Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У квітні 2024 року позивач ЖБК "Індикатор-8" звернувся з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з [PERSON] , як власника квартири [ADDRESS] , заборгованість за отримані послуги: основного боргу - 11 671,48 грн, штрафних санкцій з розрахунком 3% річних - 849,96 грн, інфляційних втрат позовного періоду - 3 331,85 грн, а всього 15 911,65 грн, витрат по сплаті судового збору - 3 028,00 грн, поштові відправлення - 31,00 грн, 40,00 грн та вартість понесених витрат на правову допомогу - 5 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що квартиру [ADDRESS] , отримувала член ЖБК "Індикатор-8" громадянка [PERSON] , [INFO] , та була зареєстрована у вищевказаній квартирі з 10.08.1984 року по час смерті - [INFO] . В період з 2003 року по 2021 рік, як малозабезпечена особа, в якості державної допомоги [PERSON] отримувала державну допомогу та не зважаючи на це мала комунальні борги. ЖБК "Індикатор-8", як балансоутримувач будинку проводив з нею претензійну роботу. За життя [PERSON] не отримувала сторонньої допомоги. Після смерті [PERSON] випадково виявлено контакти зведеної сестри - [PERSON] , яка ніколи в будинку не з`являлась, про її існування ніхто не знав. В подальшому похованням [PERSON] , охороною майна, наведенням порядку в спадковому житлі займалась відповідач [PERSON] , як єдина можлива спадкоємиця. 12.03.2021 року, три дні по смерті спадкодавці, [PERSON] надала до бухгалтерії ЖБК "Індикатор-8" довідку про смерть спадкодавці, переоформила на своє ім`я будинковий облік та особовий рахунок на квартиру, отже вона фактично вступила в володіння нерухомим майном своєї зведеної сестри [PERSON] та спадкувала відповідно, як права так і обов`язки. Вона з березня 2021 року в поштовій скриньки мала можливість регулярно отримувати рахунки на сплату комунальних послуг нарахованих на житлове приміщення №27 вже на її прізвище, як власника квартири. Станом на лютий 2021 року борг, який враховувався за квартирою складав - 7 100,25 грн. Першу оплату послуг відповідач здійснила 24.03.2021 року, загалом вона здійснила 11 платежів за період з березня 2021 року по лютий 2022 року на загальну суму 2 661,37 грн. В травні 2022 року відповідач ігнорує спадкові боргові зобов`язання померлої сестри та зовсім перестає сплачувати рахунки. Позивач звернувся до відповідача рекомендованим листом від 25.05.2022 року з претензією сплатити борг у розмірі 8 077,90 грн. В ході телефонної розмови встановлено, що відповідач не визнає боргові зобов`язання своєї сестри. ЖБК «Індикатор-8» 04.08.2023 року направив приватному нотаріусу Шепелюк О.Г., якою відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , заяву з вимогою обтяжити спадкове майно [PERSON] борговими зобов`язаннями. 05.08.2023 року [PERSON] направлений лист-претензія з вимогою негайно сплатити борг у розмірі 11 671,48 грн або укласти реструктуризацію. Процесуальні дії Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.05.2025 року рішення Святошинського районного суду м.Києва від 21.06.2024 року скасовано за нововиявленими обставинами, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.05.2025 року справу передано судді Твердохліб Ю.О. У судовому засіданні представник позивача Рубіс В.П. підтримав позовні вимоги та наполягав на тому, що відповідач повинна сплатити заборгованість у розмірі 18 000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначав, що заборгованість погашена новим власником квартири. Дослідивши докази в справі у їх сукупності, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що ЖБК «Індикатор-8» є балансоутримувачем і управителем житлового будинку [ADDRESS] та виконує функції виконавця, що надає послуги мешканцям даного будинку, що підтверджується витягом з статуту (а.с. 17). Згідно п. 1.1.1. витягу з статуту ЖБК «Індикатор-8», був створений на підставі Рішення виконкому Ради народних депутатів м. Києва від 10.01.1983 р. № 25 та зареєстрований 14.01.1983р. за № 304 з метою забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх родин шляхом будівництва одного двосекційного дев`ятиповерхового житлового будинку, обсягом на 232 квартири. ЖБК «Індикатор-8» перереєстрований 26.06.2008 року Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, про що зроблено запис про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР №1 0721 2000 0000 2303. Згідно п. 6.2.8. Статуту ЖБК «Індикатор-8», член ЖБК зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і обов`язкові платежі (а.с. 10). Наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно ордеру №044281 серія Ж від 20.07.1984 року є [PERSON] (а.с. 18). Відповідно карткової прописки у квартирі за адресою: [ADDRESS] прописана [PERSON] та є її наймачем (а.с. 19). Згідно довідки ЖБК «Індикатор-8» від 06.07.2017 року, 24.01.2018 року [PERSON] одноособово зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27, 28). 05.03.2021 року ЖБК «Індикатор-8» направив на адресу [PERSON] претензію на суму 7 100,25 грн (а.с. 36). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2021 року (а.с. 38). 04.08.2023 року ЖБК «Індикатор-8» направив на адресу приватного нотаріуса Шепелюк О.Г. заяву про обтяження спадкового нерухомого майна [PERSON] , яка померла [INFO] , яку нотаріус отримала 10.08.2023 року та повідомила, що заява доведена до відома спадкоємця (а.с. 63, 64). 25.05.2022 року та 05.08.2023 року ЖБК «Індикатор-8» направив на адресу [PERSON] претензії (а.с. 56-57, 58-59). 09.08.2023 року [PERSON] направила на адресу ЖБК «Індикатор-8» лист, у якому повідомила, що не має можливості сплатити повну суму заборгованості і пропонує зробити реструктуризацію (а.с. 62). 01.08.2023 року [PERSON] повідомила ЖБК «Індикатор-8», що прийняла спадщину після [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] і просила зробити реструктуризацію (а.с. 66). 20.02.2025 року згідно договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва 759/25408/23 2/759/1436/24 від 25.03.2024 року (а.с. 135). [PERSON] звернулась до ЖБК «Індикатор-8» з заявою про реструктуризацію та уклала типовий договір реструктуризації заборгованості у розмірі 11 897,45 грн (а.с. 138-140). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За змістом ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» (далі - Закон)учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1)споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Отже, споживачем послуг, які надає Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор-8" за адресою:[ADDRESS] до 08.03.2021 року була [PERSON] . Та обставина, що відповідач є особою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Так, 21.