Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати спільною сумісною власністю позивача [PERSON] і відповідачки [PERSON] житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Вимоги обґрунтовані тим, що 22.11.1983 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, який рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 10.09.1993 було розірвано, однак сама реєстрація розірвання шлюбу у відділі ДРАЦС мала місце 13 вересня 2023 року. У шлюбі вони набули у власність будинок за адресою: [ADDRESS] за спільні кошти, в інтересах сім`ї, покупцем у договорі визначено відповідача. Право власності за відповідачем на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відносини між ними погіршились. Відповідач відмовляється від добровільного поділу будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя. Тому, просить позов задоволити. Ухвалою судді Бродівського районного суду Львівської області від 24.12.2024 року позовну заяву представника позивача [PERSON] адвоката Микитюка Степана Михайловича до [PERSON] про поділ майна спільно нажитого в шлюбі залишено без руху. Ухвалою судді Бродівського районного суду Львівської області від 15.01.2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Микитюк С.М. подав заяву, вякій просить слухання справи проводити у його відсутності та відсутності позивача, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо задоволення останніх. За змістом нормативних положень частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, підготовче засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. За правилами частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Доказами у справі встановлено, що відповідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00046715830 від 28 серпня 2024 року сторони 22 листопада 1983 року зареєстрували шлюбу, про що зроблено відповідний актовий запис № 215 (а.с. 11-13). Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 27 серпня 2024 року шлюб між сторонами по справі розірвано, про що 13 вересня 2023 року складено відповідний актовий запис № 17 (а.с. 10). Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Кривіцькою М.А., [PERSON] придбала будинок за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області Кривіцькою М.А. (а.с. 14). Згідно довідки про технічнку характеристику об`єктів нерухомого майна № 75 від 27.03.2025 року виданої комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» загальна вартість нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] становить 915\~377,00 гривень, вартість самочинного будівництва 637 969,00 грн. Згідно зістаттею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсястаттею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, другастатті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Також, варто вказати, що згідностатті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (перше речення абзацу 2 частини 1 статті 71 Кодексу). Частинами 1,2 ст.70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. На вимогу ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Приписами частин 1 та 2статті 372 Цивільного кодексу Українипередбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України. Так, відповідно дост. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи норми закону та враховуючи, що придбана сторонами в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами. Ураховуючи визнання відповідачем позову, беручи до уваги задоволення позову, суд,

Outcome: approved