями за [PERSON] на 1/2 частки, [PERSON] на 1/6 частки, [PERSON] на 1/6 частки, [PERSON] на 1/6 частки на підставі свідоцтв про право право на спадщину за законом. Наявність таких свідоцтв про право на спадщину порушує право позивача на володіння і розпорядження його майном, тому змушений вернутись до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Крім того, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися, як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Зважаючи на те, що видача свідоцтв про право на спадщину та державна реєстрація права власності на спадкове майно створює ситуацію, за якої позивач позбавляється права володіти, користувались та розпоряджатись спірним будинком, представник позивача вважає, що необхідно скасувати державну реєстрацію права власності. Ухвалою суду від 09.01.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 13.05.2025 представник позивача адвокат Петричка О.Є. підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог, позов просив задовольнити. 19.05.2025, 12.06.2025 через систему «Електронний суд» та 20.05.2025 на електронну пошту суду представник позивача адвокат Петричка О.Є. надіслав до суду заяви про розгляд справи без його участі та без участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують повністю, просять задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Дії представника позивача не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] у судові засідання не з`явилися. Повістки про виклик до суду були надіслані відповідачам за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повернуті до суду без вручення адресатам з відмітками Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки судові повістки надсилалися відповідачам на відому судові адресу, тому, відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, вважаються доставленими, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає. Також про виклики до суду відповідачі були повідомлені через оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3\~ст.131\~ЦПК України\~учасники судового\~процесу зобов`язані\~повідомляти суд\~про причини\~неявки у\~судове засідання.\~У разі\~неповідомлення суду\~про причини\~неявки вважається,\~що учасники\~судового процесу\~не з`явилися\~в судове\~засідання без\~поважних причин. Відповідачі про причини неявки у судові засідання суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, отже вважаються такими, що не з`явилися в судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-284 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідачі не скористалися правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2012 по справі № 905/2555/2012 визнано за [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , жителькою [ADDRESS] , право власності на житловий будинок та господарські споруди, який розташований в [ADDRESS] , по 1/2 частині в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] . \~ \~ \~ \~Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 11049 від 09.10.2023, виданої згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, стверджується, що в реєстровій книзі № 29 під реєстровим № 3199 за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності по 1/2 частці на житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2012 (справа № 905/2555/2012). Відповідно до примітки у даній виписці житлова площа будинку змінилася з 29.8 кв.м на 44.3 кв.м за рахунок внутрішнього перепланування без втручання в капітальні стіни. Дані види робіт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 406 від 07.06.2017 не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.09.2015 приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1635 (спадкова справа № 117/2015), вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого 11.12.2012, зареєстрованого в реєстрі за № 2315, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , що належала померлій на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2012 року в справі № 905/2555/2012 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.12.2012 Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 38919240, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав за № 37081669. Право на спадщину підлягає державній реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Із копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 30.11.2016 приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р., зареєстрованих в реєстрі за № 1793, № 1794 та за № 1795, вбачається, що спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , є: його дружина [PERSON] , [INFO] , якій належить 1/6 частка в спадщині; його син [PERSON] , [INFO] , якому належить 1/6 частка в спадщині; його син [PERSON] , [INFO] , якому належить 1/6 частка в спадщині. Дані свідоцтва видані на спадщину, яка складається з 1/2 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2012 року (справа № 905/2555/2012) та згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 30 грудня 2012 року на № 37081669. Дані свідоцтва про право на спадщину видані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/6 частку вищезгаданого спадкового майна (спадкова справа № 127/2016). Право власності на успадковані частки житлового будинку підлягає державній реєстрації. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004,\~\~державна реєстрація \~- офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 401192261, сформованою 28.10.2024, підтверджується, що за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності (спільна часткова власність) по 1/6 частці, за [PERSON] зареєстровано право власності (спільна часткова власність) на 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] (до\~набрання \~чинності \~постановою Верховної\~Ради України\~від 17.07.2020\~№ 807-ІХ\~«Про утворення\~та ліквідацію\~районів» -\~Городенківського) району Івано-Франківської області в порядку спадкування. Рішенням Апеляційного\~суду Івано-Франківської\~області від\~24.01.2017\~скасовано рішення\~Городенківського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~01.11.2012\~по справі\~№ 905/2555/2012,\~на підставі\~якого 30.12.2012\~внесено відомості\~до реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно та\~зареєстровано за\~ [PERSON] та\~ [PERSON] право\~приватної спільної\~часткової власності\~по 1/2\~частці на\~житловий будинок\~ [ADDRESS] ,\~та ухвалено\~нове рішення,\~яким в\~позові [PERSON] ,\~правонаступниками якого\~є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , правонаступником якої є [PERSON] , до Городенківської міської ради про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди по [ADDRESS] по 1/2 частині в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] \~відмовлено. Дане рішення мотивоване тим, що вирішуючи спір про визнання права власності на спадкове майно, суд першої інстанції не встановив кола спадкоємців, які прийняли спадщину та в порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, оскільки [PERSON] , як спадкоємець четвертої черги за законом, яким було заявлено позов про зміну черговості спадкування, мав бути залученим до розгляду справи. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 р. по справі № 905/2740/2012 (провадження № 2/342/18/2017) за позовом [PERSON] до [PERSON] - правонаступником якої є [PERSON] , [PERSON] - правонаступниками якого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~Городенківської міської\~ради про\~визнання права\~власності на\~житловий будинок\~та господарські\~будівлі в\~порядку спадкування,\~що набрало\~законної сили\~08\~грудня 2017\~року,\~ визнано\~за [PERSON] ,\~ [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Даним рішенням суду встановлено, що [PERSON] , будучи спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] , фактично успадкував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , однак не має можливості оформити документи через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Підставою звернення представника позивача до суду стало те, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно П`ядицької сільської ради Івано-Франківської області Сивки З.М. про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69798955 від 18 жовтня 2023 року позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій через суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно інформації з ДРРП встановлено, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] право власності зареєстровано: 1/2 частка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину №1635 від 29.09.2015, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я.; 1/6 частка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1793 від 30.11.2016, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р.; 1/6 частка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право па спадщину за законом №1794 від 30.11.2016, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р., та 1/6 частка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1795 від 30.11.2016, виданого приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшаном Р.Р. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці першої-п`ятої черг). Частиною першою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України. Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому, суд зауважує, що правових наслідків невиконання такого обов`язку, зокрема у вигляді втрати права на спадщину, положеннями цивільного законодавства не передбачено. Водночас, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно з частиною першою статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц, від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Так, спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 ЦК України відокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як спеціального способу захисту спадкових прав, судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215-236 ЦК України. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. ЦК України закріпив можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). В даній справі, оскаржуючи видані відповідачам свідоцтва приватним нотаріусом Городенківського нотаріального округу Стефурак Н.Я. та [PERSON] про право на спадщину за заповітом та за законом на частки житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , позивач посилається на те, що на підставі рішення суду від 06\~листопада 2017\~року є єдиним власником вказаного житлового будинку. Порушення прав позивача, у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину відповідачам при прийнятті рішення суду від 01.11.2012, згідно якого за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , встановлено судом апеляційної інстанції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи. На підставі вищенаведеного, на підставі встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, беручи до уваги, що вказаний житловий будинок належить на праві власності позивачу на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є підстави для задоволення позовних вимог. Щодо стягнення судового збору, суд зауважує, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом, - визначено ч.1 ст.2 статті 4 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до частини першої\~статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»\~установлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. Відповідно до\~п.п.2\~п.1\~ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки\~судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4\~розміру прожиткового\~мінімуму для\~працездатних осіб(1211,20 грн). Згідно з абзацом 2 частини 3\~статті 6 Закону України «Про судовий збір»\~у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У заяві про збільшення позовних вимог, яку суд розцінює як зміну предмету позову, представник позивача заявив чотири вимоги немайнового характеру та просив звільнити позивача [PERSON] від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження звільнення позивача від сплати судового збору представник позивача надав копію посвідчення [PERSON] , виданого 10 вересня 2023 р. управлінням персоналу штабу військової частини [NUMBER] . Посвідчення безтермінове, дійсне на всій території України, пред`явник посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17, норма п.13 ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Так, правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Тому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст. 12, 22 Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 12 лютого 2020 року здійснено висновок про те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав, як учасників бойових дій. Даний правовий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у зв`язку із передачею Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду справи на її розгляд для розв`язання виключної правової проблеми щодо застосування норми п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із незгодою з попередніми висновками як Великої Палати, так касаційних палат, у яких стверджувалось про те, що учасники бойових дій безперечно звільняються від сплати судового збору у будь-якій справі. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 вересня 2024 року по справі № 567/79/23 не встановила об`єктивних причин відступу від правового висновку, викладеного нею у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17. Оскільки вимоги позивача не пов`язані із захистом його порушених прав саме як учасника бойових дій, тому позивач не звільняється від сплати судового збору. У зв`язку з цим, з [PERSON] слід стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачений судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру у сумі 4844,80 грн (1211,20*4=4844,80).

Outcome: approved