Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач [PERSON] ставить питання про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначає, що [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України з 2019 року, не навідує дочку, не піклується про життя та здоров`я, не цікавиться донькою, її фізичним духовним моральним розвитком, не забезпечує матеріально та не бере участі в утриманні дитини, фактично покинув дитину. Аліменти, які були призначені рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області згідно з виконавчим листом №694/1078/21 від 12.01.2021 року - не сплачує. Станом на 25.09.2024 заборгованість по аліментах становить 160 673, 81 грн. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області Смовж О.Ю. від 04.04.2025 справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду 14.05.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Трохименко Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Звенигородської міської ради Черкаської області Шкапенко Л.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та дату неодноразово повідомлявся належним чином за усіма відомими суду адресами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин, на підставі письмових документів. Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступне. 15 липня 2016 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , про що внесено запис в Звенигородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області №71. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . 07 серпня 2019 року між позивачем та відповідачем розірваний шлюб, що підтверджується рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області, яке набрало законної сили 09 вересня 2009 року (справа №694/1156/19). З моменту розлучення і по цей час батько - [PERSON] практично не бачив свою дочку - [PERSON] . Аліменти відповідач не платить з 05 квітня 2021 року по 25 вересня 2024 року включно на виконання рішення Звенигородського районного суду Черкаської області про стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (копія довідки від 26.09.2024 додається). Станом на травень 2025 заборгованість по аліментах становить 160 673,81 грн. (копія розрахунку заборгованості по аліментах від 02.06.2025). Як вбачається з характеристики, виданої директором та класним керівником Звенигородського ліцею № 3 Звенигородської міської ради Звенигородського району, Черкаської області, [PERSON] , [INFO] , навчається в Звенигородському ліцеї в 2 класі. За період навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна. Програмний матеріал засвоює на достатньому рівні. Розвиток уваги відповідає вікові. Навчається в повну міру своїх сил. На уроках активна, скромна, весела, товариська, врівноважена, розсудлива, дисциплінована, самостійна. До виконання доручень ставить сумлінно. Стосунки з однокласниками дружні, щирі, доброзичливі, має багато друзів. Належну увагу вихованню дитини приділяє лише мати [PERSON] , яка регулярно відвідує заняття у ліцеї. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини спілкується з педагогами, які навчають доньку, регулярно з`являється на батьківські збори, відвідує всі заходи та свята ліцею. Батько - [PERSON] на батьківські збори не з`являється, не відвідує заходів та свят, які проводяться в ліцеї, контакту з ліцеєм, де вчиться неповнолітня дитина не підтримує, із вчителями не спілкується. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області (Сакун Д.І.) від 31.10.2024 витребувано з Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01001, Україна) інформацію, щодо перетину кордону [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] за період з 01.01.2020 по день надання відповіді на вказаний запит, із зазначенням інформації про дату та місце перетину державного кордону України, напрямок перетину державного кордону України (кінцевий пункт прибуття), у разі наявності мета перетину державного кордону України, а також вказати дату в`їзду в Україну за цей час. Згідно відповіді №19-86901/18/24-Вих від 13.12.2024 з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON] , [INFO] перетнув кордон у пункті пропуску Шегині 25.09.2020 на виїзд з України, іншої інформації немає. В судовому засіданні в присутності матері та психолога та педагога Волошиної О.В. заслухано думку малолітньої - [PERSON] , яка на питання суду називала батьком іншого чоловіка, не відповідача у справі, відповіла, що живе з мамою та татом і з маленькою сестричкою, вдома панує любов та спокій, розповідала про навчання, допомогу батьків, спільне дозвілля. Виходячи із встановлених у справі обставин, підтверджених перерахованими вище документальними доказами та поясненнями учасників справи, наданими в судовому засіданні, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин ("Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Враховуючи наявні у справі достатні та переконливі докази суд переконаний, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не опікується донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча зобов`язаний це робити, тобто зухвало ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дитини. Іншого суду не доведено. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено клопотання про стягнення судових витрат на її користь. Відтак судові витрати в розмірі 1211,20 грн. слід тягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved