Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У вересні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати за послуги з постачання теплової енергії. У позові зазначено, що за період з 01.11.2021 по 31.05.2024 Концерн «МТМ» надав послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності відповідачам, однак останні оплату послуг не здійснюють, у зв`язку з чим станом на 31.05.2024 утворилася загальна заборгованість на суму 48819,29 грн. Відповідачі у добровільному порядку заборгованість не погашають, тому позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за вказаний період в сумі 48819,29 грн., та стягнути судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 06.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін. 03.12.2024 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Богач А.О., надійшов письмовий відзив на позов із запереченнями проти його задоволення. Заперечення були обґрунтовані посиланням на те, що, по-перше, між сторонами не було укладено Індивідуального договору № 72200191 від 01.11.2021 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог; по-друге, належне відповідачам нежитлове приміщення не є опалювальним, оскільки теплова енергія до нього не постачається з 2006 року, запорна арматура після лічильника на вході до індивідуальної системи теплопостачання, до якої приєднане спірне приміщення, - перекрита та опломбована, а також наявний розрив на відповідному трубопроводі, і тому постачання теплової енергії до спірного приміщення є фізично неможливим; по-третє, позивачем не надано належних і допустимих доказів надання послуг з постачання теплової енергії саме до приміщення, що належить відповідачам. 06.12.2024 позивач надав письмову відповідь на відзив, в якій виклав незгоду з доводами представника відповідача та послався на таке. По-перше, позивач наполягав на тому, що, оскільки співвласники багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , у встановлений законом строк (спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води) не визначились з моделлю організації договірних відносин, в силу вимог ст. ст. 5, 7, 13, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» публічний договір № 72200191 є укладеним з 01.11.2021. По-друге, житловий будинок по [ADDRESS] , приєднано до мереж централізованого теплопостачання Концерну «МТМ», а межею майнової належності між Концерном «МТМ» та власником/співвласниками житлового будинку є зовнішня стіна будівлі, при цьому вказаний будинок обладнаний будинковим засобом комерційним приладом обліку теплової енергії; нежитлове приміщення № 28 [PERSON] та [PERSON] знаходиться в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , має сумісну із будівлею систему опалення та не оснащено розподільним приладом обліку теплової енергії. Відповідно, позивачем здійснюються нарахування за послуги з постачання теплової енергії, опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення приміщенням житлового будинку по [ADDRESS] згідно показань будинкового приладу обліку теплової енергії пропорційно опалюваної площі, що прямо передбачено чинним законодавством. Самий факт перебування належного відповідачам нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку та відсутність належним чином оформленим документів про відключення цього приміщення від загальнобудинкової системи теплопостачання є достатнім доказом того, що це приміщення є опалювальним. Зокрема, відповідно до Акту від 03.09.2024 р. обстеження систем тепло споживання нежитлового приміщення нежитлове приміщення відповідачів приєднано до загальних стояків. 11.12.2024 представник відповідача [PERSON] , адвокат Богач А.О., подала письмові заперечення на відповідь позивача на відзив. Зокрема, представник відповідача наполягала на тому, що Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 72200191 від 01.11.2021 року з відповідачами фактично не укладений, оскільки ними заява-приєднання не була підписана, рахунки на оплату послуг не сплачувалися, та сама послуга з теплопостачання за їхнім нежитловим приміщенням не надавалася та не споживалася з причин, про які було зазначено у позові, а саме через те, що спірне приміщення оснащене індивідуальною системою опалення з окремим приладом обліком теплової енергії, але ця система з 2006 року є перекритою представниками позивача і опломбованою, а в самій системі є розрив трубопроводу, що унеможливлює теплопостачання. Відтак, відповідачі не надавали згоду на укладення договору жодним з передбачених законом способів (заяву-приєднання не підписували, рахунки на оплату не сплачували, теплову енергію де-факто не споживали). Крім того, представник відповідача наполягала на тому, що спірне приміщення не є опалювальним в силу того, що температура повітря в ньому є значно нижчою за нормативну, а для підтримання нормальної температури використовуються інші джерела тепла. Тому відповідачі не вважають себе зобов`язаними сплачувати позивачу за послуги теплопостачання, яких вони не отримували. 17.12.2024 від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору, доводи яких зводились до такого. Відповідно до Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 72200191, укладеного між позивачем та відповідачами у зв`язку з необранням моделі договірних відносин співвласниками багатоквартирного будинку, Концерн «МТМ» надає послугу відповідної кількості та якості у житловий будинок. Контроль якості та кількості надання послуги здійснюється відповідно до показів комерційного приладу обліку, встановленого у будинку. Дотримання нормативної температури повітря у приміщеннях відповідача здійснюється виконавцем у разі укладення індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем. Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем між Концерном «МТМ» та відповідачами укладено не було, а тому висновки зазначені представником відповідача в запереченнях не є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Під час судового розгляду представники позивача підтримали позовні вимоги повністю, наполягали на його задоволенні, посилаючись на факти і доводи, викладені у раніше поданих письмових заявах по суті спору. Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, письмового відзиву не надала, заяв або клопотання процесуального характеру також не надала. Відповідач [PERSON] під час судового розгляду, після надання ряду суперечливих пояснень, врешті-решт позовні вимоги фактично частково визнав. Зокрема, відповідач визнав той факт, що належне йому та [PERSON] нежитлове приміщення, незважаючи на від`єднання від індивідуальної системи теплопостачання з окремим приладом обліку, протягом спірного періоду продовжувало бути приєднаним до загальнобудинкової системи теплопостачання, оскільки через нього проходять вертикальні стояки трубопроводів опалення, до яких приєднані приміщення на інших поверхах, і через які здійснювалось постачання теплової енергії до таких приміщень. Відтак, відповідач [PERSON] визнав і той факт, що вказаний трубопровід загальнобудинкової системи теплопостачання є джерелом опалення і його приміщення також, оскільки вочевидь частина теплової енергії, що наявна у такому трубопроводі, залишається в належному йому приміщенні. Разом з цим відповідач [PERSON] наполягав на тому, що розрахунок заборгованості, покладений в основу позовних вимог, є завищеним, і просив взяти до уваги розрахунок обсягу теплової енергії, що могла бути спожита за вказаних умов протягом спірного періоду, наданий на замовлення відповідача Приватним підприємством «Ентальпія Плюс», а саме 1,345 Гкал теплової енергії. При цьому відповідач не надав власної суми заборгованості, яка підлягає сплаті з урахуванням вказаного обсягу теплової енергії. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Богач А.О., підтримала доводи свого довірителя. Крім того, у зв`язку з цим в ході судового розгляду відповідач та його представник не наполягали на призначенні судової теплотехнічної експертизи, клопотання про яку подавали раніше, оскільки предметом дослідження такої експертизи планувались визначити встановлення того, чи існує технічна можливість теплопостачання до спірного приміщення, та інших супутніх обставин.. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши надані ними докази, суд приходить до такого. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту, який знаходиться у загальнодоступному місці на офіційному сайті Концерну «МТМ». Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Позивача та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Позивача. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій, її збут та інше. Згідно Свідоцтва № [NUMBER] на право власності на приміщення від 06.08.2001 [PERSON] є власником 1/2 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] , площею 60,4 кв. м, а [PERSON] є власником іншої 1/2 частки цього нежитлового приміщення, що підтверджується Договором міни від 13.12.2005. Вказаний факт підтверджується наявними у справі копіями згаданих документів і учасниками справи не оспорюється. Також судом встановлено, і сторонами у справі не оспорювалось, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії. Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Постановою Кабінету міністрів «Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» № 830 від 21.08.2019 року (надалі Правила № 830), наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року № 315 «Про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (надалі Методика № 315), та іншими нормативно-правовими актами України. З 1 травня 2019 року введено в дію Закон України від 09.11.2017 N 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність. Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. За приписами п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житловокомунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 року внесено зміни до Правил № 830, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання. Відповідно до ч.5. ст.13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 02.10.2021 на офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п. п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Отже, законодавством факт укладення вказаного договору пов`язується зі спливом 30-денного строку з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, якщо протягом цього строку співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, переведення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане приведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин. Крім того, ч.6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними. У матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, в період між 02.10.2021 і 01.11.2021 приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону № 2189, суд погоджується з доводами позивача і приходить до висновку про те, що між сторонами у цій справі договірні відносини врегульовані саме типовим індивідуальним договором № 72200191 від 01.11.2021 року про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , копія якого додана позивачем по справі. При цьому суд не бере до уваги доводи сторони відповідача щодо відключення належного їм приміщення від системи теплопостачання з огляду на таке. Так, на підставі пояснень сторін та їх представників, а також наданих ними доказів, судом встановлено, що належне відповідачам нежитлове приміщення № 28 раніше було приєднане до індивідуальної системи опалення, приєднаної від загальнобудинкової системи, але оснащеної індивідуальним приладом комерційного обліку. Ця індивідуальна система була встановлена власником приміщення № 29. Однак у 2006 році ця система була відключена працівниками Концерну «МТМ» (Акт від 23.01.2006), індивідуальний комерційний прилад обліку опломбований. Ці обставини, а також той факт, що через вказану окрему систему опалення тепло до приміщення відповідачів не постачалось, жодним з учасників справи не оспорювалось. Навпаки, представники позивача якраз і вказували на те, що позовні вимоги ґрунтуються на тому факті, що через приміщення співвідповідачів проходить загальнобудинкова система опалення, і тому відповідачі мають брати участь в оплаті кількості тепла, що було поставлено в цілому по будинку, пропорційно площі належного їм приміщення. У зв`язку з цим суд не вбачає за необхідне надавати окрему оцінку відповідним доводам сторони відповідача, що були викладені у письмових заявах по суті спору, а також визнає такими, що не мають істотного доказового значення, показання свідка [PERSON] , допитаного в судовому засіданні за клопотанням відповідача [PERSON] . Дійсно, пунктом 8 Розділу І Методики № 315 передбачено, що у разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, та оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то показання такого вузла враховуються як показання вузла комерційного обліку при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку та як показання вузла розподільного обліку при розподілі цього визначеного загального обсягу спожитої комунальної послуги відповідно до цієї Методики. За рішенням співвласників будівлі/будинку визначення обсягу спожитої послуги у такому приміщенні може здійснюватися лише на підставі показань вузла обліку відповідної комунальної послуги, яким воно оснащене, та не враховуватись при визначенні загального обсягу спожитої відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку і не приймати участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку. Виходячи з положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, тоді як вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Обов`язковою умовою застосування вказаних положень п. 8 Розділу І Методики № 315 є те, що окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна, має мати окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, та оснащене вузлом обліку комунальної послуги. Однак відповідачами не надано доказів того, що належне ним приміщення № [NUMBER] має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку, що встановлений в будинку. Навпаки, відповідач [PERSON] підтвердив той факт, що через його приміщення дійсно проходить частина загальнобудинкової системи опалення, і в подальшому суд буде виходити саме з цього факту. Згідно пункту 31 Правил № 830 вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а для багатоквартирних будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. У разі зміни (коригування) тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію та не потребує внесення сторонами додаткових змін до договору. Частиною 1 статті 9 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення. Відповідно до визначення наведеного в Правилах №830 опалювана площа (об`єм) приміщення - загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас; Відповідно до визначення, наведеного в Методиці № 315, опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Приміщення відповідача приєднане до внутрішньобудинкової системи житлового будинку. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково. Відповідно до п. 24 Правил №830 - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до «Методики розподілу». Відповідно до Методики № 315 базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. Житловий будинок [ADDRESS] оснащений приладами комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузлів комерційного обліку. Методика № 315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/ будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг. Наразі у тарифі на теплову енергію окремо визначені умовно-постійна та умовнозмінна частини такого тарифу. Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Умовно-змінна частина тарифу - це плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Розмір цієї частини тарифу залежить від обсягів теплової енергії, що вироблена та надана споживачам. Ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал) та нараховується лише протягом опалювального періоду. Умовно-постійна частина тарифу - це плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої покриваються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії. Розмір цієї частини тарифу залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, яке виробляє та транспортує теплову енергію споживачам. Ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/годину) та нараховується для місячної оплати протягом року. Відповідно до умов укладених договорів плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Плата за абонентське обслуговування включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги , здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води. Концерном «Міські теплові мережі» абонентська плата розрахована відповідно до річних планових витрат на зазначені функції та не залежить від обсягів спожитих послуг. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця та не залежить від обсягів послуг. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. При розподілі обсягів спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених приладами обліку застосовувався коефіцієнт до площі опалюваних приміщень, для житлових приміщень приймається ks = 1, для нежитлових приміщень ks = 1,5. Відповідно до вимог Методики № 315 для всіх споживачів будинку спочатку визначаються та розподіляються обсяги спожитої у будівлі теплової енергії на опалення загально-будинкових потреб (далі ЗБП) - місць загального користування та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяги теплової енергії на МЗК визначаються як частка від загальних обсягів споживання теплової енергії в розрахунковому періоді. Обсяги теплової енергії на функціонування визначаються як 8 % від обсягу теплової енергії, спожитої в будівлі в січні місяці, попереднього опалювального періоду. Згідно п.3 розділу ІІІ Методики №315 розподілу підлягають обсяги спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у відповідності до складових формул 1, 2. Загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії на опалення розподіляється згідно формули 1 п.2 розділу II Методики №315. Отже, при визначенні розміру заборгованості суд бере за основу розрахунок, наданий позивачем (а.с. 114-116) на суму 48819,29 грн., оскільки він складений на основі Методики № 315 з посиланням на відповідні положення і формули, правильність яких відповідачами не спростовано. Водночас суд не бере до уваги наданий відповідачем розрахунок обсягу спожитої теплової енергії, складений у ПП «Ентальпія Плюс», оскільки він не має процесуального значення експертного висновку, і в ньому не викладено документальне і нормативне обґрунтування відповідних обчислень. Згідно вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі (відповідні рішення містяться на офіційному сайті ЗМР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Суд бере до уваги, що відповідач фактично не заперечував, що теплову енергію протягом спірного періоду споживав, не погоджуючись лише з обсягом спожитої енергії та її вартістю, однак і не спростувавши вимоги позивача належними і допустимими доказами. Відтак, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Водночас суд бере до уваги, що кожному з відповідачів належить по частці опалювального приміщення, у зв`язку з чим вимога позивача стягнути заборгованість з відповідачів в солідарному порядку суперечить положенням ст. 360 ЦК України (співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном). Виходячи з цього, заборгованість підлягає стягненню з відповідачів пропорційно їх часткам, тобто порівну. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а понесені відповідачами судові витрати відшкодуванню не підлягають. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial