Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Представник позивача Лисенко В.В. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 липня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] в усній формі було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов і укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачу, за ціною 15000,00 грн. і що передача права власності на будинок від продавця [PERSON] до покупця [PERSON] здійснюється в день сплати завдатку. Також сторонами узгоджено, що в день укладення усного договору купівлі-продажу житлового будинку, тобто 12 липня 2014 року, позивач сплачує відповідачу завдаток в розмірі 5000,00 грн., а остаточний розрахунок в розмірі 10000,00 грн. позивач здійснить 18 вересня 2014 року в день нотаріального посвідчення договору. Сторони домовилися, що право власності на житловий будинок переходить до позивача після сплати завдатку. Факт сплати позивачем завдатку в розмірі 5000,00 грн. підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою від 12 липня 2014 року. Після отримання завдатку відповідач передала позивачу оригінали правовстановлюючих документів на будинок, а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 січня 2012 року; витяг про державну реєстрацію прав №33665847 від 30 березня 2012 року; технічний паспорт від 15 вересня 2011 року, а також ключі від будинку та господарських споруд і розрахункові книжки для сплати комунальних послуг. З цього часу позивач разом з сім`єю проживає у вказаному будинку. Повний розрахунок за житловий будинок було виконано позивачем 18 вересня 2014 року і сторони відвідали приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу з метою посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку в нотаріальному порядку, однак нотаріус повідомила, що посвідчити укладений між сторонами договір не має можливості, оскільки на її думку право власності відповідача на житловий будинок потребує попередньої додаткової реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що може бути здійснено виключно структурним підрозділом державної реєстраційної служби України у Синельниківському районі Дніпропетровської області. Оскільки місце проживання відповідача було м.Херсон, вона не мала можливості залишитися і самостійно звернутися до реєстраційної служби для реєстрації права власності на житловий будинок, нотаріусом було посвідчено довіреність на вчинення вказаних дій позивачу в інтересах відповідача. В подальшому позивач у місцевого нотаріуса у м.Синельникове Дніпропетровської області з`ясував, що окрема реєстрація права власності за відповідачем у державному реєстрі речових прав не потрібна і така реєстрація за новим власником здійснюється безпосередньо нотаріусом після посвідчення відповідного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач зателефонував відповідачу і запросив її відвідати нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, але відповідач повідомила, що захворіла і не може приїхати. В подальшому після кожного усного звернення позивача з вимогою виконати свої зобов`язання, відповідач ухилялася, посилаюсичь на різні особисті обставини, такі як хвороба, погане самопочуття, відсутність грошових коштів для оплати проїзду тощо. Під час останньої розмови відповідач повідомила, що змінила своє місце проживання та переїхала на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , і не має можливості приїхати, оскільки зайнята благоустроєм нового житла. В подальшому після повномосштабного вторгнення російської федерації 24 лютого 2022 року, с.Раденськ опинилося в окупації, у якій перебуває і по цей час. Отже, з об`єктивних причин для позивача втрачена можливість нотаріально посвідчити вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку, у зв`язку з чим просить суд визнати дійсними договір купівлі-продажу житлового будинку і визнати за позивачем право власності на нього. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча викликалася в судові засідання через оголошення на сайті «Судова влада». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем є сусідами більше десяти років, а відповідач є племінницею колишнього господаря будинку [PERSON] . Вона особисто була присутня під час домовленостей сторін щодо продажу вказаного житлового будинку у 2014 році і бачила як позивач [PERSON] передавав відповідачу [PERSON] завдаток в розмірі 5000,00 грн., а відповідач в свою чергу передала позивачу правовстановлюючі документи на будинок та ключі від нього. Ціна будинку за домовленістю сторін складала 15000,00 грн. В подальшому по телефону свідок спілкувалася з відповідачем [PERSON] , яка повідомила, що позивач повністю розрахувався за будинок і на той час у 2014 році сторони намагалися нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, але з різних причин не могли цього зробити. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди представника позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~зі ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України\~передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно\~зі ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:\~1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;\~5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;\~7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт належності відповідачу [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державний нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори 27 січня 2012 року, а також копією технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок. З копії розписки від 12 липня 2014 року вбачєаться, що відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] завдаток за житловий будинок в розмірі 5000,00 грн. Згідно копії розписки від 18 вересня 2014 року відповідач [PERSON] отримала від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. за продажв вищезазначеного житлового будинку. Як вбачається з копії Акту від 28 серпня 2024 року, а також копії довідки виконавчого комітету Славгородської селищної ради №427 від 28 серпня 2024 року позивач [PERSON] разом з членами сім`ї [PERSON] , [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в період з липня 2014 року по сьогоднішній день. Згідно рішення Славгородської селищної ради №644-35/VІІІ від 20 грудня 2023 року вулиця «Горького» була перейменована на вулицю «Квіткова». Отже, із зазначених документів вбачається, що фактично договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами був укладений і виконаний, позивач разом з членами сім`ї протягом тривалого часу проживає у вищезазначеному житловому будинку, але нотаріально договір не був посвідчений. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] дійсно є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 жовтня 2021 року. Отже, позивачем доведено, що після повномосштабного вторгнення російської федерації 24 лютого 2022 року, с.Раденськ опинилося в окупації, у якій перебуває і по цей час і з об`єктивних причин для позивача втрачена можливість нотаріально посвідчити вищезазначений договір купівлі-продажу житлового будинку. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом було встановлено, що фактично договір купівлі-продажу між сторонами був укладений і виконаний, відповідач протягом тривалого часу ухилялася від нотаріального посвідчення договору, а на даний час взагалі втрачена можливість його посвідчення, у зв`язку з чим суд вважає за можливе визнати зазначений договір дійсним і визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved