Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити порядок користування 3/5 частинами домоволодіння по [ADDRESS] , що складаються із квартири [ADDRESS] , наступним чином: -виділити в користування [PERSON] житлову кімнату, позначену на плані будинку цифрами 2-3, площею 8,9 кв.м.; -виділити в користування [PERSON] житлову кімнату, позначену на плані будинку цифрами 2-4 площею 20,3 кв.м; -у спільному користуванні сторін залишити коридор 2-1 площею 7,8 кв.м. та кухню 2-2 площею 9,1 кв.м. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона та відповідач є співвласниками 3/5 часток домоволодіння [ADDRESS] . Домоволодіння складається з одного житлового будинку, позначеного літерою А, житловою площею 42,1 кв.м. Житловий будинок складається з двох квартир. 3/5 частини домоволодіння, власниками яких є сторони, мають вигляд ізольованої квартири [ADDRESS] , яка складається з двох ізольованих кімнат: кімнати 2-3 площею 8,9 кв.м. та кімнати 2-4 площею 20,3 кв.м. Між позивачем та відповідачем не досягнуто остаточної домовленості щодо користування майном, що перебуває в їх спільній власності. Запропонований позивачем варіант є найближенішим до часток сторін, не порушує прав відповідача, крім того в користування кожної зі сторін пропонується виділити по одній ізольованій кімнаті. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. 15 квітня 2025 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. 25.04.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі. 12.05.2025 року від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Ухвалою суду від 12.05.2025 з метою повного та всебічного розгляду справи, для правильного вирішення спору між сторонами, судом витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Морозової В.М. належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , 1932 року народження, яка померла [INFO] , а також з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про право власності на будинок [ADDRESS] . 26.05.2025 до суду надійшли витребувані матеріали. В підготовчому засіданні позивач та представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимог визнала. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з визнанням відповідачем позову судом ухвалюється рішення в підготовчому засіданні. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння, виданим 25.11.1969 року міськкоунгоспомвиконкому Запорізької міської ради депутатів трудящих, було підтверджено належність на праві особистої власності 3/5 частин домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] (позивачу, після зміни прізвища - [PERSON] ), [PERSON] (відповідачу, після зміни прізвища - [PERSON] ). Згідно свідоцтва частка позивача в праві власності на домоволодіння складає 1/5, частка відповідача складає 1/5 (а.с. 8). Після смерті [INFO] [PERSON] (матері сторін) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морзовою В.М. 12.02.2025 та зареєстрованого в реєстру за №138, позивачу також належить 1/20 частка вказаного домоволодіння (а.с. 10). Таким чином, позивачу на праві власності належить 1/4 частина домоволодіння [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] (матері сторін) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морзовою В.М. 05.02.2025 та зареєстрованого в реєстру за №91, відповідачу також належить 3/20 часток вказаного домоволодіння (а.с. 96). Таким чином, відповідачу на праві власності належить 7/20 частина домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до Технічного паспорту домоволодіння складається з одного житлового будинку, позначеного літерою А, житловою площею 42,1кв.м. житловий будинок складається з двох квартир. 3/5 частини домоволодіння, власниками якого є позивач та відповідач, мають вигляд ізольованої квартири [ADDRESS] , яка складається з двох ізольованих кімнат: кімнати 2-3 площею 8,9 кв.м. та кімнати 2-4 площею 20,3 кв.м (а.с.12-13). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно вимог\~ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, за яким особа має право безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст.\~391,\~396 ЦК України\~власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі і шляхом подання до суду відповідного позову. Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. П.6\~Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~передбачається, що у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved