Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У січні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №3571795 від 13.05.2021 року. Позов мотивований тим, що 13.05.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3571795 в електронній формі, згідно з яким відповідачка отримала від ТОВ «Мілоан» кошти у строкове користування у розмірі 5 000 грн. шляхом перерахування їх на її банківську картку та зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти за користування ним у термін, встановлений договором. 10.08.2021 року, між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №06Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за договором, укладеним з відповідачкою. Оскільки відповідачка заборгованість у добровільному порядку не погасила, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22 125, 00 грн., яка складається з 5000 грн тіла кредиту та 16 125 грн. процентів, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422.40 грн. та на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 січня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. 10.03.2025 року представник відповідачки - адвокат Лисенко А.О. подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідачкою не визнається факт укладення кредитного договору зТОВ «Мілоан» з огляду на відсутність у ньому підписів сторін,як то - електронних або одноразовим ідентифікатором; належні та допустимі докази надання [PERSON] кредитних коштів, зокрема, первинні документи (касово-бухгалтерські документи), на підтвердження їх перерахування відповідачці, також відсутні, а платіжне доручення, надане позивачем на підтвердження цих обставин, таким доказом не є. Пролонгація договору, передбачена в пункті 2.3.1.2. наданого позивачем договору, є незаконною, оскільки договір укладався строком лише на п`ятнадцять днів, а тому його пролонгацію слід оформлювати окремим договором (додатковою угодою, додатком), до того ж з умовами про можливе її оформлення автоматично відповідачку не було ознайомлено. Таким чином, нараховані поза межами строку кредитування (після 28.05.2021 року) відсотки стягненню не підлягають. Одночасно адвокат відповідачки стверджує, що позивач не має права заявляти взагалі грошові вимоги до відповідачки, оскільки надані ним до суду документи не підтверджують належного переходу права вимоги та можливості Позивачем бути кредитором за Кредитним договором. Також Лисенко А.О. зазначив про безпідставність та необґрунтованість вимоги позову про стягнення комісії в сумі 1000 грн. з огляду на нікчемність умов договору, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, що не є послугою у визначенні Закону «Про захист прав споживачів. До того ж представник відповідачки вважає, що, в даній справі представництво інтересів позивача здійснюється не адвокатом, а тому вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають . 11.03.2025 року представник позивача - Романенко М.Е. подав до суду відповідь на відзив на позов, в якому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з огляду на таке. 13.05.2021 року, за її власним відповідним волевиявленням, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту, а тому відповідачці було направлено електронним повідомленням (SМS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого вона підтвердила прийняття умов договору про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021, що також знаходиться у власному кабінеті Відповідача на офіційному веб-сайті URI: https://miloan ua/. Одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Кредитора (логи (лог-файли) - містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), зафіксовано у кредитному договорі, переданому первісним кредитором позивачу у рdf.форматі, проте цей ідентифікатор є зашифрованим, у зв`язку із чим при стандартному завантаженні до електронного кабінету чи під час друку не відображається. В зв`язку із зазначеним позивач надає суду скрін-шот першого листа спірного Договору із підписом його відповідачкою одноразовим ідентифікатором. Також ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов договору про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021 було перераховано відповідачці кредитні кошти на її картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 5 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 46137028 від 13.05.2021 року, яке відповідає вимогам чинної на той час Інструкції та додатку до неї, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі, отже протилежні доводи відповідачки є необґрунтованими. Щодо безпідставності доводів представника відповідачки про необґрунтованість заявленого позивачем розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021 року представник позивача вказав, що відповідно до п.1.5.1. Договору комісія за надання кредиту 1000.00 грн. нараховується одноразово, що відповідає вимогам пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, у відповіді на відзив на позов зазначено, що згідно з п. 2.3.1.2. Кредитного договору, Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Зазначеним пунктом також передбачено, що користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. За викладеного Позивач вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів, а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 30 днів (строк початкового кредитування)+ 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах). Щодо відступлення права вимоги представник позивача зазначив, що 10.08.2021 згідно з умовами Договору відступлення прав вимоги №06Т ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 3571795 від 13.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідно, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідачки. На підтвердження відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від ТОВ «МІЛОАН», Позивачем долучено серед додатків позовної заяви: копію договору відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021; копії платіжних інструкцій, як докази здійснення оплати за договором відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021; витяг з Додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №06Т від 10.08.2021, який було посвідчено з однієї Сторони - Генеральним директором ТОВ «МІЛОАН» Вінніченком О.В., і іншої Сторони - Директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенком М.Е. Враховуючи те, що в цьому Додатку міститься інформація щодо великої кількості боржників, яка є таємницею фінансової послуги, а тому її розкриття має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем до позовної заяви долучено саме Витяг з означеного додатку, що містить лише дані Відповідачки. 24.03.2025 року представник відповідачки - адвокат Лисенко А.О. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких містяться доводи, які аналогічні викладеним ним у відзиві на позов, а також зазначено про помилкове, на погляд адвоката, твердження позивача про те, що строк кредитування складав 30 днів + 60 днів пролонгації, тобто 90 днів, оскільки така позиція спростовується судовою практикою Верховного Суду, яка не визнає автоматичну пролонгацію достатньою підставою для нарахування процентів без належного підтвердження. В судове засідання сторони не з`явилися, письмово просили розглядати справу в їх відсутність. За таких обставин суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2021 в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН» URL: https://miloan.ua/ відповідачкою подано заявку на отримання кредиту № 3571795, після чого їй було направлено від ТОВ «МІЛОАН» електронним повідомленням (SMS) на номер телефону [NUMBER] , який особисто вказаний нею у договорі про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021, одноразовий ідентифікатор S37932, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов договору та який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства URL: https://miloan.ua/. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом пропозиції [PERSON] укласти цей договір (анкета-заява № 3571795) і прийняття нею цієї пропозиції. Так, після завантаження примірника електронного договору про споживчий кредит №3571795 від 13 травня 2021 року, при його відкритті через системний переглядач для зчитування файлів (Adob Acrobat Pro) судом установлено, що вказаний договір 13 травня 2021 року підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором S 37932. Отже, вищезазначене, як то алгоритм дій щодо порядку укладення правочину в електронній формі та наявні у справі докази, дають підстави вважати доведеним той факт, що договір про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021 року був дійсно підписаний з первісним кредитором саме відповідачкою одноразовим ідентифікатором та за його умовами ТОВ«Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000 грн, а та, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування ним (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору). Крім того, як вбачається із матеріалів справи, в Договорі про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021 року, прізвище, ім`я та по батькові позичальника вказані українською мовою: [PERSON] , також в анкетних даних зазначено РНОКПП позичальника: [NUMBER] , її дата народження, номер паспорту, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , номер мобільного телефону, адрес електронної пошти . Вказана інформація дозволяє достовірно встановити, що саме [PERSON] підписала вказані документи та є особою, яка отримала кредитні кошти та належним відповідачем у справі. За викладених вище обставин відстутні підстави вважати, що відповідачка не укладала та не підписувала кредитний договір № 3571795 від 13.05.2021 року. Відповідно до п. 1.2 цього договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн. Згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Як вбачається з п. 5.1. договору, позичальник підтверджує, що до підписання цього договору ознайомився з усіма його умовами (у т. ч. викладеними у п. 6.3) та Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», фінансова компанія має право надавати фінансову платіжну послугу з переказу коштів без відкриття рахунку та/або із здійснення еквайрингу платіжних інструментів на підставі ліцензії на діяльність фінансової компанії лише за умови, що така фінансова послуга поєднується з іншими видами фінансових послуг, передбаченими пунктами 1-5 частини першої цієї статті. Відповідно до частини 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4 ст. 22 Закону). З урахуванням наведеного вище, наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 4613708 від 13.05.2021 є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів відповідачці на умовах, визначених договором про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021 . Крім того, з виписки, наданої АТ КБ «Приватбанк», за договором №б/н за період з 13 травня 2021 року по рахунку відповідачки [PERSON] установлено, що 13 травня 2021 року на її картковий рахунок № [NUMBER] було зараховано 5000 грн, деталі операції - переказ коштів, коментар Viplata zaima Miloan. Не підлягає оподаткуванню. ID платежу: [NUMBER] (а.с.122 зворот). Відтак, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, та наявності обгрунтованої інформації про належність відповідачці рахунку [NUMBER], на який були перераховані ТОВ «Мілоан» грошові кошти за кредитним договором, твердження адвоката Семенюк І.С. про недоведеність позивачем факту перерахування їй коштів є хибними та спростовуються викладеним вище. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з п. 1.3 та п. 1.5.2 договору про споживчий кредит від 13.05.2021 року кредит надається [PERSON] строком на 15 днів зі сплатою процентів у розмірі 1 125 грн, які нараховуються за ставкою 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Як вбачається з додатку №1 до договору про споживчий кредит № 3571795 від 13.05.2021, сторони погодили графік платежів за договором про споживчий кредит, а саме дату повернення кредиту 28.05.2021, суму кредиту 5000 грн, проценти за користування кредитом 1125 грн, кількість днів у розрахунковому періоді 15, комісію за надання кредиту 1000 грн, загальну вартість кредиту 7125 грн. Разом з тим, згідно з п. 2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позивальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, які дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. У п. 4.2 розділу 4 договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Тобто, в даному випадку, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто , до 28.05.2021. Відповідно, остання продовжила користуватись кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбувалась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору. Таким чином, у період з 13 травня 2021 року до 27 липня 2021 року, що є строком кредитування, нарахування процентів на залишок кредиту здійснювалося кредитором за ставкою 5% , розмір процентів за користування кредитом у визначений договором строк кредитування складає суму 16 125 грн, що відповідає п. 1.6 та відомості про щоденні нарахування ( а.с.51). Виходячи з вищезазначеного та, враховуючи те, що відповідачка, підписавши договір про споживчий кредит, погодилася з його умовами, відсутні підстави вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації, не були їй відомі. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору. При цьому слід також зазначити, що, як встановлено судом, спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін та відповідно до статей 628, 629 ЦКУкраїни є обов`язковими для виконання. Наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між сторонами умовам договору, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б такий розрахунок спростовували. Щодо стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. У п. 1.5.1. договору про споживчий кредит зазначено комісію про надання кредиту у розмірі 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово та яку позичальник має сплатити в термін, вказаний у п. 1.4. договору, тобто до дати повернення кредиту - 28.05.2021 року. Розділом 6 вище зазначеного договору передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з усіма умовами, змістом, повністю розуміє і зобов`язується дотримуватися умов договору, Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті та є невід`ємною частиною договору. У свою чергу, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою від 11.02.2021 року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 5 Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). Аналізуючи умови договору про споживчий кредит від 13.05.2021 року та Правила надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», суд приходить до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, підписанням договору та паспорту споживчого кредиту без будь-яких застережень відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Відповідачка ознайомилася з умовами кредитного договору, мала реальну можливість відмовитися від укладення останнього, проте не зробила цього. З огляду на вищевикладене суд вважає, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сума несплаченої комісії в розмірі 1000,00 грн. Щодо доводів представника відповідачки про відсутність у позивача права вимоги до останньої за кредитним договором суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п. 3.2.6 кредитного договору від 13.05.2021 року ТОВ «Мілоан» має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу чи делегувати (доручати здійснення) свої права за цим Договором (повністю або часткового) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. Оскільки обов`язки боржника [PERSON] перед кредитором виконані не були, то,укладаючи 10 серпня 2021 року договір факторингу № 06Т, ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до відповідачки, на що вказує доданий до договору акт приймання-передачі реєстру прав вимог та витяг з додатку до договору (а.с.50). Таким чином, оскільки доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт передання від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс» права дійсної вимоги за кредитним договором, суд вважає встановленими обставини щодо наявності у позивача права вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Отже, позов підлягає задоволенню повністю, а протилежні доводи відповідачки та її представника не можуть бути прийняті до уваги з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 гривень та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача було надано: договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.11.2024; додаткову угоду №351795 від 30.11.2024 року; акт про підтвердження факту надання правової (правничої) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.11.2024; детальний опис робіт (наданих послуг); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданим на ім`я Стародуб І.В. У акті про підтвердження факту надання правової (правничої) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) та детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Стародуб І.В., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості наведений розрахунок витрат адвоката на надання правничої допомоги, з якого вбачається, що по даній справі були надані наступні послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «Діджи Фінанс» (1500,00 грн., ,1,5 год. - 2250,00 грн.); складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (1000,00 грн., 3 год. - 3000 грн.), формування додатків до позовної заяви (письмові докази) (750,00 грн., 1 год. - 750 грн.). Тобто, позивач надав докази понесення ним витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до ч. 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої цієї ж статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Водночас, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268). Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі №490/7096/21та від 22 травня 2024 року у справі №205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатом робіт: аналіз обставин, складання позовної заяви та формування додатків. Водночас, суд вважає, що предмет спору в даному випадку не відноситься до справ значної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною. При цьому переважна більшість тексту позову містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. До позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача. Отже, справа не вимагала вжиття дій щодо збирання доказів, чи проведення розрахунків. Таким чином, зважаючи на заперечення сторони відповідача проти стягнення таких витрат, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також відсутність судових засідань за участю сторін у цій справі, суд дійшов висновку про не співмірність розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн., який є очевидно завищеним. У зв`язку з викладеним суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. Саме такий розмір витрат на оплату послуг адвоката, на думку суду, є співмірним із складністю даної справи та обсягом виконаних робіт, витраченим на їх виконання часом та значенням справи для сторони. Крім того, згідно із ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ "Діджи Фінанс" слід також стягнути 2422,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви. На підставі викладеного та,

Outcome: approved