Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

короткий опис справи ТОВ «БІГКОМЕРЦ» звернулось 03.11.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , ТОВ «Терміус», Державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Третяк Тетяни Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , Товарна біржа «Січеславська, Правова» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення права. У позовній заяві позивач прохав суд: -застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу №3 від 10.08.2018 року у простій письмовій формі, посвідченого ТБ «Січеславська. Правова» шляхом скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1397803012101) -поновити право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1397803012101) за ТОВ «Терміус» (ЄДРПОУ 41656548). -Стягнути судові витрати у розмірі 37 000 грн. на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 5368 грн за подання позовної заяви та 1\~342 грн за подання заяви про забезпечення позову. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.11.2006 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ300/096/2006, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 485 000 доларів США. Як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28.11.2006 року ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PM-SME300/096/2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко I.A., зареєстрований в реєстрі за № 10792. Предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля загальною площею 492,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/872/16-ц 19.10.2016 з [PERSON] за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто заборгованність за кредитним договором № CM-SME300/096/2006 від 28.11.2007 у сумі 207 204,74 доларів США. 01 листопада 2017 право власності на спірну нежитлову будівлю було зареєстровано за ТОВ «Терміус» на підставі акта приймання-передачі майна до статутного капіталу від 23.10.2017 р. При цьому, перед реєстрацією права власності за ТОВ «Терміус», 30.10.2017 року припинено іпотеку та заборону відчуження іпотечного майна на підставі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2017 у справі № 911/1908/21. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (попередній кредитор та іпотекодержатель) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ТОВ «Терміус», треті особи: [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області 03.09.2019 по справі №904/10347/17 позовні вимоги ТОВ «ОТТІ Факторинг Україна» задоволені в повному обсязі та, у рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю загальною площею 492,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності ТОВ «Терміус». У той же час, після звернення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до суду із позовною заявою до ТОВ «Терміус» про звернення стягнення на предмет іпотеки, 16.08.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на спірну нежитлову будівлю за гр. [PERSON] .. Підставою внесення вказано: договір купівлі-продажу №3 від 10.08.2018, посвідченого Товарною біржею «Січеславська, Правова», який на думку позивача є нікчемним. ТОВ «БІГКОМЕРЦ» є іпотекодержателем за Договором іпотеки № РМ-SМЕ300/096/2006 від 28.11.2006, предметом якої є нежитлова будівля, загальною площею 492,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . процесуальні дії по справі Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2023 року відкрито провадження по даній цивільній справі, розгляд визначено провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду 08.11.2023 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позовної заяви. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2024 року суддею Ярощук О.В. справу прийнято до свого провадження. Третя особа виконавчий комітет Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 23.07.2024 подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представником позивача адвокатом Коростельовим С.В. 28.01.2025 подано до суду заяву про розподіл судових витрат. Відповідач Петренко у судове засідання не з`явився, через свого представника подав нотаріально засвідчену заяву, що не заперечує щодо позовних вимог. Відповідач ТОВ «Терміус» в судове засідання не з`явилося, про дату, час та місце повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомляли. Правом на подання відзиву не скористався. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] , Товарна біржа «Січеславська, Правова» у судове засідання не з`явилися, заяв, клопотань чи пояснень суду не подавали. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Гудименко О.М. не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. судом встановлено 28 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ300/096/2006, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 485 000 доларів США /а.с.8/. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №PM-SME300/096/2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко I.A., зареєстрований в реєстрі за № 10792 /а.с.16-29/. Предметом іпотеки за цим договором є нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: загальною площею 492,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2016 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглянуто спір у справі № 201/872/16-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, зокрема, за кредитним договором № CM-SME300/096/2006 від 28.11.2007р. За результатами розгляду вказаного спору Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення, зокрема, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CM-SME300/096/2006 від 28.11.2007р. в сумі 207 204,74 доларів США /а.с. 53-55/. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (попередній кредитор та іпотекодержатель) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терміус», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2019 року по справі №904/10347/17 позовні вимоги ТОВ «ОТТІ Факторинг Україна» задоволені в повному обсязі та, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю загальною площею 492,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Терміус» /а.с.57-61/. 06 грудня 2022 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «АЙКВІТАС» було укладено Договір Факторингу б/н від 06.12.2022 року про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і № СМ-SМЕ300/096/2006 від 28.11.2006р /а.с.32-34/. 06 грудня 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «АЙКВІТАС» та ТОВ «БІГКОМЕРЦ» було укладено Договір Факторингу №Ф-05/2022 від 06.12.2022 року про відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і № СМ-SМЕ300/096/2006 від 28.11.2006р /а.с. 37-39/. 22.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЙКВІТАС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІГКОМЕРЦ» було укладено Договір відступлення права вимоги за Договором іпотеки № РМ-SМЕ300/096/2006 від 28.11.2006р. Таким чином, до Позивача перейшли всі права Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» щодо права вимоги та всі права Первісного кредитора за Договором іпотеки № РМ-SМЕ300/096/2006 від 28.11.2006р. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2023 року по справі № 904/10347/17 було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БІГКОМЕРЦ» та замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «БІГКОМЕРЦ» з примусового виконання наказу у справі №904/10347/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Терміус» про звернення стягнення на предмет іпотеки /а.с.62-63/. Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»). Отже, обставини, щодо набуття права вимоги за договорами факторингу мають преюдиціальне значення у даній справі. Зважаючи на встановлені факти, ТОВ «БІГКОМЕРЦ» є іпотекодержателем за Договором іпотеки № РМ-SМЕ300/096/2006 від 28.11.2006р., предметом якої є нежитлова будівля, загальною площею 492,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.44 звор) відбувся перехід права власності , про що здійснено відповідний запис 327521434 о 15 год 24 хв. Підставою переходу права власності зазначено акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н виданий 13.08.2018 року ТОВ «Терміус» та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3, виданого 10.08.2018 року Товарною біржею «Січеславська, правова». Відомості до реєстру внесла реєстратор Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т.В. Отже, зазначений договір не посвідчено нотаріально. Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. За приписами ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України підставою виникнення застави є, зокрема, договір. Згідно ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. З аналізу вище наведених норм законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає, що позивач, як новий іпотекодержатель, відповідно до вимог чинного законодавства може отримати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і у разі переходу права власності на майно, обтяжене іпотекою від іпотекодавця до іншої особи. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді скасування державної реєстрації права власності (номер запису про право власності: 27521434) за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1397803012101), та відновлення становища, яке існувало до порушення права шляхом поновлення права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1397803012101) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Терміус» (ЄДРПОУ 41656548), зареєстроване 01.11.2017 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації, Дніпропетровської області Замфіром Олегом Миколайовичем (номер запису про право власності: 23179447). У постанові\~від 23 травня 2024 року в справі № 518/520/20, Верховний Суд зазначив, що як нікчемний може бути кваліфікований лише договір, для якого імперативною нормою закону визначено обов`язковість його вчинення в письмовій формі з нотаріальним посвідченням. Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на момент вчинення правочину), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною четвертою статті 656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Водночас, відповідно до частини першої статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно із ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами\~№ 1878-VI від 11.02.2010,\~№ 2756-VI від 02.12.2010), тобто чинними на час вчинення правочину, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тобто безумовним є висновок про те, що як договір купівлі-продажу нежитлового приміщення укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Правовим наслідком відсутності такого нотаріального посвідчення є нікчемність правочину, адже відповідно до частини першої статті 220 ЦК України\~ в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З урахуванням цього, договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі, підлягає нотаріальному посвідченню у силу положень ст. 657 ЦК України. Подібний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (провадження № 14-188цс20) та Постанові Верховного Суду від 09.09.2022 року по справі №904/6233/21. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно вимог 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.7 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Судом встановлено, що оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально, і в силу положень статті 657 Цивільного кодексу України та з урахуванням ст.220 ЦК України, договір купівлі-продажу №3 від 10.08.2018 року, вчинений у простій письмовій формі, посвідчений Товарною біржею «Січеславська, Правова», є нікчемним. Судом також взято до уваги нотаріально засвідчену заяву [PERSON] про визнання позовних вимог, яка посвідчена 20.05.2025 приватним нотаріусом Гугель С.Ю. Щодо обрання позивачем способу захисту своїх порушених прав, суд зазначає наступне. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини 1 статті 27 Закону визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. За змістом наведених норм Закону, суд приходить до висновку, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. До аналогічних\~правових висновків\~дійшов Верховний\~Суд у\~Постановах від 11.02.2020 року в справі № 915/572/17, від 24.01.2020 року в справі № 910/10987/18. Суд зазначає, що важливою обставиною справи та в принципі судового розгляду є можливість позивача, після винесення по суті спору судового рішення, фактичної реалізації відповідного рішення суду та поновлення своїх порушених прав. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальних норм права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Таким чином ефективним захистом прав позивача є вирішення питання щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за [PERSON] та поновлення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Терміус». За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІГКОМЕРЦ» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Терміус», Державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Третяк Тетяни Василівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] , Товарна біржа «Січеславська, Правова» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та відновлення становища, яке існувало до порушення права підлягає задоволенню частково, оскільки суд не вбачає обґрунтованість позовних вимог до Державного реєстратора Чумаківської сільської ради Дніпровського району Третяк Т.В. Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при під час подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 5368 грн як за 2 вимоги негайного характеру та 1342 грн за подання заяви про забезпечення позову, що загалом склало 6\~710 грн. Отже, за розгляд справи [PERSON] та ТОВ «Терміус» на користь ТОВ «БІГКОМЕРЦ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6710грн., тобто по 3355 грн. з кожного. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд, виходячи із їх реальності зазначає наступне. Адвокатом Коростельовим С.В. надано до суду договір доручення про надання правової допомоги, а також акт приймання-передачі наданих послуг від 27.01.2025 року. Відповідно до акту приймання передачі [PERSON] зазначив, участь у судових засіданнях 23.01.2024 (підтверджено матеріалами справи), 02.08.2024 (підтверджено матеріалами справи), 08.10 2024 (не підтверджено, подано заяву про розгляд справи за його відсутності), 19.11.2024 (не підтверджено, справа була знята із розгляду), 23.01.2025 (підтверджено). Отже, одну участь у судовому засіданні оцінено у 500 грн, на суму 1500 грн. Також підтверджено участь у судовому засіданні 15.03.2024 (2500 грн). За таких обставин, документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 26\~000 грн. Також, враховуючи, що відповідачами не подано до суду заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає підтвердженими витрати [PERSON] у розмірі 26 000 грн, які також підлягають солідарному стягненню із відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed