Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, в якій зазначила, що із [PERSON] в період з серпня 2022 року по 01 травня 2024 року перебувала в стосунках, від яких [INFO] в них народився син [PERSON] . Через систематичні погрози, фізичне насильство та переслідування з боку [PERSON] , зокрема за місцем роботи та проживання, заявниця перебуває у постійному страху, коли звернення до поліції та профілактична бесіда дільничного із [PERSON] , не дали стійкого результату, в зв`язку з чим просила видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців із заборонами щодо: - наближення на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] ; - наближення на 100 метрів до місць частого відвідування та/або роботи [PERSON] ; - особисто і через третіх осіб розшукування [PERSON] , у разі перебування у місці, невідомому [PERSON] , переслідування її в будь-який спосіб спілкування з нею; - ведення листування, телефонних переговорів (в тому числі надсилання смс-повідомлень чи інших повідомлень) із [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. [PERSON] в суді просила заяву про видачу обмежувального припису задовольнити. Зазначила, що з серпня 2022 року по 01 травня 2024 року перебувала в стосунках із [PERSON] , від яких у них [INFO] народився син [PERSON] , запис про батька в свідоцтві про народження якого здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135СК України. На теперішній час її родина має статус багатодітної, для проживання якої вона винаймає квартиру, в якій проживає з матір?ю - [PERSON] та трьома своїми дітьми: [PERSON] , 2013 року народження, [PERSON] , 2017 року народження та [PERSON] , 2023 року народження. Для того, щоб забезпечити родину, працює на двох роботах, а саме в Макдоналдс Юкрейн ЛТД (за адресою м. Вишгород, вул. Набережна, 7Л), на посаді працівника закладу ресторанного господарства та за сумісництвом в приватному освітньому закладі «Smart Children» (за адресою м. Вишгород, пр. Шевченка, 6А) на посаді вчителя. В зв`язку із погіршенням стосунків, виникненням конфліктів та погроз до [PERSON] з боку [PERSON] , останній покинув місце їхнього спільного проживання, після чого іноді приїздив навідати дитину, однак кожен його приїзд супроводжувався погрозами, іноді фізичним насиллям (штовхав, давав ляпаси), що могло відбуватись на очах, як у її старших дітей, так і у їх малолітнього сина. В середині літа 2024 року поведінка [PERSON] покращилася, в зв`язку з чим [PERSON] не заперечувала, щоб він бачив дитину. Однак, в листопаді 2024 року [PERSON] знову почав їй погрожувати, в тому числі і відібранням малолітнього сина. Крім того, [PERSON] приїздив до заявниці на роботу, намагався силою посадити її в машину їхати в невідомому напрямку, телефонував керівнику приватного освітнього закладу «Пізнайки», в якому вона працювала, та зводив на неї наклеп, що вона некомпетентна в своїй роботі, також переслідував її, коли вона поверталась додому після роботи. В зв`язку з чим 30 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області із заявою щодо вказаних обставин. За наслідками розгляду її заяви дільничним інспектором поліції проведено профілактичну бесіду із [PERSON] , після якої останній на певний час залишив заявницю у спокої, однак через декілька днів відновив погрози в її адресу та в адресу її родини. Востаннє приїжджав до неї зранку 23 червня 2025 року, безпосередньо перед судовим засіданням, а до цього 04 червня 2025 року знову погрожував та вимагав віддати дитину. Зазначила, що [PERSON] своїми діями тримає її в страху, що і змусило [PERSON] звернутися до суду із вказаною заявою. [PERSON] в суді просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Пояснив, що проходить військову службу у ВЧ [NUMBER] на посаді старшого водія. Вказав, що його стосунки із заявницею погіршилися, у зв`язку з чим вони більше не проживають разом. Посилався на обставини виникнення між ними конфліктів, наголошуючи на наявності взаємної неприязні та напружених особистих відносин із [PERSON] . Факт застосування домашнього насильства заперечив. Ствердив, що його дії викликані виключно турботою про спільну дитину, спрямовані на забезпечення її належного утримання, виховання та можливості для регулярного спілкування з батьком. Зазначив, що має намір опікуватися сином, особливо в умовах воєнного стану, коли через виконання завдань військової служби у невизначеному напрямку він може втратити можливість бачитися з дитиною. У зв`язку з цим наполягав забезпеченні йому можливість в спілкуванні з сином. Ствердив, що звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства. Також зазначив, що з 2022 року повторно знаходиться в іншому шлюбі, від якого має дочку [INFO] . Заслухавши заявницю та заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.\~1 ст. 135 СК України №00040424076 від 07 липня 2023 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , відомості про батька дитини записано відповідно до ст. 135 СК України. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3240-7001964578 та №340-7001964704 від 20 лютого 2024 року, [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] проживаються за адресою: [ADDRESS] . Згідно тимчасової довідки Підрозділу соціального захисту населення м. Вільнянськ №05/1034 від 12 липня 2023 року, яка дійсна до 25 лютого 2031 року, [PERSON] є матір`ю багатодітної сім`ї. Із довідки Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 08 травня 2025 року про розгляд заяви [PERSON] ЄО №11243 від 30 квітня 2025 року вбачається, що під час перевірки встановлено, що заявниця перебувала у стосунках із [PERSON] , які мають спільну дитину [PERSON] , 2023 року, на теперішній час сторони разом не мешкають. З листопада 2024, між сторонами склалися неприязні відносини та періодично виникають конфліктні ситуації, як зазначила [PERSON] , [PERSON] переслідує її, погрожує та ображає. Опитаний [PERSON] факт переслідувань, погроз та образ на адресу [PERSON] заперечує та намагається вирішити питання, щодо можливості зустрічей з сином та прийняття участі в його вихованні та утриманні. Із [PERSON] проведена бесіда профілактичного характеру, щодо недопущення вчинення правопорушень, порушень прав та свобод громадян. Згідно характеристики Закладу ресторанного господарства «МакДональдз Юкрейн ЛТД» від 01 травня 2025 року, під час роботи в компанії МакДональдз Юкрейн Юкрейн ЛТД. з серпня 2024 року та до теперішнього часу [PERSON] показує себе добросовісною, відповідальною. ініціативною і старанною співробітицею, дотримується норм та правил гігієни, має завжди охайний зовнішній вигляд. Виконує свою роботу добросовісно та підтримує високий рівень культури обслуговування, завжди приділяє увагу відвідувачам, щиро виконує прохання гостей в рамка своїх посадових обов?язків та повноважень, добре працює в команді, намагається самовдосконалюватись і отримувати всі необхідні знання для нього, завжди готова прийти на допомогу колегам. Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конституції України, кожен має право захищати своє життя і здоров?я, життя і здоров?я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.п. 3, 7, 9, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім?ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім?єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психологічному здоров?ю особи. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. п. 8 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на діда (бабу) та онука (онуку). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Положенням ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов?язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Верховний Суд у постанові від 14 січня 2020 року у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству. Згідно ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Судом встановлено, що [PERSON] зазнає систематичного переслідування і психологічного насильства з боку [PERSON] , у зв`язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. Однак такі звернення не дали належного результату, що зумовило її звернення до суду з метою захисту. З урахуванням пояснень сторін та матеріалів справи, не довіряти твердженням [PERSON] у суду підстав немає, з огляду на те, що [PERSON] продовжує її переслідувати на ґрунті спору щодо виховання спільної дитини, що проживає разом з матір`ю та в зв`язку із стійкими неприязними відносинами між ними. Такі обставини свідчать про наявність реальної загрози повторного вчинення психологічного насильства у формі переслідування та залякування, що обґрунтовує побоювання заявниці і підтверджує потребу у судовому захисті. Крім того судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт та непорозуміння щодо виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом із тим, доводи [PERSON] про необхідність забезпечення йому можливості спілкування, участі у вихованні, утриманні та побаченнях з дитиною суд відхиляє, оскільки такі питання в разі наявності спору між батьками мають вирішуватися в самостійному позовному провадженні відповідно до вимог статей 128, 157, 159 СК України та не належать до предмету розгляду цієї справи, яка розглядається за правилами Глави 13 ЦПК України. До того ж, суд звертає увагу на те, що на даний час батьківство [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , в установленому законом порядку не встановлено. При цьому суд наголошує, що вирішення спірних питань щодо виховання дитини шляхом психологічного тиску або примусу на іншого з батьків є неприпустимим, не ґрунтується на вимогах законодавства та суперечить нормам СК України, коли такі питання мають вирішуватися виключно в законному порядку та відповідно до положень статей 151159 СК України. Отже, з урахуванням наданих сторонами пояснень та досліджених доказів, судом встановлено обставини, які свідчать про ризик повторного вчинення [PERSON] психологічного насильства у вигляді переслідування та залякування [PERSON] , яка з огляду на це обґрунтовано намагається уникати будь-якого контакту з ним. Беручи до уваги викладене, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих ризиків повторного вчинення [PERSON] психологічного насильства щодо заявниці, яка за цих умов має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист від нього й недопущення його повторних випадків, що є підставою до видачі обмежувального припису щодо [PERSON] строком на п`ять місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав із покладанням на нього обов`язків, встановлених ч. 2 ст.\~26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обираючи заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладаючи на нього обов`язки, суд бере до уваги конкретні обставини вчинення домашнього насильства, ризики його повторного вчинення, взаємовідносини сторін, враховує те, що зазначені в заяві обмежувальні заходи передбачені законом, переслідують легітимну мету, є необхідними в демократичному суспільстві та які суд у цій справі визнає пропорційними для втручання в права, свободи та інтереси кривдника, якому внаслідок їх застосування шкода не заподіюється. Разом з тим судом встановлено, що місця частого відвідування [PERSON] є не визначеними, а відтак встановлення заборон у вказаній частині суд не вбачає, в зв`язку з чим заява в цій частині задоволенню не підлягає за необґрунтованістю. За таких обставин подана заява ґрунтується на вимогах Закону та підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного і

Outcome: partial