Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

09.10.2024 р. адвокат Петренко А.С., яка представляє інтереси заявника, засобами поштового зв`язку звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою у якій просить визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , призначивши йому опікуном [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2024 р. відкрито провадження у справі, призначено судово - психіатричну експертизу. 03.04.2025 р. від Державної установи «Інститут психіатрії, судово - психіатричної експертизи Міністерства охорони здоров`я України» надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №428 від 24.03.2025 р. У судове засідання 16.06.2025 р. адвокат представник недієздатної особи не з`явився. В зв`язку з чим, вирішено відкласти розгляд справи на 30.06.2025 р . Заявник, представник заявника у судовому засіданні заявлені вимоги щодо визнання недієздатності підтримують та просять задовольнити з підстав, зазначених у поданій заяві. Щодо встановлення опіки та призначення опікуна просять залишити без розгляду. Представник недієздатної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною в судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви. Уповноважений представник Органу опіки і піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в передбаченому законом порядку, своєю заявою просить розглядати справи за її відсутності. Суд, заслухавши вступне слово присутніх учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши в порядку, визначеному в ЦПК України, докази, якими вони обґрунтовуються, доходить наступних висновків. Судом встановлено , що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 21.03.2001 р. Ленінградським відділом РАЦС м.Київ (актовий запис №3990). Згідно довідки до акту медико - соціальної експертної комісії №793915 від 12.11.2021 р. [PERSON] присвоєну другу групу інвалідності (довічно). Згідно довідки КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» від 25.06.2024 р . №352, [PERSON] спостерігається лікарем-психіатром з приводу хронічного нервово-психічого захворювання. Як вбачається з висновку судово - психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» від 11.06.2024 р., [PERSON] , [INFO] , виявляє помірне зниження інтелектуально - мнестичних функцій, ригідне мислення, яке уповільнене за темпом, тугорухливе; виражені емоційно - вольові та особистісні зміни за психоорганічним типом, що вцілому призводить до соціальної дезадаптації. Навички самообслуговування збережені частково. У побуті несамосійний, потребує постійної допомоги та контролю. Не здатен планувати та прогнозувати свої дії та нести за них відповідальність. Вищезазначений психічний розлад у [PERSON] є хронічним та стійким. За своїм психічним станом [PERSON] не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до статі 36 ЦК України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та ( або ) керувати ними. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й пести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні, законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря - психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово - психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України) . У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі N 636/398/19 (провадження № 61-5685св20 ) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦП України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово - психіатричну експертизу. Метою проведення судово - психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за №719/32171. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила (в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза . Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Відповідно до положень статті 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною та представника органу опіки та піклування. Згідно положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми с докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря - психіатра. Згідно висновку судово - психіатричного експерта №428 від 24.03.2025 р. [PERSON] страждає на стійкий хронічний психічний розлад - органічного ураження головного мозку судинно - інтоксикаційного - атрофічного генезу з вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням. За своїм психічним станом не здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дослідивши висновок судово - психіатричного експерта №428 від 24.03.2025 р., суд вважає його повним і чітким та таким, що не викликає сумнівів у його правильності, грунтується на дослідженні медичної документації, матеріалів цивільної справи, амбулаторному дослідженню психічного стану [PERSON] та не суперечить наявним у справі доказам. У зв`язку із чим, суд вбачає достатні підстави для визнання [PERSON] недієздатним, а тому заява підлягає задоволенню. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На підставі викладеного та

Outcome: approved