Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] (далі - позивач) через представника [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач), у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в [ADDRESS] потяг скоїв наїзд на гр. [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Внаслідок смерті [PERSON] його матері [PERSON] було завдано моральної шкоди. Сам факт загибелі людини є свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних. Загиблому було 25 років. З 2011 року мати виховувала його самостійно, що свідчить про стійкість життєвих зв`язків та близькість. При цьому, загиблий був єдиним сином позивача, остання проживала з ним однією сім`єю. Надалі позивач назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну. Посилаючись на приписи ст.ст. 1172, 1187 ЦК України, з урахуванням невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 грн., а тому, звернулася до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що позивач не довела причетність відповідача до завдання моральної шкоди позивачу, факту заподіяння шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між подією та завданою шкодою, наявність вини та умислу у діях самого потерпілого, обов`язок відповідача відшкодувати таку шкоду. При цьому, стосовно працівників відповідача не порушувалось кримінальне провадження у зв`язку зі смертю родича позивача, а травмування загиблого могло статись у зв`язку з порушенням останнім правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Так, [PERSON] був смертельно травмований перед потягом, оскільки переходив колію, де відсутній пішохідний перехід, тобто у невстановленому місці, чим порушив п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил. При цьому, розмір моральної шкоди, на думку представника, є необґрунтованим. Тому, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні 11.04.2025 року проведеного у режимі відео конференції з представником позивача, останній підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судових засіданнях заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 06.09.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.01.2025 року витребувано докази від Фастівського РУП ГУ НП в Київській області. Ухвалою суду від 27.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Окрім того протокольною ухвалою 27.02.2025 року задоволено клопотання про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] .. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, суд приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ) (а.с. 9). Як вказано у довідці про причину смерті №216, [PERSON] , 1997 р.н., помер через перелом численних ділянок тіла з ушкодженням внутрішніх органів (а.с. 10). Згідно висновку експерта №216, (експертиза закінчена 18 березня 2024 року), складеного на підставі постанови слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Малюк В.О. від 19.09.2023 року, при проведенні судово-медичної експертизи трупа гр. [PERSON] , 1997 р.н., виявлено тілесні ушкодження, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння в сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Всі ушкодження утворились майже одномоментно, приблизно за 24 години до настання смерті. Смерть [PERSON] , 1997 р.н., настала [INFO] року о 06:00 год. (згідно медичної картки стаціонарного хворого №6496/453р) від переломів численних ділянок тіла з ушкодженням внутрішніх органів, на що вказують описані ушкодження, набряк-набубнявіння головного мозку, набряк легень, переважно понижене кровонаповнення внутрішніх органів, результати судово-гістологічного дослідження. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа [PERSON] , 1997 р.н., метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлений (результат не інформативний, у зв`язку попереднім перебуванням у стаціонарі та проведенням внутрішньовенних вливань препаратів). У відповідності до листа АТ «Укрзалізниця» №ЦЦУП-612/893 від 23.05.2024 року, електровоз ЧС4 №110 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електровоза з липня 2005 року до цього часу (а.с. 16). Отже, судом встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок наїзду потяга. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непероборної сили або умислу потерпілого. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач (пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Судом встановлено, що електровоз ЧС4 №110 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Судом також було встановлено, що машиніст електровоза [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого, останній помер. Отже, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Сторона відповідача заперечуючи проти позовних вимог звертала увагу суду на те, що шкода спричинена не з вини залізниці чи її працівників, а з необережності самого потерпілого. Так, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що 18.09.2023 року о 3 год. 46 хв. потяг Харків - Львів проходив станцію Фастів зі швидкістю 50 км/год. Під час руху було помічено людину, яка лежить на колії. Машиніст подав гучний сигнал про наближення небезпеки та застосував екстрене гальмування, при цьому людина залишалася на коліях не рухаючись. Машиністом було вжито усіх заходів щоб запобігти зіткнення. Коли потяг зупинився помічник машиніста вибіг до потерпілого, який лежав на узбіччі, та викликав відповідні служби. Потерпілий, коли приїхала швидка був живим. Разом з тим, посилання відповідача не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричиненням шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, яких встановлено судом не було. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода [PERSON] завдана смертю її сина, спричинило та буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до його смерті, не можливо. При цьому суд враховує, що смерть [PERSON] спричинена також у зв`язку з його особистою необережність, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на те, що позивач просила стягнути на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 300 000,00 грн., то з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у розмірі 80 000,00 грн., що на думку суду, є належним відшкодуванням у цьому випадку. Згідно практики ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96). Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При ньому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує па розумно очікуваних. передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власного практикою в аналогічних справах. Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах. Таким чином, оцінивши досліджені у судовому засіданні матеріали в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору та суд задовольняє позов частково, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог, а саме в розмірі 323,03 грн., враховуючи задоволення позовних вимог на 26.67%. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial