Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

23.05.2025 електронними засобами зв`язку через підсистему «Електронний суд» від представника заявника - адвоката Кузьміна Дениса Леонідовича надійшла заява [PERSON] про оголошення фізичної особи померлою, у якій заявник просить оголосити [PERSON] , військовослужбовця (матроса) [NUMBER] батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] , померлим (загиблим) під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення заходів з національної безпеки та оборони, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у складі військової частини [NUMBER] . Заінтересовані особи [PERSON] , військова частина [NUMBER] , Міністерство оборони України, Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Заяву обґрунтовує тим, що заявник [PERSON] є батьком, а заінтересована особа [PERSON] - матір`ю [PERSON] , який у липні 2024 року був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив службу у Збройних Силах України у військовій частині [NUMBER] . Під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Богоявленка Волноваського району Донецької області 26.10.2024 року військовослужбовець зник безвісти. Проведені пошукові заходи не дали результату щодо встановлення його місцезнаходження. Оголошення військовослужбовця померлим необхідне для реалізації прав, пов`язаних зі смертю особи, зокрема, отримання свідоцтва про смерть та реалізації права на одноразову грошову допомогу, передбачену відповідною постановою Кабінету Міністрів України. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2025 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. 20.06.2025 до суду надано пояснення заінтересованої особи - представника Міністерства оборони України, щодо заперечення вимог заяви з наступних підстав. Оскільки військовослужбовець пропав безвісти в період дії воєнного стану за обставин збройної агресії російської федерації, згідно з ч. 2 ст. 46 ЦК України особа може бути оголошена померлою через два роки від дня закінчення воєнних дій або не раніше шести місяців від такого закінчення з урахуванням конкретних обставин. Враховуючи, що воєнні дії в Україні тривають і воєнний стан не скасовано, відлік встановлених строків не розпочався, тому звернення заявника є передчасним. Крім того, представник Міноборони України зазначає, що акт службового розслідування містить лише пояснення свідків про зникнення військовослужбовця без встановлення юридичного факту смерті, відсутні документи про загибель встановленої форми (довідка про загибель, колективний акт тощо), а в матеріалах зазначено про визнання військовослужбовця зниклим безвісти. Також звертається увага на необхідність встановлення статусу території н.п. Богоявленка Волноваського району Донецької області відповідно до постанови Великої Палати ВС від 11.12.24 у справі №755/11021/22 та врахування інтересів осіб, які мають право на соціальні виплати за зниклого безвісти військовослужбовця. Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Пояснив, що матеріали справи містять достатні та належні докази, що підтверджують наявність вірогідного припущення про смерть сина заявника під час участі у бойових діях. Заява подана в межах строку встановленого законом. Заінтересовані особи в судове засідання не прибули, про дату та час розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши зібрані по справі докази, вважає заяву, такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як встановлено судом, заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] є подружжям та батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя, Донецької області 23.09.1999 року, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м.Маріуполя 24.10.1995 року, відповідно. 19.07.2024 року, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, [PERSON] був призваний на військову службу та проходив службу у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується копією військового квитка серії [NUMBER] та довідкою командира ВЧ [NUMBER] від 06.08.2024 № 1149/84/3462. Витягом з наказу командира ВЧ [NUMBER] від 01.09.2024 року №249 підтверджується, що з 01.09.2024 року [PERSON] як матроса було зараховано до списків особового складу ВЧ [NUMBER] та призначено на посаду навідника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] . 30.10.2024 року родиною [PERSON] від [INFO] отримано сповіщення № 300/270/10.24 про те, що [PERSON] зник безвісти 26.10.2024 року під час виконання бойового завдання в районі н.п. Богоявленка, Донецької області. 05.11.2024 Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві за заявою матері, [PERSON] , зареєстровано кримінальне провадження №12024100080003546 за ч.1 ст.115 КК України, про зникнення безвісти 26.10.2024 року її сина [PERSON] під час виконання бойового завдання у н.п. Богоявленка Донецької області. Відповідно до даних, що містяться у довідці від 19.12.2024 року № 191/7025, виданої командиром військової частини [NUMBER] , матрос [PERSON] в період з 01.09.2024 року по 11.10.2024 року, 12.10.2024 року по [INFO] брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Богоявленка Волноваського району Донецької області та [ADDRESS] , на підставі журналу бойових дій ВЧ [NUMBER] від 29.04.2023 року, інв. № 9/15. 19.03.2025 року у відповідь на адвокатський запит представника заявника Міністерство оборони України, в особі Військової частини [NUMBER] , надало матеріали службового розслідування щодо причин та обставин зникнення [PERSON] та повідомило, що згідно із наказом командира ВЧ [NUMBER] від 06.11.2024 року №317 матрос [PERSON] вважається таким, що доля невідома. За даними матеріалів службового розслідування, зокрема Акта службового розслідування щодо зникнення безвісти матроса [PERSON] №185/216 встановлено, що 26.10.2024 року близько 18:40 в районі населеного пункту Богоявленка, Волноваського району, Донецької області, під час стрілецького бою з противником на точці 38 синя перестав виходити на зв`язок та зник безвісти військовослужбовець [NUMBER] батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] , матрос [PERSON] . Заходи по пошуку зниклого безвісти військовослужбовця результату не дали. У письмових поясненнях капітан [PERSON] та молодший сержант [PERSON] повідомили, що 26.10.2024 вони перебували на КСП. Під час стрілецького бою з противником зник зв`язок з матросом [PERSON] . Зазначена вище подія також підтверджується записом в журналі бойових дій [NUMBER] батальйону морської піхоти військової частини [NUMBER] , інв. №1490 від 12.07.2024, де міститься інформація за 26.10.2024 року 17:20-18:40 год., а саме зазначено, що: «В/с на т. 38 синя вступили в стрілецький бій з противником. Втрати: О/С - 3 доля невідома, ОВТ - уточнюється. Доля невідома: с-нт [PERSON] , м-с [PERSON] , м-с [PERSON] . Наказом командира військової частини [NUMBER] від 12.02.2025 року №238 «Про результати службового розслідування за фактом зникнення безвісти матроса [PERSON] » військовослужбовець [NUMBER] батальйону морської піхоти матрос [PERSON] визнаний таким, що безвісти зник за особливих обставин під час виконання завдань із захисту Батьківщини 26.10.2024 року близько 18:40 при виконанні бойового завдання в районі населеного пункту Богоявленка, Волноваського району, Донецької області. Витягом з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими № 2025-05-2058 від 06.05.2025 року Координаційний штаб з питань поводження з військовополоненими повідомляє, що [PERSON] [INFO] на даний час продовжує перебувати в статусі: пошук особи. У відповіді на адвокатський запит представника заявника 13.05.2025 року Волноваське РВП ГУНП в Донецькій області листом №6101/501/02-2025 повідомило, що станом на 13.05.2025 року розслідування у кримінальному провадженні №12024100080003546 триває, місцезнаходження [PERSON] не встановлено, його статус - безвісно зниклий. Інформація, яка б підтверджувала перебування [PERSON] в полоні, відсутня. Надаючи правову оцінку вимогам заявника, суд зазначає наступне. Частиною третьою статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 3 ст.46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», слід звернути увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23. Верховний Суду у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 154/2135/17 виснував, що виходячи зі змісту положень статей 43,46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України. За вказаними позиціями Верховного Суду, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи, що спростовує заперечення представника Міністерства оборони України про необхідність у даному випадку додаткових доказів, які безпосередньо свідчать про факт смерті [PERSON] . У справі, що розглядається, військовослужбовець [PERSON] зник безвісти 26.10.2024 року під час виконання бойового завдання у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Стрілецький бій із противником та послідуюча окупація населеного пункту противником є обставинами, що загрожували життю та здоров`ю, і можуть давати підстави припускати загибель особи. Це прямо підпадає під дію частини другої статті 46 ЦК України. Про місце перебування військовослужбовця [PERSON] немає жодних відомостей, за цей час також не було підтверджено факт перебування останнього у полоні. За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 р. у справі №755/11021/22 надала правовий висновок щодо визначення моменту, з якого потрібно починати відлік шестимісячного строку, визначеного ч. 2 ст. 46 ЦК України, для оголошення фізичної особи померлою. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Таким чином, строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, відраховується з дня закінчення активних бойових дій на певній території (місцевості) ймовірної загибелі особи. У справі, що розглядається, військовослужбовець [PERSON] зник безвісти 26.10.2024 року під час виконання бойового завдання у зв`язку з військовою агресією російської федерації в районі населеного пункту Богоявленка, Волноваського району, Донецької області. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», в с. Богоявленка Вугледарської міської територіальної громади Волноваського району Донецької області бойові дії розпочались 24.02.2022 року та завершились 25.10.2024 року. З 26.10.2024 року вказаний населений пункт значиться як тимчасово окупований. Отже, оскільки бойові дії в районі зникнення [PERSON] завершилися 25.10.2024 року, а звернення до суду відбулося 23.05. 2025 року, шестимісячний строк, встановлений частиною другою статті 46 ЦК України з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування, вже минув. Суд також враховує позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у п.п.73-74 постанови від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22, що оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії рф. З матеріалів справи вбачається, що заявник, батько зниклого безвісти військовослужбовця, є особою похилого віку, який вимушено покинув своє місце проживання у результаті негативних наслідків збройного конфлікту та тимчасової окупації м.Маріуполь Донецької області, про що зокрема свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3008-5002357961 від 30.11.2022 року. За таких конкретних обставин справи суд вважає, що застосування мінімального шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.46 ЦК України, є обґрунтованим та відповідає принципам справедливості та верховенства права, оскільки для заявника як особи похилого віку та внутрішньо переміщеної особи, яка втратила сина під час виконання ним військових обов`язків, особливо важливим є вчасне отримання гарантованих законодавством соціальних виплат та реалізація пов`язаних з цим прав. Тривале очікування можливості оголошення особи померлою може істотно вплинути на забезпечення потреб заявника та заінтересованої особи, дружини заявника, в їхньому віці та з урахуванням їхнього соціального статусу. Щодо заперечень представника Міністерства оборони України про передчасність звернення та необхідність чекати завершення воєнних дій на всій території України, суд зазначає, що така позиція не узгоджується з чинною правовою позицією Великої Палати Верховного Суду. Як зазначено у постанові від 11.12.2024 року у справі №755/11021/22, законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Надані заявником докази у своїй сукупності дають підставу припускати загибель його сина - [PERSON] , [INFO] , від дня його вірогідної загибелі - [INFO] під час виконання бойового завдання за призначенням в ході ведення бойових дій в районі н.п. Богоявленка, Волноваського району, Донецької області, а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо доводів представника Міністерства оборони України про можливе порушення прав інших заінтересованих осіб, які мають право на соціальні виплати за зниклого безвісти військовослужбовця, та які не залучені до участі у справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п.3 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2016 №884 (надалі також - Порядок), виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, визначеним особам за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Виплата визначеним особам грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) щодо військовослужбовців, зниклих безвісти, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або дати складення актового запису про смерть включно (п.5 Порядку). Пунктом 6 Порядку визначено, що у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону виплата грошового забезпечення здійснюється рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені). Міноборони, зокрема територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію про осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством. Отже, у даному випадку обов`язок з організації та здійснення виплат родичам зниклого безвісти військовослужбовця [PERSON] покладено саме на Міністерство оборони України, яке має у своєму розпорядженні інформацію про осіб, що вже отримують таку допомогу та які не отримують її, проте мають на неї право. Таким чином, заперечення представника Міністерства оборони України щодо можливого припинення виплат іншим особам, не залученим до участі у справі, суд вважає необґрунтованими, оскільки представник не надав конкретної інформації про наявність таких осіб та їх права, попри те, що відповідні відомості, за їх наявності, мають перебувати у розпорядженні Міноборони України. На підставі викладеного,

Outcome: approved