Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-27 00:00:00

У січні 2025 року до Барвінківського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] , Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, третя особа - Приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Захарова Ніна Василівна про визнання права власності на спадщину за законом. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . 21.04.2021 позивач звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Захарової Н.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] , а отже у передбачений ЦК України строк прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . В подальшому позивач звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Захарової Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті батька [PERSON] . Проте приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Захарова Н.В. відмовила позивачу у видачі такого свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що на сьогодні неможливо встановити коло спадкоємців, щоб визначити частку кожному спадкоємцю, так інші спадкоємці - [PERSON] , [PERSON] , законним представником яких є їх мати [PERSON] , мешкають у рф: [ADDRESS] , та видала відповідно Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2022. Згодом позивач, звернулась з позовом до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області щодо визнання права власності на наступне майно: земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,2668 гектарів, кадастровий номер №6320483700:01:000:0077 та на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,0598 га, кадастровий номер №6320483700:01:000:0076, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] при поданні позову до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, не зверталась щодо права власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8398 гектарів, кадастровий №6320483700:06:000:0185, так як не знала про існування цієї земельної ділянки у власності свого померлого батька і нотаріус про це також їй не повідомила, а про наявність на праві власності у її померлого батька цієї земельної ділянки дізналась 25.06.2024 року від свого адвоката. Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено. 19.06.2024 за Дніпровським апеляційним судом винесено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги, яким визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,2668 гектарів, кадастровий номер №6320483700:01:000:0077, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,0598 гектарів, кадастровий номер №6320483700:01:000:0076, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Представник позивача вказує, що малолітні відповідачі [PERSON] та [PERSON] , законним представником яких є їх мати [PERSON] , відповідно до заяви про прийняття спадщини, посвідченої Беневоленською І.В., нотаріусом Ангарського нотаріального округу Іркутської області рф від 27.07.2021 року, тобто була така заява подана після 6-місячного строку з дня смерті спадкодавця. Проте діти померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] є громадянами рф, тобто є іноземцями, на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України, як малолітні особи автоматично прийняли спадщину після померлого [PERSON] . Таким чином був пропущений строк вступу у спадщину, але враховуючи, що вони є малолітніми, то вони прийняли спадщину автоматично. При цьому, [PERSON] будучи особою, яка досягла 18 років, прийняла спадщину поза встановленими строками, тобто була така заява подана після спливу 6-місячного строку з дня смерті спадкодавця, а тому не є співвідповідачем по справі. Посилаючись на викладене представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 10,8398 гектарів, кадастровий №6320483700:06:000:0185, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 03 лютого 2025 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 22 травня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явися, заявив клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє законний представник [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України». Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] [PERSON] помер у с. Рідне, Барвінківський район, Харківська область, про що зроблено актовий запис №243, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.01.2021 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що підтверджується копією спадкової справи №32/2021, відкритої приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області. [PERSON] , [INFO] , є донькою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 10 грудня 2002 відділом реєстрації актів цивільного стану Барвінківського районного управління юстиції. 21.04.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області від 27.01.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців та визначити частку кожному з них. Також зазначено, що крім позивачки, спадкоємцями є малолітні діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 24.06.2024 року, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 10,8398 га, кадастровий №6320483700:06:000:03185, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Іллічівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Іллічівською сільською радою Барвінківського району Харківської області від 25.08.2011 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №03. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . У вищезазначеному шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Іллічівською сільською радою Барвінківського району Харківської області від 24.11.2011 року, про що зроблено актовий запис №11 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого від 14.07.2015 року «отделом по Ангарскому району и г. Ангарску в управлении государственной регистрации службы записи актов гражданського состояния Иркутской области». Постановою Дніпровського апеляційного суду від 9 червня 2024 року визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 11,2668 гектарів, кадастровий номер №6320483700:01:000:0077, а також право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,0598 гектарів, кадастровий номер №6320483700:01:000:0076, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,0598 гектарів, кадастровий номер №6320483700:01:000:0076, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до положень статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Тобто, зазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини, а щодо малолітніх та недієздатних осіб - відмови, здійсненої від їхнього імені батьками (усиновлювачами), опікуном з дозволу органу опіки та піклування. Таким чином, подання заяви про прийняття спадщини такими особами не є обов`язковим. Аналогічний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 183/4406/16 (провадження № 61-472 св 17). Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли у рівних частках позивач [PERSON] та двоє малолітніх дітей померлого [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Якщо землі сільськогосподарського призначення прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, то протягом року з моменту отримання права на них зазначені особи мають їх відчужити (ч. 4 ст. 81, ст. 145 ЗК України). Відповідно до ст. 1296 ЦК України, видача спадкоємцям свідоцтва ніяким строком не обмежена, а його відсутність не позбавляє їх прав на спадщину. Тобто фактично примусове відчуження успадкованої земельної ділянки може бути відстрочено. Якщо іноземець не зареєстрував своє право власності на успадковану земельну ділянку тобто не отримав Витяг, він не може розпоряджатися нею. Відповідачі не отримували свідоцтво на право на спадщину, а тому і не зареєстрували свої майнові права на спірні земельні ділянки після смерті батька [PERSON] , щоб надавало їм можливість реалізувати їх обов`язок відчуження землі протягом року в добровільному порядку, зі спливом якого таке право іноземців припиняється, в силу положень ст. 140 ЗК України. Отже, відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, обов`язкові частки у спадщині після [PERSON] між позивачем та малолітніми відповідачами є рівними та складають по 1/3 частці у спадщині. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено, що позивач успадкувала частину земельної ділянки, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права позивача, а тому може бути застосований судом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що у позивача дійсно існують перешкоди в оформленні спадкових прав на 1/3 частину земельної ділянок, оскільки постановою приватного нотаріуса їй було у цьому відмовлено, тому суд приходить до висновку, що за позивачем належить визнати право власності на 1/3 частину земельної ділянки, яка знаходиться на території Іллічівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 10,8398 га, кадастровий №6320483700:06:000:03185, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved