Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН», про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 02.09.2021 між сторонами у справі було укладено договір № РБЛ/15-КВ/254. Згодом, 17.09.2021 між позивачкою та відповідачем, від імені та за рахунок якого діє третя особа, було укладено аналогічний попередній договір посвідчений нотаріально за умовами якого сторони домовились про укладення основного договору купівлі-продажу квартири після прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію, реєстрації права власності на квартиру за відповідачем та після здійснення позивачкою повної оплати за квартиру. В період з 2021-2023 позивачкою було сплачено кошти (забезпечувальний платіж) у розмірі 1 991 500 грн. В подальшому, 19.02.2024 позивачка користуючись умовами попереднього договору від 17.09.2021 скористалась правом відмовитись від договору в односторонньому порядку та у зв`язку з цим направила відповідачу та третій особі повідомлення про розірвання договору. Згодом від відповідача позивачка отримала повідомлення про розірвання № Е-427 від 18.03.2024 зі змісту якого вбачається, що відповідачем визнано, що позивачкою у період з 2021-2023 було сплачено кошти (забезпечувальний платіж) у розмірі 1 991 500 грн та що загальна сума до повернення сплаченого позивачкою забезпечувального платежу складає 1730 619 грн 98 коп. Однак, всупереч умовам договору, відповідач зазначені кошти не повернув, у зв`язку з чим остання змушена була звертатись до суду із позовною заявою про стягнення коштів. Так, позивачка зазначає, що 31.05.2024р. звернулася до суду із позовом про стягнення коштів, провадження за яким відкрито ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13.06.2024р. у справі №758/6696/24. На момент пред`явлення позову у справі №758/6696/24 на розмір основного боргу відповідача позивачкою нараховано 3% річних за період з 25.05.2024р. по 31.05.2024р. (7 днів) у розмірі 992,98 грн, які просила стягнути з відповідача разом із сумою основного боргу. Зазначає, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26.11.2024р. у справі №758/6696/24 позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕС» на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 1 730 619 (один мільйон сімсот тридцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 98 коп., 3% річних у розмірі 992,98 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. Звертаючись до суду з новим позовом, позивачка зазначає, що після ухвалення рішення від 26.11.2024р. у справі №758/6696/24 відповідачем здійснено часткове добровільне виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачкою у таких розмірах: 17.01.2025р. сплачено 300 000,00 грн; 22.01.2025р. сплачено 250 000,00 грн., що разом станом на 24.01.2025р. склало 550 000,00 грн... На виконання рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.11.2024р. у справі№ 758/6696/24, яке набрало законної сили 27.12.2024р., 27.01.2025р. було відкрито чотири виконавчих провадження ВП [NUMBER], ВП [NUMBER], ВП [NUMBER], ВП [NUMBER]. У межах виконавчих проваджень решту розміру заборгованості було стягнуто у таких розмірах: 29.01.2025р. сплачено 349 251,75 грн; 29.01.2025р. сплачено 5 916,41 грн; 29.01.2025р. сплачено 4 478,72 грн; 29.01.2025р. сплачено 293,74 грн; 30.01.2025р. сплачено 14 083,59 грн; 30.01.2025р. сплачено 699,24 грн; 30.01.2025р. сплачено 10 661,28 грн; 30.01.2025р. сплачено 102 575,39 грн; 31.01.2025р. сплачено 497 176,85 грн; 03.02.2025р. сплачено 231 615,99 грн., що разом станом на 03.02.2025р. склало 1216752,96 грн. Посилаючись на те, що борг повернуто не одномоментно, та в певні періоди відповідач був таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у різних сумах, позивачка звернулася до суду із даним позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Позивачка просить стягнути із відповідача 3% річних у розмірі 33 970,91 грн, які на момент подання позову обраховані таким чином: Заборгованість станом на 01.06.2024р. - 1 730 619,98 грн; період розрахунку: з 01.06.2024р. по 16.01.2025р. - 230 днів: 1 730 619,98 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 214 (кількість днів в періоді) / 366 (днів у 2024р.) = 30 356,78 грн; та 1 730 619,98 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 16 (кількість днів в періоді) /365 (днів у 2025р.) = 2 275,88 грн; Заборгованість станом на 17.01.2025р. - 1 430 619,98 грн.; період розрахунку: з 17.01.2025р. по 21.01.2025р. - 4 дні: 1 430 619,98 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 4 (кількість днів в періоді) / 365 (днів у 2025р.) = 470,34 грн; Заборгованість станом на 22.01.2025р. - 1 180 619,98 грн., період розрахунку: з 22.01.2025р. по 28.01.2025р. - 7 днів: 1 180 619,98 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 7 (кількість днів в періоді) / 365 (днів у 2025р.) = 679,26 грн; Заборгованість станом на 29.01.2025р. - 820 679,36 грн; період розрахунку: з 29.01.2025р. по 30.01.2025р. - 1 день: 820 679,36 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% х 1 (кількість днів в періоді) / 365 (днів у 2025р.) = 67,45 грн; Заборгованість станом на 30.01.2025р. - 692 659,86 грн; період розрахунку: з 30.01.2025р. по 31.01.2025р. - 1 день: 692 659,86 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 1 (кількість днів в періоді) / 365 (днів у 2025р.) = 56,93 грн; Заборгованість станом на 31.01.2025р. - 195 483,01 грн; період розрахунку: з 31.01.2025р. по 03.02.2025р. - 4 дні: 195 483,01 грн (сума боргу) ? 3,0% (процентна ставка) / 100% ? 4 (кількість днів в періоді) / 365 (днів у 2025р.) = 64,27 грн; Вся сума розрахованих 3% річних складає: 33 970,91 грн. Позивачка також нарахувала інфляційні втрати, які розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Позивачка просить стягнути із відповідача інфляційні втрати у розмірі 191 838,91 грн., які на момент подання цього позову обраховані таким чином: Заборгованість станом на 01.06.2024р. - 1 730 619,98 грн; Заборгованість станом з 01.06.2024р. по 16.01.2025р. - 1 730 619,98 грн; Заборгованість станом на 03.02.2025р. - 0,00 грн; Сукупний індекс інфляції = 102,2 % (червень 2024р.) ? 100,0 % (липень 2024р.) ? 100,6 %(серпень 2024р.) ? 101,5 % (вересень 2024р.) ? 101,8 % (жовтень 2024р.) х 101,9 % (листопад 2024р.) х101,4 % (грудень 2024р.) ? 101,2 % (січень 2025р.) = 1.11084982 Інфляційне збільшення: 1 730 619,98 грн. ? 1.11084982 - 1 730 619,98 грн. = 191 838,91 грн. Відтак, у даній позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» на користь [PERSON] 33970,91 грн. як 3% річних від простроченої суми, 191838,91 грн. інфляційного збільшення боргу за весь час прострочення, 8500,00 грн. витрат на правову допомогу, яка надана, та 8500,00 грн. за правову допомогу, яка надаватиметься, та 2258,10 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати без участі позивача та його представника. Представники ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕСТ» та ТОВ «Компанія з управління активами «ПОРТОФІН» у судове засідання повторно не з`явились. Відповідач відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень не подавав. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача (зазначено у прохальній частині позову), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, у зв`язку з таким. Судом встановлено, що 02.09.2021 між сторонами у справі було укладено договір № РБЛ/15-КВ/254. Згодом, 17.09.2021 між позивачкою та відповідачем, від імені та за рахунок якого діє третя особа, було укладено аналогічний попередній договір посвідчений нотаріально за умовами якого сторони домовились про укладення основного договору купівлі-продажу квартири після прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію, реєстрації права власності на квартиру за відповідачем та після здійснення позивачкою повної оплати за квартиру. В період з 2021-2023 позивачкою було сплачено кошти (забезпечувальний платіж) у розмірі 1 991 500 грн. При цьому, станом на дату підписання 17.09.2021 договору № 1 про внесення змін до попереднього договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т., зареєстровано в реєстрі за № 1235, позивачкою було сплачено на користь відповідача 711 500 грн, що визнано відповідачем, який є стороною вказаного договору. В подальшому, 19.02.2024 позивачка на підставі умов попереднього договору від 17.09.2021, скористалася правом відмовитись від договору в односторонньому порядку та у зв`язку з цим направила відповідачу та третій особі повідомлення про розірвання договору. Згідно повідомлення про розірвання № Е-427 від 18.03.2024 відповідач визнає, що позивачка у період з 2021-2023 сплатила кошти (забезпечувальний платіж) у розмірі 1 991 500 грн та що загальна сума до повернення сплаченого позивачкою забезпечувального платежу складає 1 730 619 грн 98 коп. Відповідач у передбачений договором строк грошові кошти у розмірі 1730619 грн. 98 коп. не повернув, у зв`язку з чим [PERSON] звернулася до суду з позовом про їх стягнення. Так, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26.11.2024р. у справі №758/6696/24 позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ЕВЕРЕС» на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 1 730 619 (один мільйон сімсот тридцять тисяч шістсот дев`ятнадцять) грн 98 коп., 3% річних у розмірі 992,98 грн. за період з 25.05.2024 по 31.05.2024, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн., судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. Вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих за період з 1 червня 2024 року до 03 лютого 2025 р.(дати розрахунку, коли розмір заборгованості станови 00,00 грн.) та стягнення інфляційного збільшення боргу не охоплювалися позовними вимогами в межах справи №758/6696/24. Такі вимоги заявлені у даній справі. При цьому, розмір заборгованості за період з 1 червня 2024 року до 03 лютого 2025 р. періодично звершувався. Так, за вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. У пункті 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що: «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». За змістом частини другої статті 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). З огляду на викладені висновки Верховного Суду, які відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення у виді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Так, на підставі наданого представником позивача розрахунку, відповідно до ст. 625 ЦК України, за період прострочення погашення заборгованості з 1 червня 2024 року до 03 лютого 2025 р. розмір 3 % річних від суми, яка зменшувалася у зв`язку з частковим здійсненням платежів, складає 33 970,91 грн. Інфляційне збільшення боргу за такий період від суми 1 730 619,98 грн. ? 1.11084982 (102,2 % (червень 2024р.) ? 100,0 % (липень 2024р.) ? 100,6 % (серпень 2024р.) ? 101,5 % (вересень 2024р.) ? 101,8 % (жовтень 2024р.) х 101,9 % (листопад 2024р.) х101,4 % (грудень 2024р.) ? 101,2 % (січень 2025р.)) - 1 730 619,98 грн. складає 191 838,91 грн. Представником відповідача розрахунок 3 % річних та інфляційного збільшення боргу, наданий стороною позивача, не спростовано, власного розрахунку не надано. З наданим розрахунком суд погоджується та вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 8500 грн, суд дійшов до наступних висновків. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що на виконання договору №20250204 про надання правової (правничої) допомоги від 04.02.2025р. станом на 11.02.2025р. адвокатом Сертом О.В. надано [PERSON]. такі послуги: написання позовної заяви. До заяви долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 11.02.2025р. [PERSON] оплатила 04.02.2025р. адвокату Серту О.В. кошти у розмірі 8 500,00 грн Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22, зазначивши, що «Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони». Відтак, суд вважає доведеними вимоги про стягнення 8500 грн. витрат на правову допомогу. Втім, стягнення витрат на майбутнє чинний ЦПК України не передбачає, відтак, у стягненні 8500,00 грн. за отримання виконавчого листа та написання заяви про примусове виконання даного судового рішення слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved