Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 17 грудня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Наталія Миколаївна про встановлення факту проживання однією сім`єю. У поданій позовній заяві остання просить встановити факт проживання [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а саме з 2007 року по [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] внаслідок прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] . Вона, [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Пилипенко Наталії Миколаївни із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого останньою була заведена спадкова справа №37/2024. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Також зазначила, що вона з 2007 року та до самої смерті [PERSON] проживала з останнім однією сім`єю, доглядала за ним, мала спільний бюджет тощо. У зв`язку з чим вважає, що вона є такою особою, що входить до четвертої черги права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 грудня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 23 грудня 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою судді від 17 лютого 2025 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Наталії Миколаївни належним чином завірену інформацію: які особи зверталися з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; вказати прізвище, ім`я, по батькові та адреси проживання таких осіб. 20 березня 2025 року від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Наталії Миколаївни до суду надійшла запитувана інформація. Ухвалою судді від 24 березня 2025 року було витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Наталії Миколаївни належним чином завірену копію спадкової справи № 37/2024, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 07 квітня 2025 року від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Пилипенко Наталії Миколаївни до суду надійшла запитувана інформація. Ухвалою судді від 28 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Втім, встановлення фактів, що мають юридичне значення, може відбуватися в позовному провадженні, якщо встановлення факту пов`язане з подальшим вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було складено відповідний актовий запис № 2150 та 29.06.2024 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається з квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить останньому: 1/2 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.05.1997 року та 1/2 в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 05.07.2024 року [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пилипенко Наталії Миколаївни з заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого останньою була заведена спадкова справа №37/2024, копія якої була надана третьою особою до матеріалів справи. Зі змісту вказаної спадкової справи випливає, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Встановлення в судовому порядку факту проживання із спадкодавцем необхідно позивачці для реалізації її спадкового права, як спадкоємця. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] , а саме з 2007 року по [INFO] , що підтверджується, зокрема наступними доказами, зібраними в матеріалах справи: 1) Договором про виконання робіт №07-04/05 від 20.04.2012 та квитанцією №35 про оплату 910,00 грн, згідно яких позивачка замовляла та оплачувала роботи з виготовлення пам`ятника для померлої матері [PERSON] [PERSON] . У цьому договорі вказана фактична адреса проживання позивачки за адресою [PERSON] . Також дані документи слугують доказами витрачання коштів позивачки в інтересах їх зі спадкодавцем сім`ї. 2) Медичними документами позивачки та померлого [PERSON] . Зокрема, з медичної карти амбулаторного хворого (позивачки) випливає, що вона була заведена ще 10.12.2010 року й саме із вказівкою адреси її фактичного проживання за адресою місцезнаходження квартири спадкодавця, а саме: [ADDRESS] . В самій медичній карті також є результати аналізів та діагностичних досліджень за 2012, 2015, 2017, 2018, 2022 роки, де зазначена вказана адреса, як адреса місця проживання позивачки. Вказана медична карта була заведена КЗ МП №2 (правонаступником є КНП «Міська поліклініка № 2» Дніпровської міської ради код ЄДРПОУ 03568161), що розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 22, тобто неподалік від квартири, де позивачка проживала разом із спадкодавцем. Також надана медична картка амбулаторного хворого [PERSON] (спадкодавця), яка була заведена 29.06.2011 року тим же медичним закладом. Позивачка та померлий [PERSON] мали одного й того самого сімейного лікаря (терапевта) [PERSON] . В обох вказаних медичних картах, як померлого [PERSON] , так й позивачки, міститься один і той самий Код хворого 04330708, що свідчить про те, що на обліку у вказаному медичному закладі позивачка разом із [PERSON] перебували саме як сім`я. Вказані обставини узгоджуються з п.2.2. Додатку 2 до наказу МОЗ України від 12.07.2001 № 283 «Інструкція про особливості заповнення облікової медичної документації в закладі загальної практики/сімейної медицини», яким передбачено, що медична карта амбулаторного хворого (ф.025/о) - заповнюється на кожного члена сім`ї незалежно від того, хворий він чи здоровий. *В рядку "Код хворого" виставляється код сім`ї та члена сім`ї. 3) Звітами щодо використання послуг таксі. Зокрема, з друкованих звітів випливає, що позивачка замовляла послуги служби таксі у період грудень 2021 року вересень 2023 року за адресою проживання зі спадкодавцем, а саме по [ADDRESS] . Окрім іншого, зі звітів випливає, що поїздки позивачки були замовлені для доставки безпосередньо у вказані лікарняні заклади: КНП «ДЦПМСД №4» ДМР та Медичний центр «Медікум» за адресою: місто Дніпро, вул. Ламана, буд.4; КНП «Міська поліклініка № 2» ДМР за адресою: [ADDRESS] ; відділення неврології ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України» за адресою: м. Дніпро, провулок Феодосія Макаревського, 1-А; КНП «Міська клінічна лікарня №16» ДМР за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 16. 4) Замовленнями та оплатою доставки продуктів та товарів на адресу місця проживання позивачки разом із спадкодавцем. Так, з наданих суду даних ТОВ «Експансія» (FOZZY GROUP) за жовтень 2023 березень 2024 року саме Позивачкою здійснювались неодноразові замовлення, оплата та приймання продуктів харчування та інших побутових товарів на адресу проживання сім`ї за адресою: [ADDRESS] . 5) Також факт проживання позивачки із спадкодавцем однією сім`єю підтверджується наданими до матеріалів справи спільними фотознімками останніх. 6) Крім того, факт спільного проживання позивачки разом із спадкодавцем підтверджується поясненнями свідків, а саме сусідів по місцю проживання позивачки разом із спадкодавцем. Так, свідок [PERSON] пояснила, [PERSON] вона знає давно, десь 12 років, коли переїхала проживати в будинок [ADDRESS] . Часто зустрічала її з [PERSON] на ринку «Кодак», вони дуже любили кавуни, купляли великий вагою понад 10 кілограм та несли його удвох. Раніше [PERSON] не слідкував за своїм зовнішнім виглядом, одягом тощо, а коли [PERSON] почала з ним жити, то він одразу змінився. Став завжди бути напрасованим, доглянутим. Вони завжди разом ходили до перукарні « [PERSON] », де їх підстригали. Вони жили тихо та мирно. Дружили з мешканцями квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Ще товаришували з [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Вона бувала в них вдома, але померла від Ковіду. [PERSON] після смерті [PERSON] майже не виходить з квартири, її не видно, на лаві теж вже не сидить, адже нікого чекати з роботи. Свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час є сусідкою [PERSON] та [PERSON] (за його життя). З [PERSON] дружила її бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] та [PERSON] вона знає чимало років, вони разом навідували її бабусю [PERSON] , допомагали їй ліками, продуктами тощо, оскільки вона була хвора та слабка, а її син інвалідом та сам не міг обслуговувати ані себе, ані матір. Часто бачила [PERSON] та [PERSON] разом, вони разом проводили дозвілля, їздили до лікарні, відпочивали, а згодом [PERSON] доглядала [PERSON] , коли стан його здоров`я погіршився. Вони разом ходили навіть до перукаря. Також вказала, що [PERSON] дуже тяжко переживає смерть [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] та [PERSON] чимало років, приблизно років 15. Вони жили у злагоді та спокійно, мали спільний бюджет, своє дозвілля проводили постійно разом. Її запрошували до себе в гості, а також вони приходили в гості й до неї (свідка) та її батьків. По розмовам вона чула, що вони збирались робити ремонт у себе в квартирі. Вони разом їздили в торгівельний центр Епіцентр. Закупляли там кахель, шпалери, газову плиту тощо. Відклали ремонт вони тільки у зв`язку з початком війни, а придбані матеріали зберігаються в них наразі вдома. Вона часто бачила, як [PERSON] у дворі на лавці біля під`їзду чекала [PERSON] з роботи. [PERSON] наразі майже нікуди не ходить та постійно горює по померлому [PERSON] , плаче. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] десь з 2010 року, коли її мама працювала консьєржем в їхньому під`їзді. [PERSON] часто спілкувалась з її матір`ю, а згодом вони стали приятелювати, їх спілкування було теплим, добросусідським. [PERSON] завжди спілкувалась з усіма з повагою та доброзичливістю. Вони з матір`ю часто зустрічали [PERSON] з [PERSON] , коли він повертався з роботи. Вони жили дружньо та працелюбно. Вони завжди разом закуповували продукти на зиму, які зберігали в погребі своєї квартири на першому поверсі. Коли [PERSON] тяжко захворів, то [PERSON] сильно хвилювалась за нього та робила усе можливе, аби вилікувати його. Витрачали всі свої кошти на його лікування, дуже сподівалась на його одужання. Втім, [PERSON] нажаль помер. Наразі [PERSON] дуже тяжко переносить смерть [PERSON] та майже не виходить з їхньої квартири. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони познайомились з [PERSON] в 2003 році, коли померла мати [PERSON] . [PERSON] допомагала організовувати поховання його матері, а також її поминання. Потім часто бачили, як [PERSON] приїжджала за [PERSON] на автомобілі Волга і вони їхали разом. Згодом вона вже не їхала, а залишилась проживати з [PERSON] за місцем його проживання. Вони (свідки) подружились з позивачкою, ходили в гості один до одного. В неї була можливість брати продукти на базі і зберігати у них з [PERSON] в квартирі. З [PERSON] вони жили дуже дружно. Останнім часом [PERSON] став сильно хворіти, погано ходити. [PERSON] постійно була поряд з ним, разом з ним їздила й до лікарні, доглядала його. Після його смерті [PERSON] майже нікуди не ходить, постійно плаче та їздить на кладовище до могили [PERSON] . [PERSON] інколи просить свідка [PERSON] про допомогу, вони разом з нею їздять на кладовище, де похований [PERSON] та його батьки. [PERSON] доглядає їхні всі могили, прибирає там. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За правилами ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивачка, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для позивачки юридичне значення і потрібне для реалізації спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved