Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

до Шевченківського районного суду м.Києва 05.09.2024 надійшла заява [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів, яка 05.09.2024 була передана у провадження судді Аббасова Н.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024. Позов мотивував тим, що 04 листопада 2022 року [PERSON] звернувся до Інтернет-магазину "READY@PLAY", який належить фізичній особі-підприємцю [PERSON] щодо придбання Процесора Intel Core I9-13900KF (BX8071513900KF), того ж числа між Позивачем та Відповідачем в особі названого Магазину був укладений договір купівлі-продажу товару в усній формі, Позивач розрахувався за Товар повністю. 05 листопада 2022 року товар був доставлений та переданий Позивачу кур?єром за адресою: вул. Глибочицька, 13, що у Шевченківському районі м. Києва. На підтвердження поставки товару, відповідачем були видані на ім?я Позивача Талон замовлення № 4045 від 04 листопада 2022 року та Гарантійний талон №4045 від 05 листопада 2022 року із гарантійним строком у 36 місяців. У свою чергу, після доставки позивач виявив, що товар є неробочим, тобто неналежної якості. Наступного дня позивач звернувся до представника Магазину у порядку статті 9 Закону України «Про захист прав споживачів» і, так як іншого процесору на заміну неробочого у Магазині не виявилося, тому Позивач звернувся до Магазину із заявою про повернення коштів та забрати у Позивача вже поставлений йому процесор. тобто, розірвати договір купівлі-продажу товару. Протягом кількох днів зустрічалась та зв?язувалась з менеджерами Магазину, які намагались вирішити проблему Позивача, але жодної аргументованої відповіді від них Позивач не отримав. У зв`язку з вищевикладеним був змушений звернутися до суду та просив: Розірвати договір купівлі-продажу товару, укладений між позивачем та відповідачем 04 листопада 2022 року; стягнути з відповідача на користь позивача 25849,00 гривень за невиконання умов договору; стягнути з відповідача на користь позивача 10000,00 гривень завданої моральної шкоди. Судові витрати покласти на Відповідача. Ухвалою Шевченківського районного\~суду м.Києва від 09.09.2024 постановлено зазначену вище заяву передати за підсудністю на розгляд до Личаківського районного суду м. Львова. У відповідності до\~вимог ст.\~33\~ЦПК України, матеріали цивільної справи передані в провадження судді Мармаша В.Я. для розгляду по суті згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 року. Ухвалою суду від 10.02.2025 відкрито спрощене позовне провадження, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Зазначена ухвала скерована сторонам для відома. Від відповідача 26.02.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від представника позивача на адресу суду 13.03.2025 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст. 279 ЦПК України. Від представника відповідача на адресу суду 24.03.2025 надійшло заперечення на клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін), з мотивів та підстав, викладених у ньому. Ухвалою суду від 02.04.2025 прийнято та долучено до матеріалів цивільної справи відзив на позов. В задоволені клопотання представника позивача Волтарніст Маргарити Олександрівни про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів відмовлено. 03.04.2025 від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про долучення доказів, у якому просила долучити до матеріалів справи № 761/32839/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів скріншоти переписки між позивачем та відповідачем. Ухвалою суду від 28.04.2025 долучено до матеріалів цивільної справи та прийнято до розгляду клопотання представника позивача про долучення доказів. Враховуючи вищенаведене, суд вирішує розглядати справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві, відзиві, клопотаннях), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що 04 листопада 2022 року [PERSON] (надалі - Позивач або Споживач) звернувся до Інтернет-магазину "READY@PLAY" (надалі - Магазин), який належить фізичній особі-підприємцю [PERSON] (надалі - Відповідач) щодо придбання Процесора Intel Core I9-13900KF (BX8071513900KF) (надалі - Товар). Як вбачається з матеріалів позовної заяви та не заперечується стороною відповідача, згідно талону замовлення №4045 від 04.11.2022, а також гарантійного талону №4045 від 05.11.2022 процесора Intel Core I9-13900KF (BX8071513900KF) вартістю 25\~849,00 грн було доставлено позивачу. Таким чином, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу. Відповідно до ст.ст. 655-656 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Згідно ч. 3 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Відповідно до ст.ст. 673, 675 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом. Товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується стороною відповідача, позивач отримав товар, здійснив оплату коштів за нього, однак був незадоволений його якістю, а саме процесор не працював. Згідно п. п. 12, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Згідно п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Як вбачається з наданого позивачем листування сторона відповідача підтвердили факт направлення позивачу товару неналежної якості, у свою чергу надали згоду лише на заміну такого товару таким, що є належної якості. У свою чергу, позивач неодноразово наголошував, що не бажає замінювати товар, а має намір розірвати договір купівлі-продажу та повернення йому коштів за надання товару неналежної якості. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Згідно ч. 3 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. Згідно ч. ч.5, 6, 10, 11, 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. Споживач має право пред`явити виробнику (продавцю) вимогу про безоплатне усунення недоліків товару після закінчення гарантійного строку. Ця вимога може бути пред`явлена протягом установленого строку служби, а якщо такий не встановлено - протягом десяти років, якщо в товарі було виявлено недоліки (істотні недоліки), допущені з вини виробника. Якщо цю вимогу не задоволено у строки, передбачені частиною дев`ятою цієї статті, споживач має право на свій вибір пред`явити виробникові (продавцеві) інші вимоги, відповідно до частини першої цієї статті. Вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Крім того, відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України покупець,\~якому переданий\~товар неналежної\~якості,\~має право,\~незалежно від\~можливості використання\~товару за\~призначенням,\~вимагати від\~продавця за\~своїм вибором: пропорційного\~зменшення ціни; безоплатного\~усунення недоліків\~товару в\~розумний строк; відшкодування\~витрат на\~усунення недоліків\~товару. У\~разі істотного\~порушення вимог\~щодо якості\~товару (виявлення\~недоліків,\~які не\~можна усунути,\~недоліків,\~усунення яких\~пов`язане\~з непропорційними\~витратами або\~затратами часу,\~недоліків,\~які виявилися\~неодноразово чи\~з`явилися\~знову після\~їх усунення)\~покупець має\~право за\~своїм вибором: відмовитися\~від договору\~і вимагати\~повернення сплаченої\~за товар\~грошової суми; вимагати\~заміни товару. Якщо\~продавець товару\~неналежної якості\~не є\~його виготовлювачем,\~вимоги щодо\~заміни,\~безоплатного усунення\~недоліків товару\~і відшкодування\~збитків можуть\~бути пред`явлені\~до продавця\~або виготовлювача\~товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. Якщо відповідно до абзацу другого частини третьої цієї статті підтвердження інформації не вимагається, споживач може розірвати договір протягом чотирнадцяти днів з моменту його укладення. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору. Згідно ч. ч. 5 - 7, ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. Договором може передбачатися, що продукція або результати робіт (послуг), що були надіслані поштою, повинні у разі розірвання договору також бути повернені поштою. Будь-які витрати, пов`язані з поверненням продукції, покладаються на продавця (виконавця). Продавець (виконавець) повинен відшкодувати витрати споживача у зв`язку з поверненням продукції. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості. Якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов`язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв`язку з поверненням продукції. Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані. Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Відповідно до висновків викладених у постанові ВС від 16.10.2019 ( справа № 235/1462/17; провадження № 61-34643св18), в разі укладення договору на відстані права споживача визначаються ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду правочинів. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як зазначає Верховний Суд у Постанові від 7.06.2022 у справі № 910/15998/20, під стандартом доказування слід розуміти ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто, мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Стандарт доказування - це міра юридичної аргументації, якої стороні потрібно досягнути у контексті обґрунтування своїх доводів, для того, щоб суд з ними погодився. При цьому, Верховний Суд у Постанові від 04.03.2024 у справі № 400/4966/21 підкреслює, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» або ж «перевага доказів»; «наявність чітких і переконливих доказів»; «поза розумним сумнівом». У Постанові Верховного Суду від 25.09.2023 у справі № 902/1068/20 зазначається, що у цивільних (господарських) справах стандартом доказування є «перевага доказів», стандарт також відомий як «баланс ймовірностей», де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром. Цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Рішення ЄСПЛ у справі «Бендерський проти України», яке орієнтує судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей», або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів», що притаманний саме приватноправовим відносинам. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримавши товар, здійснив за нього оплату, після чого виявив його несправність, що відповідно до наданого суду листування не заперечується стороною відповідача. У свою чергу, судом встановлено, що вимогу позивача щодо повернення коштів, стороною відповідача було відмовлено [PERSON] у такому поверненні й зазначено про можливість лише здійснення обміну такого товару, що явно суперечить вимогам Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в ході судового розгляду було доведено придбання позивачем товару неналежної якості Процесора Intel Core I9-13900KF (BX8071513900KF), з недоліками, які були виявлені протягом встановленого гарантійного строку. А тому, на переконання суду, відповідач порушив право позивача на передачу йому якісної продукції та на належне обслуговування. З врахуванням вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення сплачених за товар коштів підлягає до задоволення. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено: виходячи з положень статей16і23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 09.11.2016 у справі №6-1575цс16, спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження шкоди у заявленому ним розмірі, проте враховуючи зазначені обставини, строк протягом якого позивач намагалась вирішити питання у позасудовому порядку, необхідність звернення до суду, беззаперечно відповідне негативно відобразилось на повсякденному житті відповідача, що потребує справедливої сатисфакції в частині від заявленої суми, а тому вважає за доцільне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1\~000,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Задовольняючи позовні\~вимоги,\~у відповідності\~до вимог\~ст.141\~ЦПК України,\~оскільки позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~такий у\~розмірі 1\~332,32\~грн (1211,20\~грн за\~звернення із\~вимогою немайнового\~характеру +\~121,12\~грн задоволеного\~розміру позовних\~вимог за\~звернення із\~вимогою майнового\~характеру)\~слід стягнути\~з відповідача\~в дохід\~держави.Докази понесення інших судових витрат сторонами не подані.

Outcome: partial