Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

заявниця 23 червня 2025 року звернулася до суду з зазначеною заявою. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області 07 лютого 2004 року, є донькою [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Куйбишевським РВ ДМУ України у Донецькій області 27 січня 1998 року, місце народження м. Донецьк, померлої [INFO] з причини атеросклеротичної хвороби серця у м. Донецьку, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Факт смерті підтверджується довідкою про причину смерті № 1167 від 07 лютого 2025 року, виданим так званим, республіканським бюро судово-медичної експертизи донецької народної республіки та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 лютого 2025 року, виданим так званим, донецьким міським відділом запису актів цивільного стану управління рацс донецької народної республіки органом, підконтрольним так званій днр, затверджений печаткою так званої днр. При зверненні 18 квітня 2025 року до Самарівського відділу державної реєстрацій актів цивільного стану у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з метою отримання свідоцтва про смерть з`ясувався той факт, що по наданим документам про смерть не можна вчинити зазначені дії, оскільки документи, видані на тимчасово непідконтрольній території, не мають юридичної сили на території України. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07 листопада 2014 року, на території м. Донецька органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказує, що встановлення факту смерті необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть за межами тимчасово окупованої території України, а в подальшому для оформлення соціальних виплат, спадщини. Постановленою суддею ухвалою від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку окремого провадження, зобов`язано заявницю надати суду оригінали доказів, указаних у заяві: медичного свідоцтва та свідоцтва про смерть. В судове засідання заявниця не з`явилася, надала заяву, згідно з якою вказала, що оригінали свідоцтв знаходяться на тимчасово окупованій території та надала, як доказ паперову копію фотозображення із дерев`яним хрестом з написом та могилою її матері. Враховуючи особливості доказів, витребуваних судом, їх походження та оцінку, з огляду на надання повідомлення про місцезнаходження доказів, їх значення для справи та надання інших доказів на підтвердження обставин справи, суд розглядає справу з урахуванням поданих доказів та відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Неявка заявниці та представника заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи на підставі поданих доказів. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд висновує таке. Судом установлено, що відповідно до копії паспорту громадянки України серії [NUMBER] від 07 лютого 2004 року, [PERSON] є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] /а.с.7/. Згідно з копією довідкою від 27 жовтня 2014 року № 1215-73 [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 вересня 1980 року та копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 16 серпня 2003 року, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] /а.с.9, 10/. Згідно з копією паспорту громадянки України серії [NUMBER] від січня 1998 року, [PERSON] , [INFO] , з 08 квітня 2000 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] /а.с.6/. Згідно з приписами статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. На підставі статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається, крім іншого: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнані тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Так, на підтвердження смерті своєї матері [PERSON] заявницею надано копії таких доказів: роздрукована копія документа під назвою: «лікарське свідоцтво про смерть № 1167 від 07 лютого 2025 року», в якому орган, що його видав указаний, так званий: «державна бюджетна установа республіканське бюро судово-медичної експертизи донецької народної республіки», у якому викладено, що [PERSON] , [INFO] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] померла [INFO] вдома. Місце смерті м. Донецьк. Причина смерті: атеросклеротична хвороба серця; роздрукована копія документа під назвою «свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 10 лютого 2025 року», в якому орган, що його видав указаний, як «донецький міський відділ запису актів громадянського стану управління загс донецької народної республіки», у якому викладено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк, померла [INFO] у м. Донецьку, про що 10 лютого 2025 року складений запис акту про смерть № 170259930000100016006. Крім того, заявницею надано паперову копію електронного доказу у виді зображення православного хреста біля могили, який містить табличку з написом: « [PERSON] , [INFO] ». Так, відповідно до Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» від 07 лютого 2019 року № 32/2019, місто Донецьк є тимчасово окупованою територією України. На підставі статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, відповідно до вищенаведеного Закону України, документ під назвою «свідоцтво про смерть» [PERSON] є недійсним та не створює юридичних наслідків. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Враховуючи те, що підставою для видачі свідоцтва про смерть є лікарське свідоцтво про смерть або фельдшерська довідка про смерть, форми яких затверджені Міністерством охорони здоров`я України, отримати які заявниця можливості не має, так як мати померла на тимчасово окупованій території України заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть [PERSON] на території України. При цьому, документи, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території України, видані органами окупаційної влади підтверджують факт смерті, однак, за формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Також не може вважатись легітимним на території України і свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Крім того, оригінали вказаних документів, копії яких засвідчені заявницею, знаходяться на тимчасово окупованій території України та не можуть бути надані через воєнний стан в Україні, ведення активних бойових дій. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 8 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. У абзаці першому п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. В той же час, Верховний Суд у своєму листі № 985/0/208-21 від 22 квітня 2021 року надав такі роз`яснення, а саме, що від осіб, які звертаються до суду про встановлення відповідного факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, подання письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не вимагається. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. На підставі статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Розглядаючи цю справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Проведення державної реєстрації смерті матері заявниці не вбачається за можливе навіть в будь-якому органі РАЦС на території України, оскільки відсутній належний документ, який, відповідно до законодавства, підтверджує факт смерті [PERSON] . Отже, встановлення цього факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для реєстрації смерті в Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Наявні у заявниці документи не створюють правових наслідків та не дозволяють безпосередньо вчинити державну реєстрацію смерті органом РАЦС. За наведених вище обставин, ураховуючи надані заявницею, [PERSON] , докази, в тому числі роздруковану копію електронного доказу у виді зображення надгробної плити та могили її матері [PERSON] , у сукупності з наданими копіями інших доказів, що підтверджують смерть, віку [PERSON] , повідомлення заявниці про місцезнаходження доказів, суд висновує, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилається заявниця про смерть її матері, в зв`язку з чим вимоги про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved