Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості,\~мотивуючи позовну\~заяву тим,\~що 24.09.2024\~року між\~ТОВ «Споживчий\~центр» та\~відповідачем було\~укладено кредитний\~договір (оферти)\~№24.09.2024-100001973,\~відповідно до\~умов якого позичальнику надано\~кредит у\~розмірі 8000,00\~грн. строком на 98\~днів зі сплатою\~процентної ставки\~в розмірі 1%\~за день\~користування кредитом,\~комісії в\~розмірі 5%\~від суми\~кредиту та\~неустойки 80,00\~грн.,\~що нараховується\~за кожен\~день невиконання,\~неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. [PERSON] \~не виконала\~свої зобов`язання\~за договором\~та не\~повернула грошові\~кошти позивачу,\~у зв`язку\~з чим,\~станом на 30.04.2025 року,\~утворилась заборгованість\~у розмірі\~19760,00 грн.,\~з яких:\~8000,00\~грн.\~ заборгованість\~по тілу\~кредиту; 6160,00 грн.\~ заборгованість\~по процентам; 400,00 грн. комісія, 1200,00 грн. додаткової комісії, 4000,00 грн. неустойки, які позивач просить стягнути із відповідача. Крім того, просить стягнути суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. Викладене вище й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.05.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Представник відповідача у визначений судом строк надіслала суду заяву, яка за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, відповідно до якої позовні вимоги не визнає з таких підстав. Так, на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів за Договором позивач надав до суду копію пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 24.09.2024 року, довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №24.09.2024-100001973 від 24.09.2024 року, інформаційний лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №17-2304 від 23.04.2025 року. З інформаційного листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №17-2304 від 23.04.2025 року, вбачається, що в системі iPay.ua 24 вересня 2024 року о 16:58:45 на картку4149 5001 1793 3401 перераховано 8000 грн. Однак, сторона відповідача заперечує щодо таких обставин та звертає увагу суду, що інформаційний лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №17-2304 від 23.04.2025 року не є розрахунковим документом та не підтверджує операцій по банківському рахунку. Крім того, з наданого листа слідує, що грошові кошти були перераховані через невстановленого посередника ТОВ «Універсальні платіжні рішення». Хоча з матеріалів позову вбачається, що кредитодавцем та позивачем у справі є ТОВ «Споживчий центр», а в кредитному договорі відсутні будь-які відомості про те, що кредитні кошти будуть перераховуватися іншою особою, яка не виступає стороною за кредитним договором. Також, безпідставними є вимоги позивача про стягнення неустойки, адже згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також відобов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості по комісії 400,00 грн та додаткової комісії 1200,00 грн., то згідно з абз. 3 ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Таким чином, положення п. 8 Договору №24.09.2024-100001973 від 24.09.2024 про сплату позичальником комісії за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 400,00 грн. суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину. Крім того, стягнення з відповідачки додаткової комісії у розмірі 1200,00 грн. суперечить положенням Договору №24.09.2024-100001973 від 24.09.2024, оскільки в кредитному договорі відсутні будь-які відомості щодо стягнення такої комісії. З огляду на викладене, вимоги ТОВ «Споживчий центр» є недоведеними, тому просила відмовити ТОВ «Споживчий центр» в задоволені позову та стягнути судові витрати в розмірі 5000,00 грн. Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, за змістом якої видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Квитанція №519035314 від 24.09.2024 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу Liqpay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів, чим позивач виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Представник зазначив, що зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 4149-50XX-XXXX-3401, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 24.09.2024-100001973 від 24.09.2024 року в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Умови спірного кредитного договору були встановлені у відповідності до чинного законодавства, зокрема нормам закону України «Про споживче кредитування», тому його умови не є нікчемним в силу закону. Щодо комісії, то вона пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їх виконувати. З приводу неустойки, то на підставі змін до закону № 3498-IX в, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений 24.09.2024 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною. Щодо розміру витрат на правничу допомогу, то даний спір виник між сторонами у зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором, дана категорія справ для кваліфікованого юриста не становить значної складності, а матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час. У орієнтованому розрахунку судових витрат представник зазначає: 5000,00 грн. без надання будь яких пояснень в обґрунтування даної суми. Заявлена сума при ціні позову у 19760 та 2422,4 грн. не відповідає критеріям розумності, співрозмірності та справедливості. На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач правом на подачу заперечення не скористалась. Враховуючи викладене вище та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст.ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,\~що 24.09.2024\~року між\~сторонами було\~укладено кредитний\~договір (оферти)\~№24.09.2024-100001973,\~за умовами\~якого позичальнику надано\~кредит у розмірі 8000,00\~грн.,\~строком на 98\~днів (дата\~повернення 30.12.2024\~року),\~зі сплатою\~процентної ставки\~в розмірі\~1%\~за день\~користування кредитом\~(а.с. 13-19). Кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: - дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; -\~заявка сформована\~на сайті\~кредитора після\~ідентифікації позичальника,\~обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитором; - відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитора, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаного при його ідентифікації на сайті (п.п.2.2. п. 2 Пропозиції). Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті. Крім того,\~при оформленні\~кредиту [PERSON] було заповнено анкету позичальника (а.с. 20). Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача. Відповідно до\~заявки від 24.09.2024\~року,\~сума кредиту\~становила 8000,00\~грн.,\~зі сплатою 1%\~за один\~день користування\~кредитом, комісії \~400,00\~грн.,\~на строк\~98\~днів,\~тобто дата\~повернення кредиту 30.12.2024 року. Згідно з п.\~4.4.\~кредитного договору,\~проценти нараховуються\~з дня\~надання позичальнику\~кредиту включно до\~дати його\~фактичного повернення. Проценти за\~користування нараховуються\~та обліковуються\~кредитодавцем щоденно. Комісія нараховується у порядку, встановленому договором. Для підписання і укладення цього правочину був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача. ТОВ «Споживчий\~центр» свої\~зобов`язання\~за договором\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме [PERSON] було надано кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №24.09.2024-100001973 (а.с. 21). Як вбачається\~з довідки-розрахунку\~про стан\~заборгованості за\~кредитним договором\~№24.09.2024-100001973\~від 24.09.2024\~року,\~заборгованість за кредитним\~договором становить 19760,00\~грн.,\~яка складається\~з: 8000,00\~грн.\~-\~основного боргу; 6160,00\~грн.\~ процентів; 400,00\~грн.\~ комісії;\~4000,00\~грн.\~ неустойки;\~1200,00\~грн.\~ додаткової\~комісії. Проценти по\~кредиту нараховані\~за період\~з 24.09.2024\~року по 30.12.2024\~року (а.с. 22). У визначений\~договором строк\~відповідачем борг\~повернутий не\~був,\~у зв`язку\~з чим\~станом на 30.04.2025\~року,\~за відповідачем\~утворилась заборгованість\~у розмірі 19760,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України). Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У постанові від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 Верховний Суд погодився з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн., що підтверджено даними про електронний переказ (а.с. 21, 54-58). Відповідач заперечує перерахування кредитних коштів на її рахунок, проте на спростування доводів позивача не надала суду виписку зі своїх рахунків в банку. Посилання у відзиві на позовну заяву про те, що товариством не надано виписку по рахунку, суд вважає безпідставними, оскільки позивач, не є банківською установою, а тому позбавлений можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не оспорено факт укладення кредитного договору та його умови. У даній\~справі кредитодавцем\~ставиться питання\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором №24.09.2024-100001973\~від 24.09.2024\~року у\~сумі 19760,00 грн.,\~що складається\~із заборгованості: по тілу\~кредиту в\~розмірі 8000,00\~грн.,\~по процентам\~в розмірі 6160,00\~грн., по комісії\~в розмірі 400,00 грн., по додатковій комісії в розмірі 1200,00 грн.та по неустойці в розмірі 4000,00 грн. Жодних доказів, які б спростовували розмір заборгованості відповідач суду не надала. Що стосується стягнення комісії, то варто зазначити, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. З приводу вимог про стягнення неустойки за кредитним договором, то вона задоволенню не підлягає з таких підстав. Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24 лютого 2022 року, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Таким чином,\~даючи юридичну\~оцінку доказам,\~суд вважає,\~що відповідач\~отримала кредитні\~кошти,\~але свої\~зобов`язання\~з їх\~повернення та\~сплати відсотків\~належним чином\~не виконувала,\~тому зобов`язана\~повернути позивачу\~борг в\~загальному розмірі 14160,00 грн., у зв`язку з чим позов слід задовольнити у вказаній частині. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню судовий\~збір пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог\~(71,66%)\~в розмірі 1735,60 грн. Щодо вимог відповідача про відшкодування витрат за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~визначено,\~що інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі часткового задоволення\~позову \~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на правничу допомогу представником відповідача\~надано:\~договір про\~надання правничої\~допомоги від\~26.05.2025\~року (а.с.\~39), ордер (а.с. 44), копію акту\~№1\~здачі-приймання\~наданих послуг\~(а.с.\~38),\~копії платіжних\~інструкцій від 28.05.2025\~року та\~від 02.06.2025\~року на\~загальну суму\~5000,00\~грн.\~(а.с. 40, 41). Згідно з\~п.п.\~4.4.\~розділу 4\~договору про надання правничої допомоги, вартість послуг адвоката за цим договором у справі №127/13327/25, складає 5000,00 грн. Так,\~згідно з Актом №1 адвокатом було надано відповідачу послуги на загальну суму 5000 грн., яка складається з: аналізу документів заявника у справі №127/13327/25 та юридичної консультації 500,00 грн. (витрачено 30 хв.), підготовка та подання до суду відзиву на позовну заяву 4500,00 грн. (витрачено 4,5 год.). Разом з тим, позивач заперечив щодо стягнення суми в розмірі 5000,00 грн., оскільки вона не відповідє критеріям розумності, спів розмірності та справедливості. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд вважає,\~що розмір\~понесених позивачем\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката у\~сумі 5000\~грн.\~є таким,\~що відповідає\~дійсності,\~проте враховуючи\~часткове задоволення\~позову,\~слід стягнути\~з позивача на\~користь відповідача понесені витрати за надання правничої допомоги по даній справі в сумі 3583,00 грн. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial