Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 03.01.2022, укладений між [PERSON] та ФГ «Вікторі-21» щодо оренди земельної ділянки площею 4,02 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0244, що розташована на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Крім цього, представник позивача просила суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі за договором оренди земельної ділянки від 03.01.2022: за 2023 рік у сумі 7704,76 грн, за 2024 рік в сумі 8210,37 грн; пеню за прострочення виплати орендної плати: за 2023 рік в сумі 2618,91 грн, за 2024 рік в сумі 546,16 грн; інфляційні втрати за порушення зобов`язання з виплати орендної плати: за 2023 рік 1096,43 грн, за 2024 рік 165 грн; 3 % річних за порушення зобов`язання з виплати орендної плати за 2023 рік в сумі 284,97 грн; 3 % річних за порушення зобов`язання з виплати орендної плати за 2024 рік в сумі 56,69 грн, а всього на суму 20683,29 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,02 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0244, щодо якої між [PERSON] та ФГ «Вікторі-21» 03.01.2022 укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 10 років. Згідно умов договору оренди, орендна плата сплачується у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі складає 7332 грн на рік, обчислення якої здійснюється з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі згідно чинного законодавства України на дату виплати орендної плати. Виплата орендної плати здійснюється у період від 15.08 по 31.12 кожного року. Сторони погодили, що у випадку невнесення орендної плати у строки визначені договором, сплачується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожен день прострочення. Відповідач обов`язки за договором оренди щодо вчасної сплати орендної плати не виконував, орендну плату за 2023, 2024 роки не сплатив у погоджений сторонами період, тобто допустив систематичну несплату орендної плати, чим істотно порушував права позивача та умови договору, позбавляючи позивача орендної плату на яку вона правомірно розраховувала. Допущені відповідачем порушення майнових прав позивача мають наслідком застосування пені передбаченої договором оренди, нарахувань у порядку ст. 625 ЦК України, розрахунок яких наведено позивачем у позові. Позивач та її представник вважали за необхідне позов задовольнити в повному обсязі, після отримання відзиву, додаткових заяв по суті справи не надали. Відповідач скористався правом на відзив, в якому заперечив позовні вимоги та просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача під час судового розгляду позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, з підстав вказаних у відзиві. В обґрунтування заперечень проти позову вказано, що 03.01.2022 між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,02 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0244, що розташована на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, строком на 10 років. Договір зареєстровано 22.02.2022 та з цієї дати у ФК «Вікторі -21» виникло право оренди земельної ділянки. Сторони погодили орендну плату у розмірі 5 % від її нормативної грошової оцінки, що у сумі складало 7332 грн на рік. Пунктом 10 договору передбачено, що орендна плата може бути виплачена готівкою, або на банківський рахунок «Орендодавця» за його заявою, в період з 15.08. по 31.12 кожного року. Представник відповідача зазначав, що в оренді відповідача перебуває майже 90 земельних ділянок, виплата орендної плати за якими, в переважній більшості, здійснюється у вигляді готівкових коштів, які отримуються орендодавцями самостійно в касі господарства, що пристосована для зберігання та видачі готівкових коштів. Позивачу в 2022 році нараховано та вплачено орендну плату, яку вона отримала у касі ФГ, що підтвердила своїм особистим підписом у «відомості на видачу орендної плати за 2022 рік» у графі під № 6. Позивач у 2023-2024 роках для отримання орендної плати до ФГ не з`являлася, будь-яких заяв про виплату орендної плати, в іншій аніж готівковій формі, відповідачу не надано, реквізитів для перерахування коштів орендної плати на рахунок позивача не надано. Відповідач за власним звичаєм очікував звернення [PERSON] до каси підприємства для отримання орендної плати за 2023 та 2024 роки. 02.04.2025 відповідач надіслав позивачу лист на її адресу, а також здійснив грошовий переказ сум нарахованої орендної плати за 2023 рік у сумі 5933 грн та за 2024 рік у сумі 6646,05 грн, з відрахуванням податків та зборів. У відзиві відповідач вказував, що поштове повідомлення лист та грошовий переказ [PERSON] отримано, у зв`язку з чим відповідач вважав виконаним зобов`язання з виплати орендної плати, хоч і з затримкою. Звертав увагу на те, що позивач з претензіями до відповідача не зверталася. Відповідач вказав, що затримка у виплаті орендної плати позивачу не є підставою для розірвання договору оренди землі. В ході судового засідання [PERSON] вказала, що отримала від ФГ «Вікторі-21» лише рекомендований лист, який надала для огляду суду, та за отримання якого розписалася у повідомленні форми 119. Про надходження їй грошового переказу вона знала, оскільки є працівником поштового відділення, але грошовий переказ не отримувала, не бажала його отримувати, будучи ображеною на відповідача через порушення умов договору. Вона втомилася просити про виплату належної їй орендної плати за минулі роки, яку відповідач зобов`язаний був виплатити в строк визначений договором. За спливом визначених строків, грошовий переказ повернуто платнику ФГ «Вікторі-21». \~ \~ \~ \~ [PERSON] додатково пояснила, що номер телефону орендаря, за яким звично здійснювався зв`язок, не відповідав. Вона, проживаючи в с. Широке, де й розташований офіс відповідача, неодноразово з`являлася туди, але до неї ніхто не вийшов, територія огороджена високим парканом та охороняється собаками. Їй не вдалося отримати орендну плату за землю в обумовлені договором строки, за місцем перебування відповідача. Сам відповідач їй не телефонував, отримати кошти не пропонував, жодних листів з пропозицією надати рахунок для перерахування коштів, тощо, до неї не звертався. Вислухавши пояснення учасників, дослідивши заяви по суті справи та докази на обґрунтування позицій сторін, суд приходить до наступного висновку. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] (а.с. 8) є власником земельної ділянки площею 4,020 га, кадастровий номер 1221888200:04:001:0244, що розташована на території Новопільської (в минулому Широківської) сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено копією Державного акта на право приватної власності на землю серії РІ № 136458, виданого Широківською сільською радою 10.09.2001 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2949 (а.с. 10). 03.01.2022 [PERSON] уклала договір оренди земельної ділянки з ФГ «Вікторі-21», предметом якого є вищевказана земельна ділянка. 03.01.2022 сторони склали та підписали акт прийому-передачі об`єкта оренди (а.с. 13), а 22.02.2022 право оренди земельної ділянки зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно (а.с. 13-14). Згідно змісту вказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років, тобто до 2032 року, з правом поновлення після закінчення строку на той самий термін та тих самих умовах. Сторони погодили, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату в розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (що на дату укладення договору визначена на рівні 146628,01грн п. 5 договору), що в сумі складає 7332 грн на рік. Орендна плата обчислюється з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі згідно чинного законодавства України на дату її виплати, враховуючи невиплачену орендну плату. Сторони погодили, що виплата орендної плати здійснюється готівкою або на банківський рахунок «Орендодавців» за його заявою (п. 10 договору). Виплата орендної плати здійснюється у грошовій формі, а за згодою сторін у натуральній формі (п. 11договору). Пункт 13 договору визначає, що орендна плата сплачується по договору не пізніше, як у термін від 15 серпня по 31 грудня кожного року. Згідно п. 14 договору оренди, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожний день прострочення. Пункт 28 договору визначено, що орендодавець має право, серед іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, реалізувати права надані орендодавцям земельних ділянок. Натомість орендар має право, серед іншого, самостійно визначати напрями своєї діяльності, отримувати доходи та продукцію, викупу земельної ділянки з дотриманням умов законодавства, на подальше переукладення договору на новий строк (п. 30 договору). Пункт 35 договору передбачає підстави для припинення договору, серед яких «інші випадки, передбачені законом». Згідно п. 36 договору, договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду, на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, з інших підстав визначених законом. Пункти 39, 40 договору, за невиконання та неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність до закону та цього Договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини (а.с. 11-14). Встановлені судом обставини свідчать про те, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами є відносинами в сфері оренди землі та врегульовані нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності на землю. Відповідно до\~ст.\~90\~Земельного кодексу\~України,\~власники земельних\~ділянок мають\~право,\~серед іншого\~передавати земельну\~ділянку в\~оренду. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі по тексту в редакції чинній на дату укладення договору) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі», об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі\~ст.\~21,\~22\~Закону України\~«Про оренду\~землі»,\~орендна плата\~за землю\~-\~це платіж,\~який орендар\~вносить орендодавцеві\~за користування\~земельною ділянкою\~згідно з\~договором оренди\~землі. Розмір,\~умови і\~строки внесення\~орендної плати\~за землю\~встановлюються за\~згодою сторін\~у договорі\~оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата\~справляється у\~грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Відповідно зі ст. 24-25 Закону, орендодавець має\~право вимагати\~від орендаря використання\~земельної ділянки\~за цільовим\~призначенням згідно\~з договором\~оренди та своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Орендар земельної\~ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. З урахуванням викладених норм законодавства та умов договору оренди, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з оренди землі, за умовами яких позивач виконавши обов`язок щодо передачі земельної ділянки ФГ «Вікторі-21» мала право на отримання орендної плати за оренду належної їй на праві власності земельної ділянки, у строк визначений договором, тобто в період з 15.08. по 31.12 кожного року. Натомість ФГ «Вікторі-21», реалізувавши право на оренду земельної ділянки належної [PERSON] , отримавши земельну ділянку в фактичне користування, реалізуючи право на господарювання на ній на власний розсуд, мав обов`язок проводити виплату орендної плати [PERSON] в обумовлений сторонами строк та розмірі, тобто в період з 15.08. по 31.12 щорічно. Суд акцентує увагу на тому, що [PERSON] мала «право» вимагати своєчасного внесення орендної плати, тоді як саме на ФГ «Вікторі-21» покладався «обов`язок» здійснення нарахування та виплати орендної плати у визначений строк, утримання відповідних податків і зборів, діючи як податковий агент. Позивач [PERSON] умови договору оренди виконала, передавши ФГ «Вікторі -21» належну їй земельну ділянку в оренду за актом передачі, не перешкоджала відповідачу реалізувати свої права орендаря, при цьому розраховувала та мала право розраховувати на сумлінне виконання умов договору ФГ «Вікторі-21», в тому числі щодо своєчасної виплати орендної плати в повному обсязі, щорічно, в період з 15.08. по 31.12 кожного року. Оскільки сторони не погоджували виплату орендної плати в натуральній формі, то вона мала здійснюватися саме в грошовій формі. Саме ФГ «Вікторі-21», як зобов`язана сторона договору в питанні виплати орендної плати, зобов`язана була вжити всіх вичерпних заходів для нарахування та виплати [PERSON] орендної плати за 2023 та 2024 роки, у строки визначені договором. Відповідач ФГ «Вікторі-21» виплату орендної плати за 2022 рік здійснило, що підтверджується відомістю про видачу орендної плати за 2022 рік (а.с. 33), а виплату орендної плати за 2023, 2024 у визначний договором строк, до моменту звернення позивача з позовом до суду не здійснило, що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Той факт, що відповідач у період з 01.01.2023 по 28.02.2025 (та до дня звернення позивача до суду з вказаним позовом) не нараховував та не виплачував [PERSON] жодних доходів, в тому числі орендної плати, не утримував податків та обов`язкових платежів, підтверджується довідкою ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 17.04.2025 (а.с. 42). Доводи відповідача про те, що [PERSON] не з`являлася до відповідача з метою отримання орендної плати за 2023 та 2024 роки, суд до уваги не приймає, адже в даному випадку посилання ФГ «Вікторі-21» на власний звичай виплати орендної плати в приміщенні підприємства, не звільняє його від обов`язку вжити всіх заходів для нарахування орендної плати у визначений договором строк, проведення утримання обов`язкових платежів до бюджету та виплати орендної плати орендодавцю у визначений договором строк. У спірних правовідносинах, орендодавець має право на отримання орендної плати, а орендар обов`язок з її виплати. Наведені відповідачем доводи про нез`явлення [PERSON] до приміщенні відповідача за виплатою орендної плати, за відсутності даних про рахунок [PERSON] для проведення виплат, не перешкоджало ФГ «Вікторі-21» надіслати орендодавцю лист з пропозицією надати розрахунковий рахунок для безготівкового перерахування орендної плати, або ж здійснити переказ орендної плати засобами поштового зв`язку, тощо, що могло б свідчити про добросовісність орендаря в цьому питанні. Натомість, ФГ «Вікторі-21», достовірно знаючи про те, що в його користуванні перебуває орендована земельна ділянка [PERSON] , за якою не проведена виплата орендної плати за 2023, 2024 рік, не вжило жодних заходів для виплати орендної плати аж до того моменту, коли позивач звернулася до суду з вказаним позовом - 26.03.2025 (а.с.1). Лише після цього, 31.03.2025 відповідач склав лист на адресу позивача з пропозицією повідомлення рахунку для внесення орендної плати, або щорічно з`являтися за її отриманням за адресою підприємства, за попереднім записом. Також ФГ «Вікторі-21» надало платіжне доручення щодо переказу через АТ «Укрпошта» суми орендної плати за 2023-2024 роки в сумі 12767,70 грн, лише 02.04.2025 (а.с. 34). Суд акцентує увагу на тому, що стверджуючи про отримання позивачем переказу грошових коштів у виді орендної плати, відповідач не надав документального підтвердження даного факту, що заперечувався позивачем. Обґрунтовуючи свої доводи про отримання орендної плати [PERSON] , представник відповідача посилався на форму № 119 «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу». Однак, суд звертає увагу на те, що вказане повідомлення містить відмітку про отримання позивачем під підпис лише рекомендованого повідомлення 5003600702367 (листа на а.с. 34), оригінал якого позивач демонструвала в суді (рекомендований лист), про що вказувала позивач та підтверджено відміткою у формі 119, в графі «вид та категорія відправлення». Дана графа не містить інформації про отримання позивачем відправлення у формі «грошового переказу» № 0057 (а.с. 35). Більш того, згідно інформації наданої АТ «УКРПОШТА» на запит представника відповідача від 13.06.2025, грошовий переказ від 02.04.2025 не був виплачений [PERSON] , у зв`язку з її усною відмовою від отримання переказу (а.с. 84). Отримання чи відмова від отримання коштів у рахунок орендної плати, після звернення орендодавця з вказаним до суду з позовом, є вільною позицією орендодавця і не свідчить про зловживання правом, адже право на своєчасну виплату орендної плати вже порушено. В даному випадку відмова позивача від отримання коштів перерахованих їй орендарем після звернення позивача до суду, не має жодного правового значення. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що несвоєчасна виплата орендної плати позивачу [PERSON] впродовж двох років поспіль є наслідком саме недобросовісної поведінки та порушення умов договору в питанні своєчасної оплати орендної плати з боку ФГ "Вікторі-21". Відповідно, сплата відповідачем орендної плати за 2023, 2024 роки вже після звернення позивача з вказаним позовом до суду, не може свідчити про те, що порушення умов договору оренди щодо строків виплати орендної плати мало місце не з вини відповідача, та не може бути підставою для незастосування наслідків порушення умов договору оренди. Вжиття відповідачем заходів для виплати заборгованості з орендної плати після звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору оренди, не спростовує факту порушення умов договору оренди з боку ФГ «Вікторі-21», що вже відбулося, починаючи відповідно з 01.01.2024 (щодо орендної плати за 2023) та 01.01.2025 (щодо орендної плати за 2024). Виплата заборгованості з орендної плати після пред`явлення позову до суду, у разі її здійснення, не має правого значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди землі. Аналогічні висновки сформовано ВП ВС у постанові від 20.11.2024 по справі № 918/391/23, в якій ВП ВС, відступивши від ряду правових висновків, виснувала, що погашення орендарем\~заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди\~як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати). Щодо вимог про розірвання договору оренди землі. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом частини першої статті 651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи частини другої статті 651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів. Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є\~приписи статті 32 Закону України «Про оренду землі», а також\~статті 141 ЗК України, пункт «д» частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Підстави припинення договору оренди землі це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки доповнюють одні одних. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору.\~\~\~\~Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату» орендної плати. Під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати\~орендної плати,\~визначеної умовами\~укладеного між\~сторонами договору. Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати. Тож підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі. Такі висновки сформовано ВП ВС у постанові від 20.11.2024 по справі № 918/391/23. У даній справі судом встановлено, що відповідач ФГ «Вікторі-21» порушивши умови договору оренди земельної ділянки від 03.01.2022, а саме не провівши виплату [PERSON] орендної плати за 2023 рік по строку до 31.12.2023 та за 2024 рік по строку до 31.12.2024, допустило систематичну несплату орендної плати в повному обсязі. Вказане є самостійною підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки. Ба більше, суд констатує той факт, що будучи власником земельної ділянки та передавши її в оренду ФГ «Вікторі-21», позивач правомірно розраховувала на те, що умови договору будуть виконуватися іншою стороною сумлінно, відповідно розраховувала на щорічну виплату орендної плати, якої була позбавлена впродовж двох років, під час діючого в Україні воєнного стану, була змушена вживати додаткових зусиль для того, щоб захисти своє законне право на орендну плату. В цьому випадку, а саме випадку повної несплати орендної оплати впродовж двох років, відповідач істотно порушував права орендодавця, не проводячи виплату орендної плати та не вживаючи жодних заходів для її виплати. Така поведінка відповідача підірвала довіру до нього з боку позивача, у зв`язку з чим [PERSON] наполягала на розірванні договору оренди землі, не бажаючи надалі продовжувати відносини оренди з особою, яка не виконує обов`язки за договором оренди. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договору оренди землі від 03.01.2022 підлягають задоволенню. Щодо вимог\~про стягнення\~заборгованості за\~орендною платою\~за період\~ 2023\~та 2024\~років, то вказані вимоги позивача також підлягають задоволенню, адже розмір орендної плати за вказаний період, з урахуванням коефіцієнта індексації, не отриманий позивачем. За 2023 відповідач мав сплати орендну плату, з урахуванням коефіцієнта індексації, в сумі 7\~704,74 грн, згідно розрахунку: [Сукупний індекс інфляції] = 100,80% ? 100,70% ? 101,50% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,80% ? 99,40% ? 98,60% ? 100,50% ? 100,80% ? 100,50% ? 100,70% = 105,084% (за період Січень 2023 - Грудень 2023). [Сума індексації] = 7 332,00 грн. (сума орендної плати) ? 105,084% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 7 332,00 грн. (сума орендної плати) = 372,74\~грн. За 2024 рік відповідач має сплатити орендну плату, з урахуванням коефіцієнта індексації в сумі 8210,39 грн, згідно розрахунку: [Сукупний індекс інфляції] = 100,40% ? 100,30% ? 100,50% ? 100,20% ? 100,60% ? 102,20% ? 100,00% ? 100,60% ? 101,50% ? 101,80% ? 101,90% ? 101,40% = 111,980% (за період Січень 2024 - Грудень 2024) [Сума індексації] = 7 332,00 грн. (сума орендної плати) ? 111,980% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 7 332,00 грн. (сума орендної плати) = 878,39\~грн. Загальний розмір заборгованості з орендної плати за 2023-2024 рік складає 15915,13 грн, що в межах заявлених позовних вимог. Вказані суми зазначаються судом без вирахування податків та обов`язкових платежів, обов`язок утримання яких покладено на податкового агента орендаря ФГ «Вікторі -21». Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату орендної плати, то вказані вимоги підлягають до задоволення. Так, положення ст.\~546\~ЦК України\~передбачають види\~забезпечення виконаннч\~зобов`язань,\~серед яких\~неустойка. Неустойкою\~(штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~550\~ЦК України,\~право на\~неустойку виникає\~незалежно від\~наявності у\~кредитора збитків,\~завданих невиконанням\~або неналежним\~виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617\~цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. При розгляді даної справи судом встановлено, що сторони договору оренди від 03.01.2022, в п. 14 договору погодили умови нарахування та розмір неустойки у формі пені, визначивши, що у разі не внесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відсотках річних за кожен день прострочення. Оскільки перед судом доведено факт не здійснення орендарем ФГ «Вікторі-21» нарахування та виплати орендної плати орендодавцю за період 2023 та 2024 років у строки визначені договором, при цьому несвоєчасна сплата орендної плати є наслідком винних дій відповідача, ним не доведено існування обставин визначених ст. 617 ЦК України, що могли б свідчити про відсутність у позивача прав на виплату неустойки, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог позивача щодо стягнення з ФГ «Вікторі-21» 2618,91 грн та 546,16 грн, в рахунок сплати неустойки за порушення строків сплати орендної плати відповідно за 2023 та 2024 роки, згідно розрахунку наведеного позивачем у позові, який відповідач не заперечив, який перевірено судом та з яким суд погоджується (а.с. 4 -5). Щодо нарахувань за ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування визначені ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання, яким в тому числі є не виконане вчасне зобов`язання щодо сплати орендної плати. У зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань за суму несвоєчасно сплаченої орендної плати за 2023 та 2024 роки, нарахованих відповідно за період з 01.01.2024 по 25.03.2025 та з 01.01.2025 по 25.03.2025 (в межах заявлених позовних вимог). За підрахунками суду інфляційні втрати за 2023 рік склали 1\~228,44 грн: 7\~704,74 x 1.15944014 - 7\~704,74, де 1.15944014 це добуток індексів інфляції в періоді 01.01.2024 по 25.03.2025 (100,40 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(102,20 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~x\~(101,80 : 100)\~x\~(101,90 : 100)\~x\~(101,40 : 100)\~x\~(101,20 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~= 1.15944014. Однак, розглядаючи вимоги в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що за період 01.01.2024 по 25.03.2025 стягненню підлягає сума інфляційних нарахувань в межах заявлених позивачем вимог 1096,43 грн. За підрахунками суду інфляційне збільшення по орендній платі за 2024 рік склало 290,63 грн = 8\~210,37 x 1.03539744 - 8\~210,37, де 1.03539744 (101,20 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~= 1.03539744. Однак, в межах заявлених позовних вимог, стягненню підлягає саме сума 165 грн, як заявлено до стягнення позивачем (а.с. 5 зворот). Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від простроченої суми в розмірі 341,03 грн, з яких: за період 2023 року 284,34 грн = 231,14 грн (7704,74 х 3 % х 366 : 366 : 100 за період з 01.01.2024 по 31.12.2024) + 53,19 грн (7704,74 х 3 % х 84 : 365:100 за період з 01.01.2025 по 25.03.2025); за період 2024 року 56,69 грн = (8210,37 х 3 % х 84 : 365 : 100 за період з 01.01.2025 по 25.03.2025). Позивач просила суд стягнути 3 % річних у сумі 341,66 грн, але за підрахунками суду 3 % річних від прострочених сум складає 341,03 грн, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 грн (а.с. 7), при цьому вимоги позивача задоволено (розмір відхилених вимог наскільки незначний, що не впливає на розмір судового збору, що підлягає компенсації позивачу за рахунок відповідача), суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1937,92 грн. На підставі ст. ст. 12, 13, 81, 141, 142, 258-259, 274-279, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: partial