Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі- КП «Київтеплоенерго») з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01.05.2018 року до 31.10.2021 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01.11.2021 року - виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Будинок за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води. Від таких послуг відповідач у встановленому порядку не відмовлявся, однак своєчасно не сплачував за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2024 року складає 64 759, 38 грн. Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 від 11.10.2018 року про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 19 275,88 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 538,34 грн. Також, згідно норм чинного законодавства позивачем було нараховано розмір 3% річних, інфляційних втрат та пені. В результаті загальна сума позовних вимог позивача складає 112 000,56 грн. 17.02.2025 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.04.2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, у якому відповідач зазначає про необґрунтованість та безпідставність позову. Посилається на те, що позивачем не надано додатків до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», де зазначено про передачу права вимоги до відповідача, а наданий витяг з додатків № 1 та № 2 до договору містить лише відомості про передачу заборгованості у сумі 19 275,88 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15 538,34 грн. Крім цього, позивачем не надано розрахунку, за який період утворилась заборгованість до 01.05.2018 року з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води. Посилається на те, що стягнення інфляційної складової, трьох відсотків річних та пені в умовах карантину, який встановили з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 діють заборони для нарахування та стягнення штрафів та пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Крім цього, існує заборона на нарахування та стягнення неустойки в період дії воєнного стану. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є доказом у справі, оскільки складений з порушенням ст. 9 Закону України № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також відповідач просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Крім того, зазначає про часткову сплату заборгованості, що підтверджується квитанціями. Відтак, просить суд відмовити у задоволенні позову. 13.05.2025 року до суду надійшли заперечення представника позивача на відзив (відповідь на відзив). Зазначено, що дія постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не стосується надання послуг з постачання теплової енергії. Нарахування інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення за спірні періоди не охоплює заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги. Посилається на те, що зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно. Якщо договором не встановлено інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг, а отже і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. З урахуванням пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, строк позовної давності не було пропущено. 22.05.2025 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких він просить застосувати строк позовної давності з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністр України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». 30.05.2025 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника позивача, у яких зазначено що КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожитих з березня 2017 року. Зазначає, що заява відповідача про застосування позовної давності вказує на фактичне визнання ним пред`явлених позовних вимог позивача та визнання боргу за надане централізоване опалення та централізоване постачання гарячої води. Представник позивача у судовому засідання підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечили позовні вимоги з підстав, наведених у заявах по суті справи. Заслухавши доводи сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок квартира [ADDRESS] у вказаному будинку під`єднана до внутрішньо будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже особи, які проживають за вказаною адресою є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (далі - ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021 року споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води (далі- ТЕ/ПГВ). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 408206213 від 16.12.2024 року та відомостей з Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] . [PERSON] від послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 року від послуг з ТЕ/ПГВ у встановленому чинним законодавством порядку, не відмовлявся. Виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року за вказаною адресою є комунальне підприємство (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», а з 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 року № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Вказаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами статті 19 Закону № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулювались Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2005 року № 630 (далі - Правила). Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно з п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. За правилом п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Зі змісту ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що споживач, зокрема зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085), який згідно з вимогами чинного законодавства вважається публічним договором. Правовідносини у сфері надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 09.11.2017 року № 2189-VІІІ), Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії». Щодо договору про надання послуг з 01.11.2021 року позивачем послуг з ТЕ/ПГВ, то відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Позивачем, на виконання вимог чинного законодавства, на своєму веб-сайті оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Факт повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ, підтверджено отриманням відповідачем таких послуг. Крім того, виникнення цивільних прав та обов`язків між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачу послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01.11.2021 року послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язується оплатити їх вартість. Крім того, зазначений обов`язок споживача оплачувати вчасно та в повному обсязі житлово-комунальні послуги, а також брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території, проведенню ремонту, визначений нормами ЖК України, а саме ст. 68, 156, 162. За приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з ЦО/ЦПГВ та з ТЕ/ПГВ, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2024 року складає 64 759,38 грн, зокрема: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 3 400,54 грн, заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 19 200,92 грн, за період з 01.11.2021 заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 27 267,62 грн; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 14 763,22 грн. Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. За вищевказаною адресою за період з 01.11.2021 року обліковується заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 79,78 грн, а також заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 47,30 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладений договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору. Відповідно до додатку №1 до договору цесії КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги з оплати послуг централізованого опалення по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] у розмірі 19 275,88 грн та з оплати послуг централізованого гарячого водопостачання за вказаним особовим рахунком у розмірі 15 538,34 грн. Згідно з п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованості. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договорами або законом. Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з ЦО/ПГВ, право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість розраховувалась за період з 01 лютого 2016 року по 30 листопада 2024 року. Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог. Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки. За правилами ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 статті 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину. Пунктом 1 постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності слід обраховувати з урахуванням періоду надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за три роки, які передували установленню на території України карантину, а саме з березня 2017 року. Отже, строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також до закінчення воєнного стану. Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води розрахунковим періодом є 01.10.2018 року по 30.11.2024 року. Отже, розрахунок вимог в цій частині вчинено позивачем у межах строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води розрахунковим періодом є 01.11.2021 року по 30.11.2024 року. Отже, розрахунок вимог в цій частині вчинено позивачем у межах строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води розрахунковим періодом є 01.11.2021 року по 30.11.2024 року. Отже, розрахунок вимог в цій частині вчинено позивачем у межах строку позовної давності. Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго», розрахунковим періодом є 01.02.2016 року по 31.11.2024 року. Отже, в цій частині розрахунок вимог вчинено позивачем поза межами строку позовної давності, зокрема за період з 01.02.2016 року по 01.03.2017 року. Станом на лютий 2017 року заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення становила - 6841,98 грн, а з оплати послуг з постачання гарячої води - 0 грн. Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго», з 01.03.2017 року по 31.11.2024 року у розмірі 12 433,90 грн (19 275,88 - 6841,98), а також з постачання гарячої води право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго», з 01.03.2017 року по 31.11.2024 року у розмірі 15 538,34 грн. Також, як вбачається з позовної заяви та долучених до неї розрахунків заборгованості позивач нарахував 3 % річних, інфляційні втрати та пеню на суму заборгованості відповідача за кожним видом наданих послуг. Суд враховує те, що за правилом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1); боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Як вбачається із матеріалів справи, сплата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а відтак, початок періоду прострочення за кожним щомісячним платежем припадає на 21 число кожного наступного місяця. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Відповідно до статті 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто, мала місце дефляція). Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці. На відміну від інфляційних збитків розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. При цьому, суд враховує те, що згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року. Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285); припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285); стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285); нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.» Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Місто Київ не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року № 309. Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3 % річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року. За таких обставин належним нарахуванням інфляційних втрат, пені та 3 % річних є нарахування, проведені з січня 2024 року. Як вбачається з розрахунків інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення, інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за постачання теплової енергії, інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з постачання гарячої води, інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з постачання гарячої води, надані до 01.05.2018 року ПАТ «Київенерго» та право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго», відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 розрахунковим періодом є 01.01.2024 року по 30.11.2024 року. Отже, позивачем дотримано вимог чинного законодавства щодо нарахування неустойки (пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення відповідачем плати за надані КП «Київтеплоенерго» послуги. Як вбачається з розрахунку інфляційної складової та 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення, надані до 01.05.2018 ПАТ «Київенерго» та право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго», відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 позивач брав до уваги суму заборгованості - 19 275,88 грн. З огляду на те, що суд бере до уваги суму заборгованості відповідача 12 433,90 грн, здійснено розрахунок інфляційної складової боргу за формулою: сума боргу х на індекс інфляції/ 100 - сума боргу. Таким чином інфляційні складова боргу за період з 01.02.2024 року по 29.02.2024 року становить - 37,30 грн, за період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року - 62,16 грн, за період з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року - 24,86 грн, за період з 01.05.2024 року по 31.05.2024 року- 74,60 грн, за період з 01.06.2024 року по 30.06.2024 року - 273,55, за період з 01.07.2024 року по 31.07.2024 року - 0 грн, за період з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року - 74,60 грн, за період з 01.09.2024 року по 30.09.2024 року - 186,51 грн, за період з 01.10.2024 року по 31.10.2024 року - 223,81 грн, за період з 01.11.2024 року по 30.11.2024 року - 236,24 грн. Разом - 1 193,63 грн. З огляду на те, що суд бере до уваги суму заборгованості відповідача 12 433,90 грн, здійснено розрахунок 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення, надані до 01.05.2018 ПАТ «Київенерго» та право вимоги, на які було відступлено на користь КП «Київтеплоенерго», відповідно до договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 за формулою: сума боргу х 3% /100% х кількість днів у місяці/ кількість днів у році (365). Таким чином розрахунок 3 % річних заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2024 року по 29.02.2024 року становить - 29,63 грн, за період з 01.03.2024 року по 31.03.2024 року - 31,68 грн, за період з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року - 30,66 грн, за період з 01.05.2024 року по 31.05.2024 року- 31,68 грн, за період з 01.06.2024 року по 30.06.2024 року - 30,66, за період з 01.07.2024 року по 31.07.2024 року - 31,68 грн, за період з 01.08.2024 року по 31.08.2024 року - 31,68 грн, за період з 01.09.2024 року по 30.09.2024 року - 30,66 грн, за період з 01.10.2024 року по 31.10.2024 року -31,68 грн, за період з 01.11.2024 року по 30.11.2024 року - 30,66 грн. Разом - 310,67 грн. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд зауважує, що відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив про часткову сплату заборгованості, однак з представлених суду квитанцій та наданих у судовому засіданні пояснень відповідача та представника відповідача не можливо було встановити у якому розмірі, за який період та за які види послуг проведені такі оплати. З урахуванням наведеного загальна сума позовних вимог позивача, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача становить 104 330,77 грн (112 000,56- 6841,98-656,85-170,96). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 28789 від 20.01.2025. З урахуванням того, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» задоволено частково, що у відсотковому співвідношенні становить 93%, на користь останнього з відповідача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 816,04 грн. Щодо стягнення витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до квитанції від 16 грудня 2024 року позивачем за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав сплачено 43,00 грн. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав у сумі 43,00 грн задоволенню не підлягає, оскільки зазначені витрати не є судовими витратами.

Outcome: partial