Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

24.03.2025 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Павленко Наталію Миколаївну звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа [PERSON] про скасування заборони на нерухоме майно, в якому просила суд скасувати заборону на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; Номер запису про обтяження: 53131503; дата та час державної реєстрації: 31.07.2006 року, 10:54:35; державний реєстратор: Лісовська Наталя Василівна, П`ята державна нотаріальна контора Миколаївського міського нотаріальний округу, Миколаївська область; підстава обтяження: рішення, б/н, виданий 26.05.1988 року, видавник: МВК; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3533964, 31.07.2006 року. Позов мотивований тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2023 року, виданого державним нотаріусом П`ятої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лісовською Н. В., [PERSON] є власником частини житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником іншої частини у вказаному будинку є [PERSON] (третя особа) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського округу Дубровою Т. І. Позивач повідомила, що під час оформлення спадщини їй стало відомо, що вищевказаний будинок з 1998 року перебуває під забороною на його відчуження. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: - Номер запису про обтяження: 53131503; Дата та час державної реєстрації: 31.07.2006 року, 10:54:35; Державний реєстратор: Лісовська Наталя Василівна, П ята державна нотаріальна контора Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області; Підстава обтяження: рішення, б/н, виданий 26.05.1988 року, видавник: МВК; Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомогомайна:3 533964, 31.07.2006 року. Позивач зазначила, що правові підстави для обтяження у виді заборони на спірне нерухоме майно відсутні, оскільки, починаючи з 1988 року жодних претензій як до її батька [PERSON] , який був на той час власником вказаного житлового будинку та помер [INFO] , ні до його дружини [PERSON] , яка успадкувала спірний житловий будинок після смерті свого чоловіка та батька позивача, та також померла [INFO] , а також до неї, як спадкоємиці матері, з боку ініціатора обтяження та його правонаступників не було. Повідомила, що після звернення до Державного архіву Миколаївської області позивачці були надані копії рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради №161 від 26.05.1988 року про заборону відчуження житлових будинків, у тому числі і по [ADDRESS] , у зв`язку з дозволом проведення проектних робіт, а також копію рішення виконавчого комітету Корабельної районної ради №2-13/128 від 21.03.1988 року з того ж питання. Позивач зазначила, що відповідно до роз`яснення Державного нотаріального архіву Миколаївської області надати інформацію щодо заборони на вищезазначений будинок не можливо, оскільки в Реєстрі заборон вказано прізвище, ім`я суб`єкта обтяження. Ураховуючи викладене, позивач вказала, що вжиття заходів щодо припинення обтяження спірного нерухомого майна, без звернення до суду неможливе. Окрім того, наявність обтяження перешкоджає позивачці, як власниці, розпоряджатися житловим будинком, а тому посилаючись на вказані обставини та неможливість вирішення питання у позасудовому порядку позивач була змушена звернутися в суд за захистом своїх майнових прав. Ухвалою суду від 28.03.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. \~ \~ \~ \~Відповідач своїм правом на відзив не скористався, проте 24.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» подав додаткові пояснення, в яких вказав, що представником виконавчого комітету Миколаївської міської ради, було зроблено запит до Державного архіву Миколаївської області №8458/02.02.01-40/02/1425 від 03.04.2025 року про надання належним чином засвідчену архівну копію рішення виконавчого комітету Миколаївської ради народних депутатів від 26.05.1988 року, серія номер б/н, щодо накладання заборони на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданої інформації наданої архівом, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів від 26.05.1988 року №161 на адресу [ADDRESS] було накладено заборону у зв`язку з початком будівництва нових об`єктів нерухомості. \~ \~ \~ \~Зазначив, що відповідно доповнень, викладених у листі Корабельної ради народних депутатів міста Миколаєва від 21.03.1988 року № 2-13/128, просять внести доповнення до рішення від 26.05.1988 року №161 щодо списку адрес на які накладається заборона, серед яких буд. [ADDRESS] . Інших відомостей щодо накладання заборони на буд. [ADDRESS] у державному архіві Миколаївської області не міститься. В судове засідання сторони, повідомлені своєчасно та належним чином, не з`явилися. Позивач та її представник - адвокат Павленко Н.М. надав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином,. Представник відповідача, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Козій А.О. надав суду додаткові пояснення та заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив винести рішення по справі відповідно до чинного законодавства. Третя особа, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини її неявки суду не відомі. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок в [ADDRESS] з 1998 року перебуває під забороною на його відчуження. Відповідно до Розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації вiд 26.07.2024 року №\~273-р «Про перейменування об`єктів топонімії» вулиця Уральська перейменована на вул. Олега Хлівного. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2023 року, виданого державним нотаріусом П`ятої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Лісовською Н. В., [PERSON] є власником частини житлового будинку [ADDRESS] . Співвласником іншої частини у вказаному будинку є [PERSON] (третя особа) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2024 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дубровою Т. І. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: - Номер запису про обтяження: 53131503; Дата та час державної реєстрації: 31.07.2006 року, 10:54:35; Державний реєстратор: Лісовська Наталя Василівна, П ята державна нотаріальна контора Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області; Підстава обтяження: рішення, б/н, виданий 26.05.1988 року, видавник: МВК; Вид обтяження: заборона на нерухоме майно; Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3533964, 31.07.2006 року. \~ \~ \~ \~Згідно з наданою інформацією Державним архівом Миколаївської області, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів від 26.05.1988 року №161 на адресу [ADDRESS] було накладено заборону у зв`язку з початком будівництва нових об`єктів нерухомості. \~ \~ \~ \~Відповідно до доповнень, викладених у листі Корабельної ради народних депутатів міста Миколаєва від 21.03.1988 року № 2-13/128 внесено доповнення до рішення від 26.05.1988 року №161 щодо списку адрес на які накладається заборона, до яких внесено буд. [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Інших відомостей щодо накладання заборони на буд. [ADDRESS] у державному архіві Миколаївської області не міститься, що підтверджується листом Держаного архіву Миколаївської області Миколаївської міської ради №М-427/03-06 від 11.04.2025 року. Починаючи з 1988 року жодних претензій як до батька позивача - [PERSON] , який був на той час власником вказаного житлового будинку та помер [INFO] , ні до його дружини [PERSON] , яка успадкувала спірний житловий будинок після смерті свого чоловіка та батька позивача, та також померла [INFO] , а також до неї, як спадкоємиці матері, з боку ініціатора обтяження та його правонаступників не було. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини)від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів зазначених норм закону позивачці, як спадкоємиці своєї матері надається право для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до статті 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотеко держателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернень органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборон відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно підпункту 5.1. пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5. нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки за рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину, на майн особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення ЄСПЛ у справі «Звежинський проти Польщі» (заява №34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія А, No 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). ЄСПЛ у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, оскільки позивач не має можливості розпорядитись свої майном, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасник такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Outcome: approved