Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

покликаючись на наявність заборгованості зі сплати аліментів з вини відповідача, позивач у поданій до суду 24 квітня 2025 року позовній заяві просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 90 439 грн. 63 коп. Відповідач відзив на позов не подав. Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач у поданій заяві просить справу слухати у її відсутність та не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився. Враховуючи, що їх з"явлення не визнане обов"язковим, достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, винести заочне рішення. Суд встановив такі обставини. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2019 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.06.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 61635588, наведеному у листі відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №76799 від 03 квітня 2025 року за період з 19 червня 2019 року до 31 березня 2025 року заборгованість відповідача по аліментах становить 90 439 грн. 63 коп. Позивач здійснила розрахунок пені за несплату аліментів за період з 01 жовтня 2019 року 31 березня 2025 року у сумі 2 837 107 грн. 45 коп. Суд застосував такі норми права. Згідно зі ст.180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому аліменти відповідач повинен сплачувати від дня пред`явлення позову (ч.1 ст.191 СК України). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.74 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ч.1 ст.196\~СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд дійшов таких висновків. Вимоги ст.264\~ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу,\~суд визначив\~юридичну природу\~спірних правовідносин\~і закон,\~який їх\~регулює,\~дослідив подані\~письмові докази,\~оцінивши їх\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному і\~об`єктивному\~розгляді у\~судовому процесі\~всіх обставин\~справи в\~їх сукупності, забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористався правовою допомогою. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Виходячи з аналізу норм ст.549 ЦК України та ст.196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст.196 СК України не встановлені будь-які обмеження періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У п.22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15.05.2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст.196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами необхідно виходити із положень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Застосований позивачем спосіб нарахування розміру неустойки відповідає наведеній правовій позиції. Всього сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2019 року по 31 березня 2025 року, як це просить позивач і надала відповідний розрахунок, становить 2 837 107 грн. 45 коп. Ніким не заперечується, що відповідач протягом тривалого часу не сплачував аліменти, які присуджені рішенням суду. Після проголошення та набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, коли відповідачу стало відомо про наявність у нього обов`язку по сплаті аліментів, відповідач зобов`язаний був вжити дії щодо сплати аліментів у розмірі визначеному рішенням суду. Заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача у зв`язку небажанням сплачувати аліменти добровільно. Відповідач не надав жодного доказу поважності причин несплати аліментів своєчасно, тому відповідно до ч.1 ст.196\~СК України позивач має право на стягнення пені. Правильність розрахунку пені, який наведений у позові, відповідач не спростував. Він не покликався на обставини, що дають можливість суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, такої вимоги до суду не заявляв, тому в силу диспозитивності цивільного процесу, передбаченого у ст.11 ЦПК України це питання не було предметом розгляду. Отже, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати сплати неустойки (пені). Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача відповідач не надав, а суд їх не здобув, що вказує на обґрунтованість позову. Матеріали справи свідчать, що у боржника виникла заборгованість за аліментами, а його дії та наміри до подачі даного позову не свідчили про виконання аліментних зобов`язань за рішенням суду. Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення. Враховуючи положення\~ч.1\~ст.196\~СК України,\~яке містить\~визначення максимальної\~суми пені\~у розмірі\~100\~відсотків заборгованості,\~суд вважає,\~що вимога\~позивача про\~стягненню з\~відповідача пені\~у межах\~суми заборгованості\~зі сплати\~аліментів,\~тобто у\~сумі 90\~439грн.\~63\~коп.\~є правомірною. За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушене право позивача, за захистом якого спрямоване його звернення до суду, тому позов підлягає задоволенню. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). При цьому враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. При вирішенні питання про розподіл судових\~витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнялися позивачі, ) позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідач пільг щодо сплати судового збору не має. Оскільки позивач за подання позову майнового характеру до суду відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» мав би сплатити судовий збір, суд при ухваленні рішення присуджує стягнення з відповідача судового збору в прибуток держави у розмірі на час подачі позову. З огляду на викладене,

Outcome: approved