Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

11 березня 2025 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначає, що [INFO] у сторін по справі, які на той час перебували у стосунках, однак без державної реєстрації шлюбу, народився син [PERSON] . Вже тривалий час позивачка та відповідач спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, спільний бюджет також відсутній. На даний час, малолітній син проживає разом із позивачкою. Відповідач проживає окремо, долею свого сина фактично не цікавиться та уникає належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по утриманню дитини. Подібні дії відповідач інколи мотивує тим, що можливості надавати кошти у нього немає. Неодноразові звернення позивачки з проханням надавати належну допомогу дитині належного результату не приносять. З огляду на ці обставини позивачка дійшла висновку про необхідність звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Враховуючи те, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та є фізично здоровим, він має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Також позивачка просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини. Обґрунтовує тим, що дитині встановлено діагноз «Порушення комунікації, неспецифічні розлади мовлення» (наявний мовленнєвий недорозвиток, дитина не говорить та має певні особливості поведінки) та рекомендовано проведення дитині занять з логопедом, дефектологом, нейропсихологом, а також рекомендована АВА терапія. Вказане зумовлює необхідність відвідування дитиною профільних спеціалістів, таких як логопеди, дефектологи, психологи, неврологи, психіатри, генетики, приймання медичних препаратів, вітамінів та біодобавок, проходження дитиною певних курсів програм реабілітації та відвідування спеціальних занять з метою задоволення особливих освітніх потреб, проведення яких не можуть забезпечити непрофільні педагогічні працівники у звичайних дошкільних виховних закладах для нормотипових дітей. З урахуванням того, що відповідач є батьком дитини, офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та є фізично здоровим, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача половину додаткових витрат, що становить 43015,00 гривень. Ухвалою судді від 24 березня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Відповідачеві встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 07 травня 2025 року на адресу суду поштовим відправленням від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому він просить врахувати відзив при ухваленні рішення по справі та позовні вимоги позивачки задовольнити частково. У відзиві відповідач посилається на недоведеність позивачкою факту проживання із нею їх спільного сина [PERSON] . Навпаки, як зазначає відповідач, син проживає разом з ним, що підтверджується договором найму відомчого житла № 278 від 02 вересня 2024 року. Але не зважаючи на це, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позивачки по стягненню додаткових витрат відповідач не визнає, так як ці кошти були перераховані на банківський рахунок позивачки (а.с.80-85). 14 травня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, в якому спростовує доводи відповідача про недоведеність факту проживання їх спільного з позивачкою сина саме з матір`ю (позивачкою). Просить врахувати відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги (а.с.87-89). Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Глушко Ю.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1843782 від 10 березня 2025 року (а.с.57), у судове засідання на розгляд справи не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджують довідки про доставку електронного листа (а.с.112). Водночас через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшла заява, в якій просить суд судове засідання з розгляду справи, яке призначене на 26 червня 2025 року, проводити без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.121-122). Крім того, представник позивачки зазначив, що з відомостей, що містяться в ЄСІТС «Електронний суд», йому стало відомо про подання представником відповідача - адвокатом Бойком О.О. клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням перебування відповідача у відрядженні, а також з не отриманням на його запит відповіді з банку. Представник просив визнати причини неявки відповідача та його представника неповажними та проводити розгляд справи за їх відсутності. В обґрунтування представник зазначив, зокрема, що сторона відповідача вже четвертий раз поспіль просить суд відкласти розгляд справи, а також не надання доказів звернення до банку з відповідним запитом. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бойко О.О., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВН № 1515667 від 15 травня 2025 року (а.с.97), у судове засідання на розгляд справи не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. Це підтверджує довідка про доставку електронного листа (а.с.113). Водночас, в день проведення судового засідання з розгляду справи, від відповідача та його представника на електронну адресу суду надійшли ідентичні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття відповідача через продовження перебування ним у відрядженні та не отриманням ним відповіді на його запит від банку (а.с.119, 120). Вирішуючи клопотання сторони відповідача, суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд в постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення судом під час розгляду цієї справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників. Суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність, зокрема, сторони відповідача, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась судом обов`язковою. Суд також враховує, що відповідно до пункту 50\~Керівних принципів Комітету Міністрів Ради Європи щодо судочинства, дружнього дитині, до всіх процесуальних дій, у яких беруть участь діти, має застосовуватись принцип невідкладності задля отримання швидкої відповіді і якнайкращого захисту інтересів дитини, з повагою принципу верховенства права. Затягування розгляду справи негативно впливає на дітей та їхній розвиток. Неефективне та, зокрема, запізніле провадження у справах щодо дітей може призвести до порушення позитивних зобов`язань за\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення ЄСПЛ у справі «М і М проти Хорватії» від 03 вересня 2015 року, заява №10161/13,\~§ 179, 182). З огляду наведенго, суд на місці постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання сторони відповідача про відкладення розгляду справи. Ухвала занесена секретарем судового засідання до протоколу судового засідання. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладене, положення частини третьої статті 223 ЦПК України, заяву представника позивачки, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~фактичні обставини,\~на яких\~ґрунтується позов,\~об`єктивно\~оцінивши надані\~суду докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженка с. Жеребкове Ананьївського району Одеської області; паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 04 лютого 2009 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.7-8). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженець с. Колісне Саратського району Одеської області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ;реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.63). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 червня 2017 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідний актовий запис № 86 (а.с.9). Батьками особи записані: батько\~ [PERSON] , мати\~ [PERSON] (а.с.9). Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини Згідно пунктів\~1,\~2\~статті 3\~Конвенції про\~права дитинивід\~20\~листопада 1989\~року, яка відповідно до статті 9\~Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України,\~Конвенцією про\~права дитини,\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України.\~Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини непрацездатних членів сім`ї. Саттею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного\~з\~батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання\~і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону). Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,\~чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Водночас слід зазначити, що фактичне місце проживання і задеклароване (зареєстроване) місце проживання можуть відрізнятись і навіть спільна реєстрація місця проживання, іноді, не може бути підтвердженням фактичного спільного проживання заявника і дитини. У випадку коли дитина фактично проживає з тим з батьків, хто має намір звернутись з позовом (заявою) про стягнення аліментів, але має відмінне від дитини зареєстроване місце проживання - необхідно зазначити у позові (заяві), що хоча дитина і зареєстрована за певною адресою, але фактично проживає разом із заявником, додавши докази такого спільного проживання. Доказами можуть бути будь-які офіційні документи такі, як довідка або акт від органу місцевого самоврядування, житлово-експлуатаційної організації, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, будинкового комітету, служби у справах дітей, рішення суду про визначення місця проживання, тощо. В позовній заяві позивачка зазначила, що на даний час малолітній син проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження цього надала копію акту, затвердженого 06 березня 2025 року головою правління ОСББ «Анни Ахматової 22». Дослідивши вказаний акт, суд вважає доведеним факт проживання дитини разом із позивачкою, що надає їй право на звернення до суду з вимогою про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання їх спільного сина. Доводи ж відповідача про недоведеність позивачкою факту проживання із нею їх спільного сина [PERSON] спростовуються ним же самим у відзиві на позовну заяву. Як зазначив відповідач, він розуміє «що повинен надавати матеріальну допомогу своєму малолітньому сину і надаю її виходячи з своїх можливостей, а саме перераховую грошові перекази на банківський рахунок позивача в тому числі на медичне забезпечення дитини.» (а.с.80 зворотний). Крім того, факт проживання дитини з матір`ю в м. Київ підтверджує довідка, видана 13 лютого 2025 року заступником директора ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПОЧАТКОВА ШКОЛА УМ СПЕЙС МІСТА КИЄВА», з якої вбачається, що син позивачки [PERSON] дійсно навчається у дитячому центрі з 11 липня 2024 року у середній групі. Усі питання, пов`язані з навчанням, вихованням та перебуванням дитини у закладі, вирішуються виключно позивачкою. Оплату за навчання, харчування та інші послуги здійснює особисто позивачка (а.с.44). Позивачка звертається\~до суду\~з позовною\~вимогою про\~стягнення аліментів\~задля забезпечення\~належного рівня\~життя синові,\~що в\~свою чергу\~забезпечить рівність\~батьків при\~несенні обов`язку\~його утримання.\~Як відомо\~позивачці відповідач\~офіційно працевлаштований\~та отримує\~стабільний офіційний\~дохід,\~аліменти на\~утримання інших\~осіб не\~сплачує.Позивачка вважає, що відповідно до законодавства відповідач повинен разом із нею забезпечувати рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку сина.Відповідач, є здоровим, працездатним, має достатній рівень доходу та матеріального становища, відтак має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної дитини для забезпечення її гармонійного розвитку, однак від виконання належним чином такого обов`язку ухиляється. При вирішенні предмету спору в даній справі суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь в її вихованні. Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами другою, третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Правовий висновок з цього приводу міститься в постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 759/10277/18. Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. При вирішенні питання суд враховує, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином законодавець за аналогічними правовідносинами визначив частину заробітку платника аліментів із розрахунку на одну дитину. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти же за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. З урахуванням встановлених обставин, враховуючи що син проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, законодавством передбачене стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів в порядку наказного провадження, виходячи із аналогії закону, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, з метою забезпечення дотримання прав та інтересів дитини, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України та підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину Згідно зі статтею 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у статті 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Верховний Суд\~у постанові від\~26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 зазначив, що відповідно до частини другої\~статті 185 СК України\~розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Так, позивачкою надані медичні документи, згідно яких спільному сину сторін по справі [PERSON] встановлено діагноз: розлад розвитку мови та вимови. Розлад аутистичного спектру. Згідно консультативних висновків дитячого невролога від 27 червня 2023 року та 28 серпня 2023 року (а.с.20), [PERSON] поставлено діагноз: розлад розвитку мови та вимови. Розлад аутистичного спектру, та рекомендовано проведення дитині занять з логопедом, дефектологом, нейропсихологом. Згідно консультаційного висновку дитячого невролога від 06 лютого 2024 року дитині встановлено діагноз: порушення комунікації, неспецифічні розлади мовлення». Крім всього, дитині також рекомендована АВА терапія (а.с.21). Згідно медичного висновку ДЕРЖАВНОГО ЗАКЛАДУ\~«УКРАЇНСЬКИЙ МЕДИЧНИЙ\~ЦЕНТР РЕАБІЛІТАЦІЇ\~ДІТЕЙ З\~ОРГАНІЧНИМ УРАЖЕННЯМ\~НЕРВОВОЇ СИСТЕМИ\~МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ\~ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ» [PERSON] поставлено діагноз: загальний недорозвиток психічних функцій помірного ступеня (а.с.25). Згідно консультативних висновків лікаря-генетика [PERSON] від 27 серпня 2024 року [PERSON] поставлено діагноз: R62.0 Затримка етапів розвитку (а.с.26-27, 33-34). Згідно консультативних висновків лікаря-невролога ТОВАРИСТВА З\~ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ\~«МІЖНАРОДНИЙ ЦЕНТР\~РЕАБІЛІТАЦІЇ ТА\~НЕЙРОФІЗІОЛОГІЇ» від 17 жовтня 2024 року та 06 березня 2025 року [PERSON] був поставлений клінічний діагноз: розлад спектру аутизм на резидуально органічному тлі. Розлад експресивно-рецептивного мовлення. ЗНМ І рівня. Помірне порушення комунікації та соціальної взаємодії. Гіпердинамічний синдром (а.с.35, 41). За надання медичної допомоги (консультації лікарів, перебування на стаціонарному лікуванні, медикаментозне лікування, лабораторні дослідження, тощо) позивачкою були понесені витрати в розмірі 86030,00 гривень, а відтак просить стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат в розмірі 43015,00 гривень разово. Суд погоджується, що понесені позивачкою витрати є додатковими витратами на дитину відповідно до статті 185 СК України, оскільки [PERSON] має захворювання, яке потребує постійного лікування і догляду, та, відповідно, значних матеріальних витрат. Здійснивши перерахунок заявлених позивачкою до стягнення з відповідача додаткових витрат, суд встановив, що останні доведені позивачкою на суму 42642,00 гривень (а.с.32, 46, 49). З квитанцій, чеків, що містяться на сторінках 28, 43, 50 справи, вбачається, що останні свідчать про придбання медичних послуг. Водночас суд не може надати їм належну оцінку, оскільки не містять, зокрема, інформації стосовно пацієнта таких послуг,\~довідки, наданої лікарською установою, де надавались послуги, в якій зазначена інформація щодо послуг, які надавались пацієнту за рахунок лікарні. Також, суд не може надати належну оцінку квитанціям, що містяться на сторінках 36-40 справи, з яких вбачається, що платником сум була позивачка. Водночас квитанції взагалі не містять інформації на що були спрямовані ці кошти та на яких підставах. Згідно вимог статтей 141, 180 СК України,\~батько та мати мають рівні права та обов`язки відносно своєї дитини і зобов`язані спільно її утримувати. Відповідно до правової позиції, висловленої в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2009 року № 6-20478св09, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. В зв`язку з чим, суд вважає, що вищевказані додаткові витрати повинні бути розподілені між батьками у рівних частках. У даному випадку, враховуючи, що [PERSON] є здоровою, працездатною особою, суд вважає, що відповідач, як батько малолітнього [PERSON] , повинен оплачувати частину додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а саме захворюванням дитини. Відповідно до статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами шостою та сьомою статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, вирішуючи спір, суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, встановивши правовідносини, що склалися між сторонами, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, а саме стягнути з відповідача понесені додаткові витрати на утримання сина в розмірі 21321,00 гривня. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України\~під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Згідно частин першої, третьої статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення частини третьої\~статті 4 Закону України «Про судовий збір», те, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню, а позивачка в силу пункту 3 частини першої статті 5 вказаного закону звільнена від сплати судового збору за звернення з вимогою про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 968 гривень 96 коп. стягнути з відповідача в дохід держави. Крім того, враховуючи положення частини третьої\~статті 4 Закону України «Про судовий збір», те, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню частково на суму 21321,00 гривень, що становить 49,60%, а позивачка в силу пункту 3 частини першої статті 5 вказаного закону звільнена від сплати судового збору за звернення з вимогою про оплату додаткових витрат на дитину суд вважає за необхідне пропорційно розміру задоволених позовних вимог судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 480,60 гривень (49,60%), покласти на відповідача На підставі викладеного,

Outcome: partial