Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

\~ І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача. [PERSON] через свого представника адвоката Никитюка О.О. через систему «Електронний суд» 10.02.2025 звернувся з позовом до Державного підприємства «Шепетівський військовий лісгосп» (далі - ДП «Шепетівський військовий лісгосп») про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на суму 346770 грн. та витрат на оплату праці адвоката в розмірі 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] 04.08.2021 виконував роботи з розчистки лісу на території військової частини [NUMBER] [ADDRESS] на користь і за вказівкою ДП «Шепетівський військовий лісгосп» без укладення трудового договору. Під час виконання вказаних робіт 04.08.2021 [PERSON] було травмовано падінням дерева, в результаті чого останній отримав компресійноуламковий перелом хребта, закриту травму грудної клітки, множинні переломи ребер з обох сторін, забій легень та інші. Відповідач не визнавав позивача своїм працівником, не оформив із останнім трудові відносини, не виплатив йому заробітну плату за 04.08.2021 та не сплатив за нього усі належні податки та збори. Позивач змушений був звернутися до суду із позовом про зобов`язання відповідача оформити з ним трудові відносини, нарахувати та виплатити заробітну плату. Постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2023 у справі № 132/1587/22 ухвалено: зобов`язати ДП «Шепетівський військовий лісгосп» оформити трудові відносини з [PERSON] , який в період 04.08.2021 був допущений до роботи ДП «Шепетівський військовий лісгосп» без укладення трудового договору; зобов`язати ДП «Шепетівський військовий лісгосп» нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату за 04.08.2021 у розмірі 963,25 грн.; зобов`язати ДП «Шепетівський військовий лісгосп» нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за [PERSON] , виходячи із розміру заробітної плати 963,25 грн. Проте, лише 29.01.2025 відповідач перерахував на картку позивача заробітну плату в розмірі 775,41 грн., що не відповідає вимогам ст. 116 КЗпП України та відповідно до ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Щодо розміру середнього заробітку позивача, то постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2023 у справі № 132/1587/22 встановлено наступне: згідно наданої суду довідки головного управління статистики у Вінницькій області від 01.02.2023 № 07.1-102/5-23 середньомісячна заробітна плата працівника за видом діяльності «Лісове господарство та лісозаготівлі» по Вінницькій області становила у серпні 2021 року 19265 грн. Виходячи із цього заробітна плата яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за один день 04.08.2021 становить 963 грн. 25 коп. (19265 / 20), виходячи із розрахунку 20 робочих днів у серпні 2021 року. Отже, при розрахунку середнього заробітку позивача необхідно застосувати розмір заробітної плати 19265 грн. Таким чином за період затримки розрахунку із позивачем за період із 04.08.2021 по 30.07.2022 із відповідача має бути стягнена сума 231180 грн. (19265 грн. Х 12 місяців), а з 01.08.2022 до стягнення підлягає сума у 115590 грн. (19265 грн. Х 6 місяців). Разом до стягнення підлягає грошова сума у розмірі 346770 грн. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача з даним позовом. \~ ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представником позивача адвокатом Никитюком О.І. до суду 10.03.2025, 25.03.2025, 14.04.2025, 17.04.2025, 19.05.2025, 03.06.2025 подано клопотання про проведення підготовчого засідання та судового розгляду справи без його та позивача участі за наявними у справі матеріалами, заявлений позов підтримав, просив задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Станом на 26.06.2025 відповідачем ДП «Шепетівський військовий лісгосп» (його представником) відзиву на позовну заяву, а також будь-яких інших заяв та клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України суду не подано. \~ ІІІ. Процесуальні дії у справі.\~ Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області від 14.02.2025 у цій справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання на 14:00 год. 10.03.2025. Цією ухвалою встановлено відповідачу строк до 07.03.2025 для подання відзиву на позов. Вказану ухвалу направлено учасниками провадження, зокрема, відповідачу також на адресу його електронної пошти lisgosp@ukr.net. У підготовче засідання, призначене на 10.03.2025, позивач [PERSON] та його представник адвокат Никитюк О.І. не з`явились. Через канцелярію суду 10.03.2025 адвокат Никитюк О.І. подав клопотання з проханням провести підготовче засідання без участі сторони позивача. Представник відповідача ДП «Шепетівський військовий лісгосп» в це підготовче засідання не з`явився, про дату і час його проведення був повідомлений повісткою, інформації про причини його неявки до суду не надходило. У зв`язку з цим проведення підготовчого засідання відкладено на 13:00 год. 25.03.2025. У підготовче засідання, призначене на 25.03.2025, позивач [PERSON] та його представник адвокат Никитюк О.І. не з`явились. Адвокат Никитюк О.І. через систему «Електронний суд» 25.03.2025 звернувся із клопотанням з проханням провести розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача ДП «Шепетівський військовий лісгосп» в це підготовче засідання не з`явився, про дату і час його проведення був повідомлений повісткою, яку 17.03.2025 надіслано також на адресу електронної пошти відповідача. Інформації про причини неявки відповідача до суду не надходило. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.03.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі за цим позовом, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 15:00 год. 15.04.2025. У вказане судове засідання часники процесу не з`явилися. У зв`язку з неявкою представника відповідача, відсутність відомостей про причини його неявки, розгляд справи неодноразово відкладався на 13:00 год. 02.05.2025, на 14:00 год. 19.05.2025, на 15:00 год. 03.06.2025, на 11:30 год. 09.06.2025, 15:00 год. 17.06.2025 та 14:00 год. 27.06.2025. Зокрема, відповідачу надсилались ухвала про відкриття провадження у справі, ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, судові повістки про виклик до суду до електронного кабінету відповідача в системі «Електронний суд», засобами поштового зв`язку, електронною поштою на електронні адреси відповідача: info@milforest.com.ua, lisgosp@ukr.net. В матеріалах справи наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень АТ «Укрпошта» із судовими повістками на адресу відповідача ДП «Шепетівський військовий лісгосп»: вул. Героїв Небесної Сотні, 18, в м. Шепетівці Хмельницької області, згідно із якими відповідачем отримано судові повістки про виклик: на 14:00 год. 19.05.2025 13.05.2025, на 15:00 год. 03.06.2025 27.05.2025, на 14:00 год. 27.06.2025 - 24.06.2025. Крім того, секретарем судового засідання 13.06.2025 повідомлено директора ДП «Шепетівський військовий лісгосп» про призначене на 15:00 год. 17.06.2025 судове засідання у цій справі, про що складено телефонограму. Водночас, представник відповідача, якого належним чином повідомлено про дати і час судового розгляду, до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, заперечень з приводу поданого позову, будь-яких інших заяв, клопотань до суду не подав. Судом 27.06.2025 через неодноразову неявку представника відповідача, що повідомлявся належним чином про час та місце судового розгляду, враховуючи неподання ним відзиву та згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, судом постановлено розглядати дану справу з ухваленням заочного рішення в порядку\~статей 280-281 ЦПК України\~за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» встановлено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Згідно із відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2023 у справі № 132/1587/22 зобов`язано ДП «Шепетівський військовий лісгосп»: оформити трудові відносини з [PERSON] , який в період 04.08.2021 був допущений до роботи ДП «Шепетівський військовий лісгосп» без укладення трудового договору; нарахувати та виплатити [PERSON] заробітну плату за 04.08.2021 у розмірі 963,25 грн.; нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 04.08.2021 за [PERSON] , виходячи із розміру заробітної плати 963,25 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 02.02.2023. Станом на 27.06.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень за параметрами пошуку за номером справи (№ 132/1587/22) міститься лише вступна та резолютивна частини вказаної постанови, судове рішення із повним текстом за цими пошуковими параметрами не відображається. У зв`язку з цим, судом здійснено запит до в.о. керівника апарату Калинівського районного суду Вінницької області щодо надання засвідченої копії вказаного судового рішення. Згідно із наданою на запит суду копією вказаного судового рішення апеляційний суд дійшов висновку, що докази, наявні в матеріалах справи, в своїй сукупності беззаперечно свідчать про те, що [PERSON] перебував в трудових відносинах із ДП «Шепетівський військовий лісгосп». Також у цій постанові апеляційного суду зазначено, що згідно наданої суду довідки головного управління статистики у Вінницькій області від 01.02.2023 № 07.1-102/5-23 середньомісячна заробітна плата працівника за видом діяльності «Лісове господарство та лісозаготівлі» по Вінницькій області становила у серпні 2021 року 19265 грн. Виходячи із цього заробітна плата яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за один день 04.08.2021 становить 963 грн. 25 коп. (19265 / 20), виходячи із розрахунку 20 робочих днів у серпні 2021 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2023 у справі № 132/1587/22 касаційну скаргу ДП «Шепетівський військовий лісгосп» залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 02.02.2023 - без змін. Відповідач 29.01.2025 перерахував на картку позивача заробітну плату в розмірі 775,41 грн. (а.с. 20). Представник позивача адвокат Никитюк О.І. в позовній заяві вказав, що враховуючи зміст вказаного судового рішення при розрахунку середнього заробітку позивача необхідно застосувати розмір заробітної плати 19265 грн. З огляду на положення законодавства та практику Верховного Суду за період затримки розрахунку із позивачем - із 04.08.2021 по 30.07.2022 із відповідача має бути стягнена сума 231180 грн. (19265 грн. Х 12 місяців), а з 01.08.2022 до стягнення підлягає сума у 115590 грн. (19265 грн. Х 6 місяців). Разом стягненню підлягає грошова сума у розмірі 346770 грн. \~ V. Норми права, що регулюють спірні правовідносини, та оцінка суду.\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12,\~81\~ЦПК\~України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч.ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Частинами 1,\~2\~ст.\~116\~Кодексу законів\~про працю\~України (далі\~-\~КЗпП України) встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Водночас згідно із положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала (пункти 69-72, 75-78, 86, 87, 91, 92, 94.5), що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Такої ж за суттю позиції дотримувався і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 234/7936/14-ц (провадження № 6-2159цс15) та у постанові від 31 травня 2017 року у справі № 759/7662/15-ц (провадження № 6-1185цс16). Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1\~статті 9\~ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому\~статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому\~законом\~або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Враховуючи наведені у Постанові Велика Палата Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц критерії, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, з таких підстав: Позивач звернувся до суду з цим позовом у лютому 2025 року, тобто, після спливу більш ніж трьох років десяти місяців після завершення трудових відносин з відповідачем, яке мало місце 04.08.2021. При цьому, спір між [PERSON] та ДП «Шепетівський військовий лісгосп» остаточно вирішено рік та девять місяців тому згідно із Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2023 у справі № 132/1587/22, якою касаційну скаргу ДП «Шепетівський\~військовий лісгосп»\~залишено без\~задоволення,\~а постанову\~Вінницького апеляційного\~суду від\~02.02.2023\~-\~без змін. Відповідач заперечував обставини перебування позивача в трудових відносинах з ДП «Шепетівський військовий лісгосп», а тому, факт порушення його прав та сума відповідної виплати заробітної плати були встановлені лише під час судового розгляду. Сума компенсації позивачу згідно із положеннями ст. 117 КЗпП України, заявлена до відшкодування в позовній заяві (346770 грн.), є у 360 разів більшою ніж сума заробітної плати [PERSON] в розмірі 963,25 грн., визначена йому до виплати постановою Вінницького апеляційного суду від 02.02.2023 у справі № 132/1587/22. При цьому, вказана сума є заробітком працівника всього за один день роботи. Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2021 рік січень 2025 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. Згідно з інформацією, яка розміщена на офіційному інтернет сайті Національного банку України у вкладенні «Статистика фінансового сектору» підрозділу «Статистика фінансового сектору» розділу «Статистика» (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial#2fs), містяться відомості про середньозважені процентні ставки депозитних корпорацій (крім Національного банку України) в річному та місячному обчисленні за новими споживчими кредитами домашнім господарствам в національній валюті, які за період з 2021 року січня 2025 року (період затримки розрахунку при звільненні) становили: у 2021 році 30,2%; у 2022 році 27%; у 2023 році 29,1%; у 2024 році 28,1%; у січні 2025 28,9%. Виходячи з розміру несвоєчасно виплаченої заробітної плати в сумі 963,25 грн. приблизна оцінка розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, що розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами слід розрахувати як розмір сум, які [PERSON] , недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, становить 928,2 грн., а саме: у серпні 2021 року 22,31 грн. (963,25:100х(30,2%:365днів х 28днів)); у вересні грудні 2021 року 72,72 грн. (963,25:100х(30,2% : 12 місяців х 3 місяці)); у 2022 році 260,08 грн. (963,25:100х27%); у 2023 році 280,3 грн. (963,25:100х29,1%); у 2024 році 270,67 грн. (963,25:100х28,1%); у січні 2025 року 22,12 грн. (963,25:100х(28,9%:365днів х 29днів)). З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 928,2 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників (пункти 94.5, 94.6 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Тому, позов підлягає частковому задоволенню - на суму 928,2 грн. \~ VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. У поданому позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на оплату праці адвоката в сумі 4000 грн. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 9,28 грн., виходячи з розрахунку: (928,2 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 3467,7 грн. (судовий збір в розмірі 1% ціни позову за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою): 346770 грн. (ціна пред`явленого позову)). Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3-5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат понесених за надання правничої допомоги представником позивача до суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 10.02.2025, укладеного між адвокатом Никитюком О.І. та [PERSON] (довіритель), згідно із яким після ухвалення судом рішення на користь довірителя вноситься гонорар у фіксованому розмірі - 6000 грн. Інших матеріалів, підтверджуючих здійснені витрати на правничу допомогу позивачем та/або його представником не надано. Таким чином із ДП «Шепетівський військовий лісгосп» відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог витрати на правничу допомогу в сумі 10,8 грн. (4000 грн : 100 х 0,27% відсоток, на який задоволено позовні вимоги). На підставі викладеного та

Outcome: partial