Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити самовільно зайняті частини земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом перенесення паркану та встановлення його відповідно до лінії умовного позначення меж земельної ділянки за власний рахунок та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку та господарсько-побутових будівель, що розташовані по [ADDRESS] . Садиба знаходиться на земельній ділянці, призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку та господарсько-побутових будівель. Житловий будинок та господарсько-побутові будівлі збудовані в період з 1953 р. по 1990 р. Межі земельної ділянки, яка обслуговує садибу позивача склалися та існують з 1978 р. Відповідач [PERSON] є власником сусіднього домоволодіння [ADDRESS] та межує із земельною ділянкою позивача. Між садибою позивача та садибою відповідача, останній спорудив бетонний паркан висотою приблизно 2 метри, який порушує встановлену межу. Бетонний паркан, зведений відповідачем, є зміщеним на територію землеволодіння позивача приблизно на відстань 0,7 метри. Літня кухня позивача, що розташована на її території, знаходиться на відстані 0,53 метри від межі ділянки, по якій відповідачем збудований залізобетонний паркан. Внаслідок такого розташування відсутній доступ світла, немає проходу для обслуговування стіни, стіна літньої кухні від фундаменту поражена грибком. У літній кухні чітко чутний неприємний виражений сморід. Отже відповідач встановив паркан на відстані, яка порушує санітарні норми, встановлені ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», відповідно до яких відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з метою вирішити питання щодо перенесення паркану від її літньої кухні, однак відповідач від вирішення цього питання ухилився, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Відповідно до Акту від 24.10.2023 р. обстеження земельної ділянки позивача в [ADDRESS] були встановлені наступні порушення: земельна ділянка відповідача [PERSON] огороджена зі сторони позивача [PERSON] залізобетонним парканом випуклою формою висотою у 2 метри; відстань у найвужчому місці від будівлі літньої кухні позивача складає 0,53 м.; літня кухня позивача від фундаменту заражена грибком; конфігурація земельної ділянки відповідача [PERSON] не відповідає кадастровому плану його земельної ділянки. На підставі вказаного Акту Узгоджувальна комісія Степненської сільської ради з розгляду земельних спорів 24.10.2023 р. прийняла рішення №2, яким рекомендувала відповідачу встановити паркан згідно кадастрового плану у відповідності до будівельних норм, однак вказане рішення відповідачем не виконано, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом за захистом її порушених прав щодо користування земельною ділянкою. Не погоджуючись з позовними вимоги [PERSON] , 18.12.2023 р. представником відповідача - адвокатом Гайдуком С.П. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача послався на наступне. Як вбачається з наданих позивачем до позовної заяви документів, будівля літньої кухні позивача після реконструкції та перебудови, що знаходиться напроти паркану відповідача частково перетинає земельну ділянку кадастровий номер: 2322188601:05:001:0167, що належить відповідачу [PERSON] , тобто позивач самовільно та протиправно зайняла частину земельної ділянки відповідача по [ADDRESS] . При виготовленні технічної документації обов`язковим є погодження меж земельної ділянки між суміжними власниками. Акт погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 06.07.2023 ( [ADDRESS] ), наданий позивачем містить підписи суміжних власників, при цьому підпис відповідача [PERSON] відсутній. Тобто, позивач, як суміжний землекористувач не погодив з відповідачем зовнішньої межі користування земельної ділянки по [ADDRESS] . У зв`язку з чим земельна ділянка по [ADDRESS] дотепер не сформована, а відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру. При цьому представник відповідача звернув увагу на те, що на момент подачі відзиву відповідачем оскаржено Рішення Узгоджувальної комісії Степненської сільської ради по розгляду земельних спорів від 24.10.2023 №2 до Запорізького окружного суду. Крім того, представник відповідача послався на те, що земельна ділянка позивача за адресою домоволодіння по [ADDRESS] дотепер не сформована, кадастровий номер їй не присвоєно. Технічна документація позивача із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не затверджена в установленому законом порядку органом місцевого самоврядування - Степненською сільською радою, не передана у власність позивача та перебуває у комунальній власності. Земельна ділянка по [ADDRESS] дотепер перебуває у комунальній власності Степненської сільської ради. Оскільки виготовлення технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] не завершено, інформація про земельну ділянку не внесена до Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно, а сама технічна документація не затверджена Степненською сільською радою, тому відповідач не погоджується з доводами позивача, та вважає позов [PERSON] таким, що не підлягає задоволенню (а.с.60-61). 10.01.2024 р. позивачем за первісним позовом [PERSON] подано через канцелярію суду клопотання про призначення земельно-технічної експертизи (а.с.95). 18.10.2024 р. представником відповідача - адвокатом Гайдуком С.П. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано заяву про приєднання до матеріалів справи рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 р. у справі № 280/10440/23 (а.с.175-178). 29.11.2024 р. представником позивача - адвокатом Ковтуном В.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 06.05.2011 р. (а.с.187-190). В судове засідання призначене на 20.06.2025 р. сторони не з`явились. Представником позивача за первісним позовом - адвокатом Ковтуном В.І. до початку судового засідання подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача [PERSON] . Позовні вимоги підтримує на просить задовольнити (а.с.215). 20.06.2025 р. представником відповідача - адвокатом Гайдуком С.П. за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду надіслано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача (а.с.216). Представник третьої особи - Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області будучи належним чином повідомленим про місце, день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіславши за допомогою підсистеми «Електронний суд» на електронну адресу суду письмові пояснення щодо позовних вимог, та про розгляд справи без їх участі (а.с.128-129). На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів без участі сторін і на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України без технічної фіксації процесу. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку та господарсько-побутових будівель, що розташовані по [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копія якої знаходиться в матеріалах справи, вид спільної власності: спільна часткова, розмір: 1/2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1693074423221 (а.с.42). Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником іншої 1/2 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] є [PERSON] , яка належить йому на праві приватної власності, реєстраційний номер майна: 32997906 (а.с.43). Проте, виходячи з того, що власниками домоволодіння розташованого по [ADDRESS] є дві особи, позивач [PERSON] вимагає усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача звільнити самовільно зайняті частини земельної ділянки, що розташовані [ADDRESS] , шляхом перенесення паркану, при цьому позивачем не зазначено та не долучено відповідних доказів на підтвердження того кому з власників домоволодіння належить самовільно зайнята відповідачем частина земельної ділянки. Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2404, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2322188601:05:001:0167 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.87-89). Як на підставу звернення до суду з вказаним позовом позивач послалась на те, що межі земельної ділянки межує із земельною ділянкою відповідача. Між садибою позивача та садибою відповідача, останній спорудив бетонний паркан висотою приблизно 2 метри, який порушує встановлену межу. Бетонний паркан, зведений відповідачем, є зміщеним на територію землеволодіння позивача приблизно на відстань 0,7 метри. Літня кухня позивача, що розташована на її території, знаходиться на відстані 0,53 метри від межі ділянки, по якій відповідачем збудований залізобетонний паркан. Внаслідок такого розташування відсутній доступ світла, немає проходу для обслуговування стіни, стіна літньої кухні від фундаменту поражена грибком. У літній кухні чітко чутний неприємний виражений сморід. Отже відповідач встановив паркан на відстані, яка порушує санітарні норми, встановлені ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», відповідно до яких відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з метою вирішити питання щодо перенесення паркану від її літньої кухні, однак відповідач від вирішення цього питання ухилився, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутись до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Відповідно до Акту від 24.10.2023 р. обстеження земельної ділянки позивача в [ADDRESS] , комісією у складі сільського голови, начальника відділу земельних відносин архітектури та комунальної власності, членів узгоджувальної комісії, на підставі звернення [PERSON] щодо порушення межі земельної ділянки сусідом за адресою [ADDRESS] , зафіксовано наступне: земельна ділянка відповідача [PERSON] огороджена зі сторони позивача [PERSON] залізобетонним парканом випуклою формою висотою у 2 метри; відстань у найвужчому місці від будівлі літньої кухні позивача складає 0,53 м.; літня кухня позивача від фундаменту заражена грибком; конфігурація земельної ділянки відповідача [PERSON] не відповідає кадастровому плану його земельної ділянки (а.с.23). На підставі вказаного Акту Узгоджувальна комісія Степненської сільської ради з розгляду земельних спорів 24.10.2023 р. прийняла рішення №2, яким: 1) позивачу [PERSON] запропоновано надати виготовлену технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж її земельної ділянки з метою з`ясування факту порушення [PERSON] межі земельної ділянки сільській раді на розгляд та затвердження; 2) відповідачу [PERSON] рекомендовано встановити паркан згідно кадастрового плану у відповідності до будівельних норм; 3) суміжним землекористувачам рекомендовано дотримуватись правил добросусідства, передбачених Земельним Кодексом України, та доведених до відома сторін спору; 4) в разі якщо сторони спору не згідні з прийнятим рішенням узгоджувальної комісії, рекомендовано звернутись до суду для вирішення спору в судовому порядку (а.с.22). На підставі заяви [PERSON] , рішенням сорок дев`ятої сесії п`ятого скликання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області №19 від 08.09.2010 р., [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо безкоштовної передачі земельної ділянки площею 0,2404 га у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (а.с.33). Рішенням третьої сесії шостого скликання Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області №13 від 28.12.2010 р., затверджено технічну документацію по передачі земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; затверджено розмірі земельної ділянки в [ADDRESS] площею 0,2404 га та встановлено зовнішні межі землекористування згідно з планом, що додається; передано у власність [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,2404 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; доручено спеціалісту-землевпоряднику сільської ради внести відповідні зміни до земельно-кадастрової документації (а.с.34). Відповідно до Інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2404, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2322188601:05:001:0167 з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.90). Не погоджуючись з рішенням Узгоджувальної комісії Степненської сільської ради з розгляду земельних спорів №2 від 24.10.2023 р., відповідач [PERSON] звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання дій протиправними та скасування рішення і рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 р. у справі № 280/10440/23 позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Узгоджувальної комісії Степненської сільської ради з розгляду земельних спорів №2 від 24.10.2023 р., копія вказаного рішення була долучена представником відповідача до матеріалів справи (а.с.176-178). Як встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.03.2024 р. з огляду на відсутність легітимного складу узгоджувальної комісії по розгляду земельних спорів, судом було встановлено, що процедура розгляду земельного спору за заявою [PERSON] проведена з порушенням діючого законодавства України, у складі комісії, яка не мала повноважень здійснювати розгляд земельного спору. Частиною 4\~статті 82\~ЦПК України\~встановлено,\~що обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Як вбачається зі змісту поданого представником відповідача відзиву, будівля літньої кухні позивача [PERSON] , що знаходиться напроти паркану відповідача, після реконструкції та перебудови, частково перетинає земельну ділянку кадастровий номер: 2322188601:05:001:0167, що належить відповідачу [PERSON] , тобто позивач самовільно та протиправно зайняла частину земельної ділянки відповідача по [ADDRESS] . При виготовленні технічної документації обов`язковим є погодження меж земельної ділянки між суміжними власниками. Як вбачається з Акту погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 06.07.2023, [ADDRESS] (а.с.21), складеного за підписами землекористувача замовника [PERSON] з одного боку, та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з другого боку, в присутності суміжних власників та землекористувачів, і представника Степненської ОТГ, що пред`явили свої повноваження, склали дійний акт про те, що ними проведено погодження визначених в натурі меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Згідно вказаного Акту показані замовником [PERSON] межі в натурі проходять: 1-1 - по межі землекористування. Заперечень з боку суміжних землевласників (землекористувачів) щодо визначених в натурі меж земельної ділянки немає, про що складений дійсний акт. Відповідальність за достовірність підписів суміжників несе землекористувач (замовник). Під актом підписались: фізична особа-підприємець: [PERSON] , замовник: [PERSON] , представник Степненської ОТГ: [PERSON] . При цьому слід звернути увагу на ту обставину, що в переліку «Представники суміжних землекористувачів»: від А до Б землі загального користування ( [ADDRESS] ) мітиться підпис [PERSON] , від Б до В земельна ділянка [ADDRESS] - 2322188601:05:001:0095 мітиться підпис особи, від В до Г землі надані у власність або користування міститься підпис [PERSON] , від Г до Д земельна ділянка [ADDRESS] - 2322188601:05:001:0167 - підпис відсутній, на що в свою чергу послався представник відповідача у відзиві, тобто, відповідач, як суміжний землекористувач земельної ділянки [ADDRESS] - к.н.2322188601:05:001:0167 не погодив з позивачем зовнішньої межі користування земельної ділянки по [ADDRESS] . Крім того, представник відповідача послався на те, що земельна ділянка позивача за адресою домоволодіння по [ADDRESS] дотепер не сформована, кадастровий номер їй не присвоєно, відомості про неї не внесені до Державного земельного кадастру. Технічна документація позивача із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі не затверджена в установленому законом порядку органом місцевого самоврядування - Степненською сільською радою, не передана у власність позивача та перебуває у комунальній власності. Земельна ділянка по [ADDRESS] дотепер перебуває у комунальній власності Степненської сільської ради. Як вбачається з письмових пояснень представника третьої особи - Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (а.с.128-129), позивачу [PERSON] неодноразово роз`яснювалось про необхідність формування земельної ділянки за адресою домоволодіння позивача для подальшого звернення до Степненської сільської ради для затвердження технічної документації та передачі земельної ділянки у власність [PERSON] , проте [PERSON] до Степненської сільської ради з відповідною заявою не зверталась, технічну документацію для її затвердження не передавала. За таких підстав Степненська сільська рада не вбачає порушення прав [PERSON] з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідно до п. 34\~ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст.\~12\~Земельного кодексу (далі\~ЗК) України, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. На підставі\~ст. 83 ЗК України\~землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 ЗК України\~громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з п. «б» ч. 1\~ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до\~ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Стаття 319 ЦК України\~передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2\~статті 90 ЗК України\~передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17). Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року y справі № 925/1265/16). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» №6 від 17.05.2011). Отже, відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України). Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90, 95, 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано позивачем, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2404, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 2322188601:05:001:0167, в ту чергу як позивачем на підтвердження належності їй на праві власності земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] жодних доказів суду не надано, на що також посилається відповідач у відзиві. Також позивачем, не надано суду належних та достовірних доказів того, що нею завершено виготовлення технічної документації із землеустрою меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] , яка повинна бути затверджена Степненською сільською радою. Також доказів того, що інформація про земельну ділянку внесена до Державного земельного кадастру та їй присвоєно кадастровий номер. Слід також звернути увагу на той факт, що власником земельної ділянки не приймалось рішень про передачу позивачу у власність або надання у користування (оренду) земельної ділянки з комунальної власності. Не заслуговують на увагу твердження позивання щодо порушення її права на земельну ділянку в тому числі щодо її меж, оскільки жодних допустимих та достовірних доказів на підтвердження такого порушення суду не надано, подане позивачем клопотання про призначення земельно-технічної експертизи позивачем не підтримано. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, тобто порушенні належних їх прав не підлягають до задоволення, в зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю. Враховуючи той факт, що ухвалою суду від 20.11.2023 р. на підставі ст. 136 ЦПК України позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення, то у відповідності з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з позивача.

Outcome: approved