Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Конащук Л.М., про встановлення факту постійного непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] (актовий запис № 432 від 16.08.2024 р.) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яке посвідчене свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.11.2006 р. Вказує, що заповіти [PERSON] не складалися, відтак спадкування після його смерті здійснюється за законом. Зазначає, що [PERSON] був батьком відповідача [PERSON] . На день смерті [PERSON] разом з ним за адресою : [ADDRESS] були зареєстровані вона - [PERSON] та їхній син [PERSON] . Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Конащук Л.М. 23 січня 2025 року було заведено спадкову справу № 4/2025. Згідно визначеного нотаріусом кола спадкоємців, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є : [PERSON] (дружина спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця), які на момент смерті спадкодавця були зареєстровані з ним за однією адресою. Водночас приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Конащук Л.М., у довідці № 44/02-14 від 09.04.2025 р., роз`яснено позивачці, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, був зареєстрований, але не проживав за вказаною адресою, факт непроживання разом із спадкодавцем необхідно встановити в судовому порядку. Вказує, що відповідач [PERSON] був зареєстрований, але не проживав за вказаною адресою, та станом на дату смерті свого батька не проживав разом з ним. З липня 2013 року відповідач [PERSON] рахується безвісти зниклим та перебуває в державному розшуку, на даний час останній відсутній за місцем свого проживання та його місце знаходження не відоме. Відтак, з огляду на вищевказані розбіжності місця реєстрації та перебування відповідача позивачка позбавлена можливості встановити факт не проживання іншого спадкоємця за законом на момент смерті спадкодавця в позасудовому порядку. Посилається на те, що оскільки відповідач [PERSON] теж є спадкоємцем першої черги за законом, як і позивачка, проте не проживав разом зі спадкодавцем на момент смерті, хоч і був зареєстрований разом з ним за однією адресою, а тому для реалізації своїх прав на спадкування належної [PERSON] частки у квартирі повністю, необхідно встановити факт непроживання відповідача за його зареєстрованим місцем проживання на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказує, що від встановлення факту не проживання іншого спадкоємця за законом на момент смерті спадкодавця, залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, так як у неї виникне можливість звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом. За наведених обставин, просить встановити факт постійного непроживання [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації в [ADDRESS] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 25.04.2025р. позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів та виклик свідків. Ухвалою суду від 03.06.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному\~об`ємі,\~з підстав\~та доводів,\~викладених у\~позовній заяві\~та просять\~його задовольнити.Зазначили, що встановлення факту непроживання відповідача за місцем реєстрації на момент смерті спадкодавця [PERSON] має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення спадкових прав позивачки, яка є спадкоємницею за законом першої черги, та в позасудовому порядку встановити дані обставини не представляється можливим. Позивачка додатково пояснила, що 03.02.2013 року її син [PERSON] виїхав в рф та з того часу жодного разу не приїжджав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. До зазначеного висновку суд дійшов на підставі аналізу показів свідків та письмових доказів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою та протягом тривалого часу підтримує з нею дружні відносини. Їй достовірно відомо, що син позивачки [PERSON] в 2013 році виїхав до рф та з того часу вона жодного разу його не бачила. Вказала, що чоловік позивачки [PERSON] помер в серпні 2024 року та [PERSON] не був присутній при його похованні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачкою з 2012 року. Вказала, що позивачка постійно проживала з чоловіком [PERSON] , який помер в 2024 році. З сином позивачки [PERSON] вона особисто не знайома та востаннє бачила його в 2012 році та з того часу він більше ніколи не приїжджав до позивачки. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено наступні обставини. [PERSON] перебувала з [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 25 травня 1974 року у Будинку Щастя м.Рівне Рівненської області (актовий запис № 522 від 25.05.1974 р.), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.05.1974 року (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер (актовий запис № 432 від 16.08.2024 р.), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.08.2024 р. (а.с.13). На день смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою про спільне проживання громадян на день смерті одного з них №474/01-17-25, виданою 27.02.2025 р. управлінням забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради (а.с.14). Після смерті\~ [PERSON] \~приватним нотаріусом\~Рівненського районного\~нотаріального округу\~Конащук Л.М.\~23\~січня 2025\~року було\~заведено спадкову\~справу №\~4/2025,\~спадкоємцями за\~законом після\~смерті [PERSON] \~є \~його дружина\~-\~ [PERSON] \~та \~його син\~-\~ [PERSON] ,\~які на\~момент смерті\~були зареєстровані\~з ним\~за однією\~адресою.\~Дані обставини\~підтверджуються довідкою\~приватного нотаріуса\~Рівненського районного\~нотаріального округу\~Рівненської області\~Конащук Л.М.\~№ 44/02-14\~від 09.04.2025\~р.\~та матеріалами\~спадкової справи\~№4/2025. Одночасно нотаріусом роз`яснено позивачці, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, був зареєстрований, але не проживав за вказаною адресою, факт непроживання разом із спадкодавцем необхідно встановити в судовому порядку (а.с.15, 32-47). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 23.01.2025 року вбачається, що заповіти та спадкові договори від імені [PERSON] не складалися та не посвідчувались (а.с.41). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.04.1978 р. [PERSON] був батьком відповідача [PERSON] (а.с.16). Згідно повідомлення відділення поліції № 3 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області № 5969/202/01/08-2024 від 10.09.2024 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] з липня 2013 року рахується безвісти зниклим та перебуває в державному розшуку, на даний час останній відсутній за місцем свого проживання та його місце знаходження не відоме, також проводяться розшукові заходи по встановленню місця знаходження [PERSON] (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS] , яке посвідчене свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 20.11.2006 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13136540 від 04.01.2007 р. та технічним паспортом від 06.11.2006 р. (а.с.18-21). З повідомлення ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 17.05.2025 року вбачається, що розшукова справа відносно безвісти зниклого [PERSON] була знищена 24.02.2022 року згідно акту про знищення секретних документів в умовах особливого періоду (а.с.52). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіти [PERSON] не складалися, відтак спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. \~Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1, 2 cт.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Згідно ч.1 cт.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно пп.1.2 п.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно з пп.1.2 п.1 глави 10 розділу II Порядку місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 ЦК України. Відповідно до пп.1.13 п.1 глави 10 розділу II Порядку місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). Відповідно до ч.3 cт.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Отже, законодавець в даному випадку встановив вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Таким чином, доказом прийняття спадщини та постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті може бути довідка про зареєстроване місце проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем, разом з тим сама по собі реєстрація місця проживання за певною адресою не є єдиним та безумовним доказом такого проживання. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Як зазначено у п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністра юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем: копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 cт.29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. При цьому згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.11.2013 року у справі № 6-41137св13, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання", згідно з якою реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року у справі № 6-14554св15 реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, для реалізації прав та свобод особи реєстрація її місця проживання чи місця перебування наперед встановленого значення не має. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" висновки судів про те, що вирішальне значення при визначенні місця проживання особи є офіційні дані органу реєстрації місця перебування та місця проживання фізичної особи, а не дані про її фактичне місце проживання, є передчасними. Отже, за умови наявності реєстрації місця проживання особи за певною адресою і при цьому фактичне постійне проживання особи за іншою адресою без проведення такої реєстрації у визначеному порядку не означає, що зазначена особа постійно проживає за місцем своєї реєстрації, якщо про це свідчать протилежні факти. Згідно ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Зібрані у справі, досліджені судом кожен окремо та в сукупності докази у повній мірі підтверджують факт непроживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] до дня його смерті та на час відкриття спадщини. Частиною 2 cт.256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.п.2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Метою встановлення факту непроживання [PERSON] зі спадкодавцем є необхідність реалізації позивачкою права на спадщину, отже такий факт породжує юридичні наслідки. За вказаних обставин єдиним існуючим і ефективним способом захисту порушеного права позивачки, а також способом для усунення розбіжностей в наявних документах, в зв`язку з наявністю відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача, є встановлення факту непроживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в судовому порядку. З огляду на викладене, виходячи з інтересів позивачки щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що позивачка не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт не проживання іншого спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доказово підтвердженими показами свідків та письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, не викликають сумніву в їх правдивості, а відтак позов підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved