Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

02 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом в межах розгляду кримінальної справи № 686/19792/21 (провадження № 1-кп/1363/21) до [PERSON] , ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування шкоди. Даний цивільний позов 24 липня 2024 року було передано на новий розгляд в порядку цивільного судочинства до Хмельницького міськрайонного суду (головуючий суддя Палінчак О.М.). Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 14 лютого 2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 272 км. + 595, 6 м. автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», що проходить в об`їзд м. Хмельницького у напрямку від м. Вінниця до м. Тернопіль, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із автомобілем «Audi А4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Дана дорожньо-транспортна пригода, сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (надалі - ПДР) та лінії горизонтальної розмітки 1.11 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що настали - смертю [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно страхового полісу № 9202173529. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000 грн. 00 коп. В результаті протиправних дій [PERSON] позивачці [PERSON] (рідній матері загиблого [PERSON] ) була заподіяна значна моральна шкода у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних зі смертю сина. В зв`язку з загибеллю сина позивачка перенесла сильний емоційний та нервовий стрес. Враховуючи глибину, характер, тривалість душевних страждань та їх влив на майбутнє життя, позивачка оцінює заподіяну моральну шкоду в зв`язку з смертю сина у розмірі 500 000 грн. 00 коп. Кількість осіб які мають право на відшкодування заподіяної моральної шкоди, пов`язаної зі смертю [PERSON] становить дві особи: позивачка [PERSON] та його донька [PERSON] . Враховуючи, те, що відповідальність ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» - страховика по відшкодуванню моральної шкоди обмежується 12 мінімальними заробітними платами у місячному розмірі встановленими на день настання страхового випадку, заподіяна моральна шкода підлягає відшкодуванню страховиком у розмірі 36 000 грн. 00 коп. (6000 х 12 / 2), а різниця між фактичним розміром заподіяної моральної шкоди та страховою виплатою у розмірі 464 000 грн. 00 коп. (500 000,00 - 36 000,00) підлягає відшкодуванню безпосередньо [PERSON] в порядку передбаченому статтею 1194 ЦК України. Також в результаті протиправних дій [PERSON] позивачці була заподіяна шкода в зв`язку з втратою годувальника. Право на відшкодування такої шкоди мають позивачка [PERSON] та донька [PERSON] . Розмір відшкодування шкоди завданої втратою годувальника позивачка оцінює по 3 647 грн. 33 коп. щомісячно за період з 01.03.2021 року по 01.04.2023 року страховиком та в подальшому з 01.05.2023 року [PERSON] . Разом з тим, позивачка зазначає, що в результаті неправомірних дій [PERSON] їй була завдана матеріальна шкода, яка полягає у витратах, пов`язаних з організацією поховання [PERSON] , у розмірі 13 516 грн. 00 коп. Також, позивачка просить стягнути з відповідачів 15 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання. 29 серпня 2024 року представник співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» Шилін В.А. подав до суду відзив на позов, у якому вказав, що вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] встановлено: що обвинувачений під час судового розгляду відшкодував спричинені збитки потерпілим, що підтверджується відповідними заявами [PERSON] та законного представника малолітньої [PERSON] - [PERSON] від 15.03.2024 року. Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися… г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих. Тобто інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих є суттєвою для визначення страховиком розміру страхового відшкодування, який не має перевищувати суму завданих збитків і призводити до збагачення. Встановлений вироком суду від 20.03.2024 року факт відшкодування завданих збитків потерпілим, свідчить про відсутність підстав для стягнення зі страховика страхового відшкодування на користь позивачки [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] . Отже, на думку представника співвідповідача ПрАТ «Сктрахова компанія «Вусо», вимоги позивачки про стягнення зі страховика моральної шкоди та шкоди у зв`язку з втратою годувальника є безпідставними та не підлягають задоволенню. Разом з тим, представник заявив клопотання про розподіл понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. 08 жовтня 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначив, що в результаті протиправних дій [PERSON] які призвели до смерті [PERSON] позивачці була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та нервових переживаннях пов`язаних зі смертю сина, а також шкода, завдана витратами на поховання потерпілого. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована у ПрАТ СК «Сусо» згідно страхового полісу № 202173529. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000 грн. 00 коп. Крім того, згідно електронного полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № EWA-372GGH9 від 13.12.2020 року цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI» державний реєстраційний номер [NUMBER] , була додатково застрахована у ПрАТ СК «Вусо» на суму 100 000 грн. 00 коп. Загальна страхова сума за шкоду, заподіяну під час використання транспортного засобу «Mersedes-Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 360 000 грн. 00 коп. Право на страхове відшкодування моральної шкоди в зв`язку з загибеллю [PERSON] має позивачка [PERSON] та неповнолітня донька загиблого [PERSON] . Враховуючи ліміт відповідальності ПрАТ СК «Вусо» за заподіяну [PERSON] моральну шкоду та кількість осіб які мають право на таке отримання, сума страхової виплати на відшкодування моральної шкоди складає 36 000 грн. 00 грн. (6000 х 12 / 2). Крім того згідно ст. 27.4. Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, що становить 72 000 грн. 00 коп. В зв`язку з загибеллю сина у дорожньо-транспортній пригоді позивачкою 06 березня 2024 року було понесено витрати на придбання надгробного пам`ятника на загальну суму 80 000 грн. 00 коп. Враховуючи загальний ліміт страхового відшкодування ПрАТ СК «Вусо» (360 000 грн. 00 коп.) та враховуючи попередні відшкодування 216 000 грн. 00 коп. на відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та 36 000 грн. 00 коп. (1/2) моральної шкоди [PERSON] , а також 36 000 грн. 00 коп. (1/2) моральної шкоди позивачці, залишок страхового відшкодування на відшкодування витрат в зв`язку встановленням нагробного пам`ятника складає 72 000, 00 грн. У зв`язку з наведеним просить суд стягнути з ПрАТ СК «Вусо» на користь [PERSON] 36 000 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди та 72 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних зі спорудженням надгробного пам`ятника; судові витрати покласти на ПрАТ СК «Вусо». 08 жовтня 2024 року представник ПрАТ СК «Вусо» подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позов та заперечення проти зміни предмета позовних вимог, у якій, окрім іншого, вказав, що заявлена позивачкою сума відшкодування витрат, пов`язаних з спорудженням надгробного пам`ятника не підтверджена належними доказами; у задоволенні позву просив суд відмовити. Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року за заявою представника позивачки [PERSON] позов [PERSON] в частині вимог до [PERSON] залишено без розгляду; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 24 жовтня 2024 року представник відповідача ПрАТ СК «Вусо» Шилін В.А. подав до суду додаткові письмові пояснення з приводу позову, де зазначив, що вимоги позивачки [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] , заявлені останньою в іншій цивільній справі, загалом становлять 360 000 грн. 00 коп., що перевищує ліміт страхової суми згідно полісу № 202173529. Також зазначив, що згідно розписки від 15.03.2024 року [PERSON] вже відшкодував позивачці завдану шкоду. А тому, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, то це буде суперечити спеціальному закону № 1961 та буде вважатись подвійним відшкодуванням збитків і отриманням додаткової вигоди позивачкою. 17 грудня 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву з доказами на понесення витрат на професійну правничу допомогу. Також, 18 грудня 2024 року представник відповідача ПрАТ СК «Вусо» Шилін В.А. подав до суду заяву із запереченнями проти стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у пов`язаній цивільній справі № 686/20513/24. Ухвалою суду від 20 березня 2025 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року у відповідача ПрАТ СК «Вусо» було витребувано докази. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позову та заяву про стягнення судових витрат з відповідача. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності третьої особи. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, судом об`єктивно встановлено, що 14 лютого 2021 року [PERSON] керуючи автомобілем марки «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись на 272 км. + 595, 6 м. автодороги М-12 «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», що проходить в об`їзд м. Хмельницького у напрямку від м. Вінниця до м. Тернопіль, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем «Audi А4», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті. Дана дорожньо-транспортна пригода, сталася внаслідок порушення [PERSON] вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 (б, д), 10.1 ПДР та лінії горизонтальної розмітки 1.11 ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, що настали - смертю [PERSON] . В результаті таких протиправних дій [PERSON] які призвели до смерті [PERSON] , його матері [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та нервових переживаннях пов`язаних з його смертю, а також матеріальна шкода, завдана з витратами на спорудження надгробного пам`ятника. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно страхового полісу № 202173529 від 14.12.2020 року; розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 260 000 грн. 00 коп. Крім того згідно електронного полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № ЕWА-372GGН9 від 14.12.2020 року цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була додатково застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» на суму 100 000 грн. 00 коп. 31 травня 2021 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» з заявою про страхове відшкодування. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 20.03.2024 року у справі № 686/19792/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України; цивільні позови потерпілої [PERSON] та законного представника [PERSON] - залишено без розгляду. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року вищевказаний вирок в частині залишення без розгляду цивільних позовів до ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» було скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 999 Цивільного Кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV). У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Щодо електронного полісу добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, то правовідносини, які виникли у результаті настання страхового випадку у даному випадку регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про страхування» № 997-V (у редакції, що діяла на момент укладання даного договору). Так, згідно ч. 4 Закону № 997-V, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути: … 12) страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника). Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 997-V, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Частиною 16 цієї ж статті встановлено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону № 997-V, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже, цивільно-правова відповідальність [PERSON] як володільця автомобіля «Mersedes Benz Sprinter 319 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована відповідачем ПрАТ СК «Вусо» згідно двох договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (обов`язкового та добровільного), що були чинними на момент настання страхової події (14.02.2021 року). Загальний ліміт відповідальності відповідача за обома договорами становить 260 000 грн. 00 коп. + 100 000 грн. 00 коп. = 360 000 грн. 00 коп. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.12.2024 року у цивільній справі № 686/20513/24 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до ПрАТ СК «Вусо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , про відшкодування шкоди, позов було задоволено, стягнуто з ПрАТ СУ «Вусо» на користь [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] страхове відшкодування в сумі 252 000 грн. 00 коп. (з яких: 216 000 грн. 00 коп. відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, та 36 000 грн. 00 коп. відшкодування завданої моральної шкоди), витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. 00 коп.; стягнуто з ПрАТ СК «Вусо» в дохід держави судовий збір в сумі 2 520 грн. 00 коп. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 26.02.2025 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.12.2024 року у цивільній справі № 686/20513/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши розмір витрат до 7000 грн., в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Також, у зазначеній постанові Хмельницького апеляційного суду від 26.02.2025 року встановлено, що загальний розмір страхової суми становить 360 000 грн., а не 260 000 грн., як вказує представник відповідача ПрАТ СК «Вусо». Згідно ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, в результаті протиправних дій [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода у вигляді душевних страждань та нервових переживань пов`язаних зі смертю рідного сина. У зв`язку з загибеллю [PERSON] його мати перенесла сильний емоційний та нервовий стрес. Його смерть є трагічною подією у житті [PERSON] , яка негативно вплинула та змінила звичний уклад її життя, вона втратила сина і в подальшому буде позбавлена синівської підтримки. Моральна шкода, завдана смертю сина, спричинила та буде спричиняти душевні та моральні страждання [PERSON] протягом усього її життя. Відновити становище яке існувало до смерті сина не можливо. Оцінити моральну шкоду, пов`язану з втратою сина складно, оскільки така втрата є непоправною, однак враховуючи глибину, характер, тривалість душевних страждань та їх влив на майбутнє життя, позивачка оцінила заподіяну моральну шкоду, завдану їй в зв`язку зі смертю сина у розмірі 500 000 грн. 00 коп. Згідно розписки [PERSON] від 15.03.2024 року, [PERSON] було добровільно відшкодовано 300 000 грн. 00 коп. моральної шкоди з приміткою, що дана сума не враховує суму страхової виплати. Станом на 14.02.2021 року розмір мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» становив 6 000 грн. 00 коп. Отже, згідно пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю [PERSON] становить 12 х 6 000 грн. 00 коп. = 72 000 грн. 00 коп. З урахуванням того, що на виплату страхового відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю [PERSON] претендують донька [PERSON] та мати [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивачки про стягнення 1/2 частини визначеного законом розміру страхового відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 36 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У пункті 27.4. статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Статтею 8 Закону України «Про Держбюджет на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 14 лютого 2021 року встановлено у розмірі 6 000 грн. 00 коп. Отже, ліміт відповідальності страховика по п. 27.4. статті 27 Закону № 1961-IV становить 6 000,00*12=72 000 грн. 00 коп. Позивачка [PERSON] на спорудження надгробного пам`ятника [PERSON] витратила 80 000 грн. 00 коп., що підтверджується копією накладної б/н від 06.03.2024 року, копією акту виконаних робіт ФОП [PERSON] і фото самого надгробного пам`ятника. Тому, з урахуванням ліміту, встановленого п. 27.4. статті 27 Закону № 1961-IV, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 72 000 грн. 00 коп. витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника. Дана сума, з урахуванням страхового відшкодування, стягнутого рішенням суду від 19.12.2024 року на користь доньки загиблого [PERSON] , та 36 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, не перевищує ліміт відповідальності страховика за двома договорами страхування від 14.12.2020 року. Щодо судових витрат Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу. Так, у позовній заяві від 02.11.2011 року (зареєстрованій в суді 25.07.2024 року) позивачкою зазначено вимогу про стягнення на її користь з відповідача 15 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Окрім того, до позовної заяви долучено копії: договору про надання правничої допомоги від 11.03.2011 року, укладеному з адвокатом Гнідком С.І.; копію ордеру від 31.05.2021 року. В подальшому, 17 грудня 2024 року представник позивачки [PERSON] подав до суду копію додатку 1 до договору про надання правової допомоги та копію акту наданих послуг від 05.12.2024 року, згідно яких розмір витрат на правову допомогу складає 20 863 грн. 60 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення по справах «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року; «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. З матеріалів справи вбачається, що представництво потерпілої [PERSON] в рамках кримінального провадження № 12021240000000081 здійснювалось адвокатом Гнідко С.І. на підставі договору про надання правової допомоги від 11 березня 2021 року. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, предметом договору є забезпечення прав, свобод та законних інтересів клієнта у кримінальному провадженні № 12021240000000081 за фактом ДТП, що мала місце 14.02.2021 року, в тому числі щодо стягнення відшкодування заподіяної шкоди. Цивільний позов в кримінальному провадженні заявлено було до двох відповідачів ПрАТ «СК «ВУСО»» та [PERSON] , в позові позивачка зазначала про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат - витрат на правничу допомогу в сумі 15 000 грн. Крім того, 17.12.2024 представником позивачки [PERSON] до суду подано копію додатку до договору про надання правової допомоги та копію акту наданих послуг від 05.12.2024 року, відповідно до яких загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 20 863 грн. 60 коп. Проте, до вказаної суми включено транспортні витрати пов`язані з явкою адвоката на два судових засідання в розмірі 2 763 грн. 60 коп. Проте, вказана сума, в розумінні положень ЦПК України, не є витратами на правничу допомогу, а є витратами, пов`язаними з явкою до суду представника учасника справи (до іншого населеного пункту). Відповідно до статті 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на те, що належних та допустимих доказів понесення витрат пов`язаних з явкою до суду представника учасника справи на суму 2 763 грн. 60 коп. не надано, то такі витрати не підлягають відшкодуванню на користь позивачки. Отже, витрати на правничу допомогу в розмірі 18 100 грн. 00 коп. (20863,60-2763,60) понесені позивачкою у справі в межах заявлених позовних вимог до двох відповідачів (включаючи заяву про збільшення позовних вимог), тому з урахуванням залишення без розгляду позовних вимог до одного з відповідачів, частка витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача ПрАТ СК «Вусо», становить 9 100 грн. 00 коп. Проте, з огляду на викладене вище та з врахуванням заперечень сторони відповідача щодо витрат позивача на правничу допомогу, з відповідача на користь позивачки підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп., які є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, які відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Окрім того, судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем не було сплачено судовий збір відповідно до п.п. 2,6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У даній справі розмір судового збору, що підлягає сплаті, становить 1 211 грн. 20 коп., та з урахуванням звільнення позивачки від сплати судового збору і результату розгляду справи, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved