Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У серпні 2024 року позивачка звернулась до суду зі позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним та скасувати право власності та державну реєстрацію, а також закрити Поземельну книгу із скасуванням кадастрового номера, на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039, площею 0,1342 га що нині належить [PERSON] , яка розташована в с. Трипілля Обухівського району Київської області; визнати недійсним договір дарування від 22.05.2024 року № 15069, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Надією Романівною. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на підставі рішення Трипільської сільської ради передано у приватну власність земельні ділянки в загальному розмірі 0,684 га, з них: для ведення особистого селянського господарства - 0,434 га, та для будівництва і обслуговування жилого будинку, госп.будівель і споруд - 0,25 га, що підтверджується Державним актом серії Р1 № 242373 та знаходяться по [ADDRESS] . Вказані земельні ділянки використовувались та використовуються нею за призначенням, мають зовнішні межі, відповідні межові знаки. Будь-яких претензій з приводу користування та володіння зазначених земельних ділянок суміжними землевласниками не висувалося. У 2024 році позивачка звернулась до інженера-землевпорядника для виготовлення технічної документації, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Щодо земельної ділянки розміром 0,2050 га державним кадастровим реєстратором прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зокрема, з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039. Площа перетину (накладення) становить 42,3432 %. Наявність реєстрації згаданої вище земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права щодо вільного володіння та користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,2050 га. Таким чином, можливо припустити, що оскільки під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель не було враховано наявність на території Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області належної позивачці земельної ділянки, право власності на яку у встановленому законом порядку вона набула у 2002 році, то внаслідок такої помилки була неправильно сформована земельна ділянка площею 0,1342 га Відповідача-1. З метою досудового врегулювання спору позивачкою здійснено в травні 2024 року спочатку усне, а потім в липні 2024 року письмове звернення до Відповідача-1, який не лише проігнорував таке звернення, а й не повідомив про укладення відповідного договору дарування та зміну власника з нього на іншу особу, а саме Відповідача-2. Укладений відповідачами договір дарування земельної ділянки, право власності на яку могло б бути скасованим рішенням суду в інтересах позивача, є нічим іншим, як фраудаторним правочином, оскільки він вчинений відповідачами на шкоду її інтересам, а, відтак, є таким що порушує публічний порядок. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 21.10.2024 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 02.12.2024 року на адресу суду надійшов відзив третьої особи приватного нотаріуса Щур Н.Р., в якому остання зазначила, що проти позову заперечує, оскільки при посвідченні договору про відчуження нерухомого майна нею проведено перевірку відсутності податкової застави, заборони відчуження або арешту, відсутність обтяження нерухомого майна, відсутність інформації в реєстрі боржників. У результаті наданих документів у нотаріуса не виникло сумнівів щодо законного виділу та формування власнику вказаної земельної ділянки. 21.01.2025 року представником відповідача Корян В.Ю. подано до суду відзив, в якому останній заперечив щодо позовних вимог, з огляду на таке. Заявлені способи захисту позивачем є неефективними (не дієвими), а тому суд має відмовити в задоволенні позовної заяви. Невідомо про яку протиправність рішення про створення земельної ділянки 3223188000:01:057:0039 йде мова, адже рішення є чинним, не оспорюється, а тому є законним: жодних доказів, що це спростовують стороною позивача не надано. Невідомо про які права при здійсненні державної реєстрації права власності порушені на підставі визнаних протиправними та скасованих судом розпоряджень та наказів: не надано жодного документа, що підтверджують ці доводи. Таким чином, позивач посилається на невідомі обставини справи, які є недоведеними, позиція ґрунтується на припущеннях, що є недопустимим в рамках цивільного процесу в цій справі, жодних документів, що підтверджують правову позицію сторони позивача не надано всупереч ч. 2 ст. 83 ЦПК України. 24.01.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області витребувано в Управління Держгеоакадастру в Обухівському районі Київської області належним чином завірені копії технічної документації щодо земельної ділянки, яка розташована в с. Трипілля Обухівського району Київської області, з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039 та інші документи, на підставі яких розроблялася технічна документація та відбулася реєстрації цієї земельної ділянки на праві власності. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, просив задовольнити. У судовому засіданні представниця відповідача щодо позовних вимог заперечила у повному обсязі, зазначила, що позов є безпідставним та не обґрунтованим. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві. Суд, вислухавши пояснення та заперечення сторін, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 1, 3 Земельного кодексу\~України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Рішення Трипільської сільської ради 2 сесії XXIV скликання № 8/61 від 21.06.2002 року передано в приватну власність земельні ділянки, в загальному розмірі 0,684 га, з них: для ведення особистого селянського господарства - 0,434 га, та для будівництва і обслуговування жилого будинку, госп.будівель і споруд - 0,25 га, що підтверджується Державним актом серії Р1 № 242373 та знаходяться по [ADDRESS] . Отже, починаючи з 2002 року у позивачки виникло право приватної власності на земельні ділянки, в загальному розмірі 0,684 га, з них: для ведення особистого селянського господарства - 0,434 га, та для будівництва і обслуговування жилого будинку, госп.будівель і споруд - 0,25 га, що підтверджується Державним актом серії Р1 № 242373 та знаходяться по [ADDRESS] . Як зазначено позивачкою вказані земельні ділянки використовувались та використовуються за призначенням, мають зовнішні межі та відповідні межові знаки (паркани). Будь-яких претензій з приводу користування та володіння зазначених земельних ділянок суміжними землевласниками не висувалося. В травні 2024 року [PERSON] звернулася до спеціаліста інженера-землевпорядника ФОП « [PERSON] » з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі на місцевості, присвоєння кадастрового номеру та внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Відносно земельних ділянок 0,25 га з призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, госп.будівель і споруд та земельної ділянки 0,2295 га для ведення особистого селянського господарства проблем та перешкод не виникло, їм присвоєно відповідні кадастрові номера: 3223188000:01:057:0044 та 3223188000:01:060:0029. Однак, Державним кадастровим реєстратором відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, винесено рішення за № РВ-7400176642024 від 27.06.2024 року, яким розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17.06.2024 року (реєстраційний ЗВ- 9703754102024) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зокрема, з підстав розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати розміром 0,2050 га, іншої земельної ділянки або її частини, з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039. Площа перетину (накладення) становить 42,3432 %, що підтверджується вказаним Рішенням про відмову № РВ-7400176642024 від 27.06.2024 року. Земельна ділянка з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039 на момент відмови перебувала у власності Відповідача-1 по справі [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка площею 0,1342 га з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039 була 18.02.2019 року зареєстрована за [PERSON] . Відділом в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області у Державному земельному кадастрі. Рішенням Трипільської сільської ради №13 від 21.03.2019 року «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. [PERSON] », між іншого передано у власність земельну ділянку площею 0,1342 га для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Трипільської сільської ради по [ADDRESS] . Наявність реєстрації згаданої вище земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушує права позивачки щодо вільного володіння та користування земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,2050 га. Зазначене створює перешкоди у володінні та користуванні належним позивачці майном, оскільки остання позбавлена можливості встановити (відновити) межі своєї земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також провести державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та провести державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч. 4 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Згідно з пунктом 2 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039 порушує право власності позивачки на земельну ділянку та на проведення державної реєстрації цієї земельної ділянки, а тому таке право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. 8 «Про Державний земельний кадастр» геодезичною основою для Державного земельного кадастру є державна геодезична мережа. Картографічною основою Державного земельного кадастру є карти (плани), що складаються у формі і масштабі відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Для формування картографічної основи Державного земельного кадастру використовується єдина державна система координат. Згідно ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Таким чином, при виділенні відповідачу [PERSON] земельної ділянки, органом місцевого самоврядування було порушено порядок та умови виділення такої, та не враховано наявність на території Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області належної позивачці земельної ділянки площею, право власності на яку у встановленому законом порядку вона набула у 2002 році, і як наслідок - неправильно сформована земельна ділянка площею 0,1342 га відповідача [PERSON] . Окрім цього, позивачкою встановлено наступні обставини. 22.05.2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки від 22.05.2024 року за реєстровим №1506, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., предметом якого є земельна ділянка 3223188000:01:057:0039. Таким чином частина земельної ділянки вибула з володіння позивачки поза її волею і тим самим зі сторони відповідачів було порушено право власності позивача на спірну земельну ділянку. Порушене право власності підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 2 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після і одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 2 ст.78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 84 Земельного кодексу України, визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд дійшов висновку на підставі досліджених доказів, про наявний факт порушення права власності позивачки на земельну ділянку, яке безумовно підлягає відновленню у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. ст. 183, 185 Земельного Кодексу України визначено, що основними завданнями землеустрою є зокрема, встановлення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Роботи, пов`язані з землеустроєм здійснюються державними та іншими землевпорядними організаціями. Відповідно до ч. 3 ст. 103 Земельного Кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ст.14 Конституції України встановлено, що «право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону». Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставах Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно п.п. „а,б ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статтею 202 ЗК України передбачено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Статтею 2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю. Згідно з частиною 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є: індексні кадастрові карти (плани) України, Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст; індексні кадастрові карти (плани) кадастрової зони, кадастрового кварталу; кадастрові карти (плани) Автономної Республіки Крим, областей, районів, сіл, селищ, міст, інші тематичні карти (плани), перелік яких встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру; Поземельні книги. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Статтею 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено внесення виправлень у відомостях про земельну ділянку на підставі рішення суду, а пунктом 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 також визначено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Згідно з п. п. 4, 9 вищевказаного Порядку, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру у районах належать: внесення або надання відмови у внесенні до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах району; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам. Виходячи з вищезазначеного, саме до повноважень управлінь (відділів) Держгеокадастру належить здійснення державної реєстрації земельних ділянок та скасування такої реєстрації. У зв`язку з викладеним, зважаючи на встановлення протиправності рішення про створення земельної ділянки 3223188000:01:057:0039, до складу якої включено земельну ділянку, належну позивачці, відновлення порушених прав позивачки можливо лише шляхом скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно та шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 3223188000:01:057:0039, а також шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номера. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року справа № 925/642/19 містить застереження, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Щодо вимоги позивачки про визнання недійсним договору дарування від 22.05.2024 року № 15069, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Надією Романівною, слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В зв`язку із тим, що суд раніше в цьому рішення вже прийшов до висновку про порушення органом місцевого самоврядування порядку та умов виділення земельної ділянки відповідачу [PERSON] , то очевидно, що всі наступні правочини, вчинені після, є недійсними. Відповідно до частини першої статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Установлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 цього Кодексу). Пунктом в ч.2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Сторона позивача заперечує дійсність договору дарування земельної ділянки, укладеного 22.05.2024 року № 15069 між [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Надією Романівною. Відповідно до\~абзаців 2,3\~ч.\~3\~ст.\~26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування запису про державну реєстрацію права власності на відповідний об`єкт. Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав. З урахуванням цього, у відповідності до вимог законодавства, суд вважає за можливе визнати недійсним та скасувати право власності та державну реєстрацію, а також закрити Поземельну книгу із скасуванням кадастрового номера, на земельну ділянку з кадастровим номером 3223188000:01:057:0039, площею 0,1342 га що нині належить [PERSON] , яка розташована в с. Трипілля Обухівського району Київської області, а також визнати недійсним договір дарування від 22.05.2024 року № 15069, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Надією Романівною. На думку суду, це буде належним способом захисту порушеного права власності позивачки на спірну земельну ділянку. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь позивачки у розмірі 2422,40 по 1211,20 грн. з кожного. Враховуючи викладене та

Outcome: approved