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 79). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.02.2025 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва 759/25408/23 2/759/1436/24 від 25.03.2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті та не припинилися у зв`язку з його смертю. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. У даному випадку, зобов`язання не є особистими, а тому не припиняються зі смертю боржника, а можуть бути включені до складу спадщини. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора спадкодавця лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином позивачем доведено, що майно померлої [PERSON] - квартира за адресою: [ADDRESS] , фактично було успадковане відповідачем. Згідно з п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст.24 цього Закону одиниця виміру обсягу спожитої споживачем послуги з централізованого водовідведення визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Критерієм якості послуги з централізованого водовідведення є безперешкодне приймання стічних вод у мережі виконавця з мереж споживача, за умови справності мереж споживача. Послуга з централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору,що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом,та вимогами правил надання послуг з централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо іншене передбачено законом. Виконавець послуги з постачання гарячої води зобов`язаний щомісяця надавати дані про загальний обсяг спожитої у будівлі гарячої води виконавцю послуг з централізованого водовідведення для нарахування плати за водовідведення гарячої води. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ЗУ «Про питну виду та питне водопостачання» суб`єктами відносин у сфері питної води, питного водопостачання є: органи державноївлади,до сфериуправління яких належать об`єкти питного водопостачання; органи місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать об`єкти питного водопостачання; підприємства питного водопостачання; споживачі питної води (ст. 4). Послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України" Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання; об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання на підставі укладених ними договорів; власниками будинків,що перебувають у приватній власності; індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними ЗУ "Прожитлово-комунальні послуги". Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (ст. 19) Споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання (ст. 22). Згідно із ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги з надання послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначениий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у цивільній справі № 6-59цс13. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимогвідповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не виконувала, плату за надані послуги у повному обсязі не вносила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем, згідно з наданим розрахунком суми заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за комунальні послуги у розмірі 11 671,48 грн (а.с.44). Однак, 20.02.2025 року згідно договору купівлі-продажу квартири [PERSON] продала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на праві власності (а.с. 135). [PERSON] звернулась до ЖБК «Індикатор-8» з заявою про реструктуризацію та уклала типовий договір реструктуризації заборгованості та сплатила заборгованість за житлово комунавльні послуг за адресою [ADDRESS] (а.с. 138-140). Отже, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в частині стягнення основної суми заборгованості. Згідно зі ст. 257 Цивільного Кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд за заявою представника відповідача застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин щодо вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до наданих розрахунків, інфляційні втрати та 3% річних розраховані за період з квітня 2021 року по березень 2024 року становлять: 3% річних - 849,96 грн, інфляційних втрат - 3 331,85 грн (а.с. 44). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц виснувала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставістатті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усуненняі обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуваннямпостанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою КабінетуМіністрів Українивід 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українидоповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану"введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, та наразі не скасовано. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановленийст.257 ЦК України, не спливає та на момент звернення позивача з позовом, в разі існування підстав для застосування позовної давності, даний строк має бути застосований лише до 02.04.2017, оскільки Закон №540-IХ від 30.03.2020 набув чинності 02.04.2020. Отже, у цих спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з березня 2021 року по березень 2024 року, в силу пунктів 12, 19Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українина момент подання позову (15.08.2024) не спливла. Правова позиція щодо застосуваннястатті 257 ЦК Українита пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі №926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за період з квітня 2021 року по березень 2024 року 3% річних - 849,96 грн, інфляційні втрати 3 331,85 грн. Розподіл судових витрат Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статей 133, 141 ЦПК України. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст. ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат на суму 5 000,00 грн, а саме: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 09.04.2024 року (а.с. 67), копію акту приймання наданих послуг за договором № б/н від 09.04.2024 року, копію платіжної інструкції № 1229 від 10.04.2024 року (а.с. 68). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, часткове задоволення позову, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та зменшення витрат на правничу допомогу з 5 000,00 грн до 2 000,00 грн. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних, та стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 795,80 гривень, поштові витрати у розмірі 71,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial