Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У квітні 2025 року до Деснянського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 10.01.2022 року Позивач надала в борг Відповідачу 200 000 тисяч доларів США, про що свідчить письмова розписка від 10.01.2022 року. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 18.03.2023 року. Станом на день подачі позовної заяви Відповідач не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. На звернення повернути гроші, Відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від мирного вирішення спору. У зв`язку із простроченням Відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, Позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Станом на 31.03.2025 року курс долара США становить 41,4787 грн. за 1 долар США, таким чином, сума боргу складає 200 000*41,4787 грн. = 8 295 740,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 26.05.2025 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 30.06.2025 року клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку задоволено. Представник позивача у судовому засіданні через відеоконференцзв`язок просив суд задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, що викладені у позові. Щодо заяви відповідача про відстрочку/розстрочку виконання рішення суду, то повністю заперечував, оскільки умови воєнного стану, на які посилається Відповідач не можуть бути причиною для не повернення боргу, а також звертає увагу суду, що договір позики було укладено вже під час дії воєнного стану в країні. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував щодо боргових зобов`язань Відповідача перед Позивачем, однак просив суд врахувати воєнний стан та можливість відстрочки/розстрочки виконання рішення суду. Суд, вислухавши вступне слово представників сторін, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 10.01.2022 року [PERSON] надала в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США, що підтверджується засвідченою належним чином копією розписки. Відповідно до наданої розписки Відповідач - [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) зобов`язався повернути кошти [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) в строк до 18.03.2023 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач умови договору-розписки виконала в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, відповідач в свою чергу грошові зобов`язання за Договором позики не виконує. Представник відповідача в судовому засіданні обставини викладені в позовній заяві не заперечував. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За приписами ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Вказані обставини підтверджуються засвідченою копією розписки про отримання коштів від 10.01.2022 року, долученої судом до матеріалів справи. Оригінал розписки про отримання коштів від 10.01.2022 року перебувають у позивача у справі. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 18.03.2023 року, що підтверджується розпискою. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену в розписці суму в передбачені даною розпискою строки не повернув. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, зазначену в договорі позики суму в передбачені строки не повернув. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 10.01.2022 року у сумі 200 000,00 доларів США. Згідно офіційного курсу гривні щодо долара США станом на 31.03.2025 року становить 41,4787 грн. за 1 долар США, таким чином сума боргу складає 200 000* 41,4787 грн. = 8 295 740,00 грн. Щодо заяви представника відповідача про відстрочку/розстрочку виконання судового рішення, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.ст.76-83ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Заявником не надано доказів щодо виникнення виключних обставин в розумінні ст. 435 ЦПК України, які б давали підстави для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави не можуть бути визнанні такими, що вказують на необхідність відповідного відстрочення та розстрочення. Тобто, представником відповідача не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким можливо відстрочити та розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, і про необхідність відстрочення такого. Складне фінансове становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду. Також, щодо посилання представника відповідача на воєнний стан в країні, суд зауважує наступне. Загальновідомим є факт, що з 2014 року відбувається військова агресія російської федерації по відношенню України. Крім того, 24 лютого 2022року указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На теперішній час дію воєнного стану продовжено. Але при цьому суд зауважує, що на даний час безпосередньо на території м.Києва військові дії не здійснюється і всі приватні та державні установи працюють в штатному режимі з врахуванням безпекової ситуації в регіоні. Тому суд вважає, що вказана обставина можливо впливає на фінансове становище відповідача, але не є підставою для відстрочення виконання рішення суду. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 15 140, 00 грн.

Outcome: approved