Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Запорізької обласної ради про виділення в натурі зі спільної часткової власності нежитлових будівель та приміщень за адресою: [ADDRESS] , зупинення права спільної часткової власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 17/25 часток нежитлової будівлі В, яка розташована на земельній ділянці площею 1963 м.кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які складаються з нежитлового приміщення І площею 35,27 м.кв., приміщення II площею 71,79 м.кв., які складаються з приміщень: № 1 площею 8,1 \~ \~ \~ \~м.кв., № 2 площею 8,2 м.кв., № 3 площею 9,9 м.кв., № 4 площею 15,9 м.кв., № 5 площею 13,3 м.кв., № 6 площею 3,7 м.кв., № 7 площею 1,9 м.кв., № 8 площею 7,1 м.кв., № 9 площею 4,3м.кв., № 10 площею 1,6 м.кв., № 11 площею 2,5 м.кв., № 12 площею 14,2м.кв., № 13 площею 10,9 м.кв. Зазначені 17/25 часток належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лучко Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2023, та який був зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» 21.01.2004 року за реєстраційним № 3929863. Належні позивачу 17/25 часток фактично становлять окрему одиницю, мають визначені межі, окрему огорожу, має окремий від співвласника вхід. Належне позивачу майно має незалежні комунікації, має окремий хід, не потребує будь-якого переобладнання або зміни цільового призначення та не порушує прав інших співвласників. Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. В даному випадку для поділу немає необхідності в переобладнання або перепланування будинку, в результаті виділу позивачу передається частина будівлі яка не перевищує за розміром його частку, а повністю відповідає її розміру. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд виділити йому зі спільної часткової власності нежитлової будівлі В розташованої за адресою: [ADDRESS] , в натурі, як у самостійний об`єкт нерухомості, належні 17/25 часток нежитлової будівлі, до складу яких входить: нежитлове приміщення І площею 35,27 м.кв. та нежитлове приміщення II площею 71,79 м.кв., які складаються з приміщень: № 1 площею 8,1 м.кв., № 2 площею 8,2 м.кв., № З площею 9,9 м.кв., № 4 площею 15,9 м.кв., № 5 площею 13,3 м.кв., № 6 площею 3,7 м.кв., № 7 площею 1,9 м.кв., № 8 площею 7,1 м.кв., № 9 площею 4,3м.кв., № 10 площею 1.6 \~ \~ \~ \~ м.кв., № 11 площею 2,5 м.кв., № 12 площею 14,2 м.кв., № 13 площею 10,9 м.кв. визнавши його нежитловою будівлею Г, до складу якого входить: нежитлове приміщення І площею 35,27 м.кв. та нежитлове приміщення II площею 71,79 м.кв., які складаються з приміщень: № 1 площею 8,1 м.кв., № 2 площею 8,2 м.кв., № З площею 9,9 м.кв., № 4 площею 15,9 м.кв., № 5 площею 13,3 м.кв., № 6 площею 3,7 м.кв., № 7 площею 1,9 м.кв., № 8 площею 7,1 м.кв., № 9 площею 4,3м.кв., № 10 площею 1.6 \~ \~ \~ \~ м.кв., № 11 площею 2,5 м.кв., № 12 площею 14,2м.кв., № 13 площею 10,9 м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] , розміщені на земельній ділянці площею 1963 м.кв.; Зупинити право його спільної часткової власності на 17/25 часток нежитлового приміщення В, до складу якого входять: нежитлове приміщення І площею 35,27 м.кв., нежитлове приміщення II площею 71,79 м.кв., які складаються з приміщень: № 1 площею 8,1 м.кв., № 2 площею 8,2 \~ \~ \~ \~м.кв., № 3 площею 9,9 м.кв., № 4 площею 15,9 м.кв., № 5 площею 13,3 м.кв., № 6 площею 3,7 м.кв., № 7 площею 1,9 м.кв., № 8 площею 7,1 м.кв., N° 9 площею 4,3м.кв., № 10 площею 1,6 м.кв., № 11 площею 2,5 м.кв., № 12 площею 14,2м.кв., № 13 площею 10,9м.кв., розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~24.12.2024 від представника Запорізької обласної ради до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначено, що 20.06.2011 на підставі рішень Запорізької обласної ради від 29.12.2004 № 23 «Про зміни у складі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області» та Запорізької міської ради від 28.07.2006 № 23 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] » Актом приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя житлове приміщення III загальною площею за внутрішніми замірами та згідно технічного паспорту 49,9 кв. м„ до якого входить коридор N° 1 загальною площею 3,0 кв. м.; комора № 2 загальною площею 1,0 кв. м.; кухня № 3 загальною площею 10,8 кв. м.; туалет № 4 загальною площею 0,7 кв. м.; ванна № 5 загальною площею 3,5 кв. м.; коридор № 6 загальною площею 1,6 кв. м.; кімната [ADDRESS] , та передано в господарське відання комунальному підприємству «ВРЕЖО № 2». Отже, на підставі вищевказаного Акта приймання-передачі від 20.06.2011 нерухоме майно за адресою [ADDRESS] безоплатно передано зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Зміст Акта приймання-передачі від 20.06.2011 свідчить, що вказане нерухоме майно було закріплене на праві господарського відання за комунальним підприємством «ВРЕЖО №2», що належало Запорізькій міській раді. Запорізькій обласній раді не відомі причини не проведення державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Оскільки 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] були прийняті до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя, обов`язок щодо реєстрації речового права (подачі заяви до суб`єкта державної реєстрації) на цей об`єкт за територіальною громадою м. Запоріжжя належить Запорізькій міській раді. Враховуючи вищевикладене, Запорізька обласна рада є неналежним співвідповідачем у даній судовій справі № 331/1670/24, оскільки фактично не володіє та не розпоряджається 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] . 28.03.2024 від представника Запорізької міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якому зазначено, що положеннями п. 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку об`єктів майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України 18.06.2007 №55, встановлено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна ( додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Департамент управління активами Запорізької міської ради, як виконавчий орган Запорізької міської ради, діє в межах повноважень, встановлених Положенням затвердженим рішенням Запорізької міської ради від 07.12.2022 №77, згідно з яким Департамент здійснює облік складу та вартості комунального нерухомого майна Запорізької міської територіальної громади (крім жилого фонду) на підставі інформації, поданой суб`єктами права комунальної власності, за якими закріплено це майно на праві господарського відання або оперативного управління його власником у відповідності до вимого чинного законодавства, у встановленій формі. Відомості про спірні об`єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: [ADDRESS] (як окремі облікові одиниці), від суб`єктів права комунальної власності до Департаменту управління активами не надавались. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна, що міститься в матеріалах справи разом з позовною заявою, відомості щодо власника данного майна зазначено: Територіальна громада Запорізької області в особі Запорізької обласної ради, тобто власником спірної комунальної власності є Запорізька обласна рада. Після залучення територіальної громади Запорізької області в особі Запорізької обласної ради в якості співвідповідача, з`ясовано, що 20.06.2011 на підставі рішень Запорізької обласної ради від 29.12.2004 № 23 «Про зміни у складі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області» та Запорізької міської ради від 28.07.2006 № 23 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] » Актом приймання- передачі до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя житлове приміщення III загальною площею за внутрішніми замірами та згідно технічного паспорту 49,9 кв.м., до якого входить коридор № 1 загальною площею 3,0 кв. м.; комора № 2 загальною площею 1,0 кв. м.; кухня № З загальною площею 10,8 кв. м.; туалет № 4 загальною площею 0,7 кв. м.; ванна № 5 загальною площею 3,5 кв. м.; коридор № 6 загальною площею 1,6 кв. м.; кімната № 7 загальною площею 12,1 кв. м.; кімната № 8 загальною площею 17,2 кв. м., що є 8/25 частини будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] , та передано в господарське відання комунальному підприємству «ВРЕЖО № 2»на підставі вищевказаного Акта приймання-передачі від 20.06.2011 нерухоме майно за адресою [ADDRESS] безоплатно передано зі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області до комунальної власн територіальної громади м. Запоріжжя. На даний час рішенням міської ради від 07.12.2022 № 66 «Про реоргані комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради шляхом приєднання до комунального підприємства «Запоріжремсервіс» Запорізької міської ради» даний спірний об`єкт знаходиться на балансі КП «Запоріжремсервіс» відповідно до Акту прийому передачі від 03.04.2023 року, органом управління якого є Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради. Запорізька міська рада в особі Департаменту управління активами ЗМР є неналежним відповідачем у даній судовій справі, оскільки 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] є житловим фондом. Ухвалою суду від 31.03.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 09.06.2025 р. На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-ІХ від 26.02.2025 назва Жовтневого районного суду міста Запоріжжя змінена на Олександрівський районний суд міста Запоріжжя. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін та їх представників, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. На підтвердження позовних вимог, [PERSON] надав суду наступні письмові докази: Договір купівлі-продажу від 30.12.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лучко Н.Г. (№ 2023), зареєстрований в ОП «ЗМБТІ» 21.01.2004 року за реєстраційним № 3929863. На підставі вказаного договору [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 17/25 часток нежитлової будівлі В, яка розташована на земельній ділянці площею 1963 м.кв., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які складаються з нежитлового приміщення І площею 35,27 м.кв., приміщення II площею 71,79 м.кв. (а.с.8-10) Інформацію від 11.03.2024 р. № 369275042 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником 17/25 нежитлової будівлі літ. В загальною площею 156,96 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11,12) Матеріали технічної інвентаризації, відповідно до яких нежитлове приміщення І площею 35,27 м.кв. та приміщення II площею 71,79 м.кв. складаються з приміщень: № 1 площею 8,1 \~ \~ \~ \~м.кв., № 2 площею 8,2 м.кв., № 3 площею 9,9 м.кв., № 4 площею 15,9 м.кв., № 5 площею 13,3 м.кв., № 6 площею 3,7 м.кв., № 7 площею 1,9 м.кв., № 8 площею 7,1 м.кв., № 9 площею 4,3м.кв., № 10 площею 1,6 м.кв., № 11 площею 2,5 м.кв., № 12 площею 14,2м.кв., № 13 площею 10,9 м.кв.(а.с.13) Запорізькою обласною радою надано суду акт від 20.06.2011 р. приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] , відповідно до якого прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя житлове приміщення III загальною площею за внутрішніми замірами та згідно технічного паспорту 49,9 кв. м„ до якого входить коридор N° 1 загальною площею 3,0 кв. м.; комора № 2 загальною площею 1,0 кв. м.; кухня № 3 загальною площею 10,8 кв. м.; туалет № 4 загальною площею 0,7 кв. м.; ванна № 5 загальною площею 3,5 кв. м.; коридор № 6 загальною площею 1,6 кв. м.; кімната [ADDRESS] , та передано в господарське відання комунальному підприємству «ВРЕЖО № 2». Акт складений та підписаний на підставі рішень Запорізької обласної ради від 29.12.2004 № 23 «Про зміни у складі спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області» та Запорізької міської ради від 28.07.2006 № 23 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності м. Запоріжжя 8/25 частин будівлі /літ. В/ по [ADDRESS] ». (а.с.73-75) Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини першої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України). Частиною другою статті 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (частина перша статті 183 ЦК України). Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, тому суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.12.2018 р. у справі № 1301/362/2012. В судовому засідання [PERSON] наполягав на тому, що належні йому 17/25 часток фактично становлять окрему одиницю, мають визначені межі, окрему огорожу, має окремий від співвласника вхід. Належне йому майно має незалежні комунікації, має окремий хід, не потребує будь-якого переобладнання або зміни цільового призначення та не порушує прав інших співвласників. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року № 4038-ХІІ судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Відповідно до ч.1 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об`єктивному дослідженню обставин справи по встановленню законних та обґрунтованих рішень. Суд зауважує, що питання щодо виділу в натурі зі спільної часткової власності нежитлових будівель та приміщень, зокрема, технічна можливість такого виділу, відносяться до спеціальних знань у будівельно-технічній сфері. Тобто, твердження позивача про те, що виділ в натурі нежитлових будівель та приміщень не порушує прав інших співвласників, має бути підтверджений висновком експерта. Вказане корелюється з положеннями п.1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку об`єктів майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України 18.06.2007 №55, якою встановлено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна ( додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна ( додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Однак, з відповідним клопотанням про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивач до суду не звернувся, висновок експерта, складений на його замовлення, суду не надав. Статтею 77 ЦПК визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що існує технічна можливість виділу в натурі нежитлових будівель та приміщень за адресою: [ADDRESS] , а також, що виділ в натурі не порушить прав інших співвласників, в зв`язку з чим в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed