Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що 10.06.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 500831774, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24035,29 грн, строк кредиту - 36 місяців, мета кредитування споживчі потреби, відсоткова ставка 43%. Свої зобов`язання за кредитним договором первісний кредитор виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконав. 20.09.2021 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги за кредитним договором від 10.06.2020. Позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 35799,35 грн, з яких: 23697,75 грн тіло кредиту, 12101,60 грн відсотки за користування кредитом, понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн. Ухвалою суду від 16.05.2025 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини: 10.06.2020 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 500831774, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24035,29 грн, строк кредиту - 36 місяців, мета кредитування споживчі потреби, відсоткова ставка 43% (а.с. 5-8). Свої зобов`язання за договором первісний кредитор виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконав (а.с. 18-22). 20.09.2021 між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 3, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі боржників (а.с. 11-16). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 3 від 20.09.2021, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35799,35 грн, з яких: 23697,75 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 12101,60 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 17). Згідно з розрахунком заборгованості, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором 500831774 від 10.06.2020 станом на 20.09.2021 у розмірі: 35799,35 грн, з яких: 23697,75 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 12101,60 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 22). Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч.\~1\~ст.\~625\~ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору, а позивач набув право вимоги з кредитним договором, в зв`язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором. Згідно з квитанцією, що знаходиться у справі, позивачем при поданні позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Судом установлено, що між позивачем та адвокатом Литвиненко О.І. укладено договір про надання правничої допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, відповідно до якого конкретні суми до оплати наводяться у акті приймання-передання наданих послуг, надісланих адвокатом та погоджених клієнтом. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн позивач надав суду також копії: Акту №1 приймання-передачі послуг від 15.07.2024, платіжну інструкцію № 4926 від 01.10.2024 про сплату гонорару у розмірі 9200 грн, призначення платежу: оплата згідно з договором № 03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 141 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до положень ст.ст. 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Об`єднана Палата Касаційного Господарського Суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зробили такі правові висновки: розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У постанові Верховного суду від 12.06.2024 у справі № 444/3403/20 зроблений висновок, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 13.03.2025 по справі 275/150/22. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Надана на підтвердження оплати витрат на правничу допомогу платіжна інструкція № 4926 від 01.10.2024 не містить посилань, що послуги надані адвокатом клієнту саме в межах представництва інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості з боржника [PERSON] за договором № 500831774 від 10.09.2020. Крім того судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень позивачем вищевказана платіжна інструкції № 4926 від 01.10.2024 на підтвердження витрат на правничу допомогу надавалась по інших справах за позовами ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» до різних боржників, зокрема у справах №№ 297/4512/25, 643/14548/24, 530/137/25 та інших, у яких рішеннями ці витрати стягнуті, що свідчить про на надання одного і того ж платіжного документа на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу за різними позовами. Таким чином, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 638/6435/25 суд вважає не доведеним, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн.

Outcome: approved