Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

21.11.2024 року позивач звернулася до суду із позовними вимогами до ПрАТ «Страхова група «ТАС», просить суд стягнути з відповідача суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 658 802,64 грн та судові витрати у розмірі 34 588,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.04.2024 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Єврокаско 5 зірок» №FO-01781108 на підставі чого було застраховано майнові інтереси позивача пов?язані із володінням, користуванням та розпоряджанням транспортного засобу «BMW X5» р.н. [NUMBER] . В подальшому 03.06.2024 року о 22 год.10 хв. сталася ДТП оскільки позивач, керуючи транспортним засобом «BMW X5», р.н. [NUMBER] , не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з транспортним засобом «VOLVO FH 400» (тягач), KRONE SDP 27 (напівпричіп), що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками. Тому позивач на виконання умов договору у зв?язку із настанням ДТП 06.06.2024 року звернулася до відповідача із заявою про настання страхового випадку, однак відповідач відмовив у виплаті в повному обсязі, на підставі отриманих документів та проведеної перевірки судовим експертом, а також згідно пп.9.1.11. та п.14.7. Договору. Проте, на думку позивача, така відповідь є ні чим іншим як ухилянням відповідача від виконання своїх зобов`язань щодо виплати відшкодування позивачу, що є неприпустимим грубим порушенням взятих на себе, згідно договору та Закону, обов?язків відповідачем, що і зумовило подання цього позову до суду. Ухвалою суду від 26 листопада 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.64). Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву. 09.12.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав того, що подія спірного ДТП належить до виключень із страхових ризиків за пунктом 9.1.11 договору добровільного страхування наземного транспорту «Єврокаско 5 зірок» №FO-01781108 від 01.04.2024р. та не породжує обов?язку страховика щодо виплати страхового відшкодування. Також позивач не заперечує в позовній заяві та визнає, що з 15 травня 2024 року вона використовувала застрахований автомобіль з зимовими шинами, про що протягом 2 (двох) робочих днів не повідомляла страховика, як про збільшення ступнею страхового ризику. При цьому, погодні умови та температура повітря у Києві (близько 22 градусів тепла за Цельсієм) на час настання пригоди не допускали безпечної експлуатації транспортних засобів з використанням зимових типів шин та однією з причин пошкодження застрахованого транспортного засобу, стало використання страхувальником шин, що за своїми характеристиками не відповідають сезону експлуатації автомобіля про що позивач не повідомляв страховика, як про збільшення ступнею страхового ризику, тому АТ «СГ «ТАС» (приватне) листом від 16.07.2024 р. за вих.№12796/9124/ТС обгрунтовано відмовило [PERSON] у виплаті страхового відшкодування на підставі п.14.7 договору страхування через невиконання страхувальником своїх обов?язків. Також відповідач зазначає, що 22.08.2024 року на ініціативою позивача було сткдадено звіт №825/08-24 за яким вартість відновлювального ремонту авто становить 658 802,64 грн., проте повторний огляд поведений без участі та без повідомлення сторін та суперечність первинному огляду автомобіля, а тому звіт № 825/08-24 від 22.08.2024 року не може бути прийнятий до уваги як складений з порушенням п.11.8 договору страхування. Окрім цього, згідно п.13.4 Договору страхування у разі, якщо на дату складання страхового акту є частини страхової премії за цим Договором, що неоплачені, не залежно від того термін сплати настав, чи ні, розмір страхового відшкодування в першу чергу направляється в рахунок сплати несплачених частин страхової премії. Частина страхового відшкодування, що залишилась, перераховується в порядку, передбаченому цим Договором. Оскільки за умовами договору страхування несплаченими є три частини страхової премії в сумі 76 342,50 грн, тому вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню. Позивачем не надані документи, що підтверджують факт проведеного та оплаченого відновлювального ремонту 3Т3 на СТО, а тому сплата 20% вартості ремонту підлягає виключно після надання таких документів. Одночасно, представник відповідача заперечує проти стягнення 5 000,00 грн пов?язаних зі складанням звіту №825/08-24 від 22.08.2024 року, оскільки згідно п. 9.2.8. договору страховик не відшкодовує непрямі збитки, а отже вимоги вказаного пункту є підставою для відмови у позові. Також предстанвик заперечує проти судових витрат, оскільки такі витрати не підтвердженні належними та допустимими доказами. Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року відмолено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки суд не вбачає підстав для зміни порядку розгляду цієї справи (а.с.109 ). Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової авто-товарознавчої експертизи (а.с. 110, 111). Ухвалою суду від 09 травня 2025 року провадження по справі поновлено. Призначено справу до розгляду зі стадії на якій воно було зупинено (а.с. 118). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №859256 - 03 червня 2024 року о 22 год. 10 хв. в м. Київ, Берестейське шосе (напрямок Києва, поруч Либідь-Авто) водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «BMW X5» д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «VOLVO FH 400» д.н.з. [NUMBER] (тягач) KRONE SDP 27 д.н.з. [NUMBER] (напівпричіп), що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність, передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 02.07.2024 року по справі №75912446/24 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 01.04.2024 року між АТ «СГ «ТАС» (приватне) та [PERSON] укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків FО-01781108 «Єврокаско 5 зірок» згідно п. 1 якого, застраховано транспортний засіб «BMW X5» д.н.з. [NUMBER] . Строк дії з 03.04.2024 року по 02.04.2025 року. Пакет страхування 5 зірок. Пунктом 4 вказаного Договору, визначено порядок сплати страхової премії: 1 частина - 25 447,50 грн до 03.04.2024 року; 2 частина - 25 447,50 грн до 02.07.2024 року; 3 частина 25 447,50 грн до 02.10.2024 року; 4 частина - 25 447,50 грн до 02.01.2025 року. 06.06.2024 року [PERSON] подано до АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про настання події в результаті ДТП, що мало місце 03.06.2024 року. 10.07.2024 року судовим експертом Скороходом К.М. складено висновок експерта №129/24, згідно якого при огляді автомобіля BMW, д/н [NUMBER] , якій відбувався 14.06.2024 року зафіксовано, що на автомобілі встановлено гума Continental 55/50/19 Winter Contact. На боковій частині гуми Continental 255/50/19 нанесено Winter Contact. Офіційне маркування зимових шин - символ сніжинки на тлі трьох гірських піків (маркування 3PMSF). Дане маркування вказує на те, що шини підходять для використання взимку. Експлуатація зимової шини в літній пероід не рекомендовано. Експерт не може стрверджувати, але вважає, що експлуатування зимової шини у літній період може бути тільки однією з комплексу причин винекнення ДТП. АТ «СГ «ТАС» (приватне) листом 21.09.2023 р. №13590/9123 відмовило [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на пп. 9.1.11. п. 9.1 Частини 2 Договору, згідно якого до страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок: використання ЗТЗ зі зношеними шинами, що фіксується Страховиком у акті огляду пошкодженого 3ТЗ (тобто залишкова висота малюнка протектора шин не відповідає нормам, встановленим чинним законодавством України) або невідповідними сезону експлуатації шинами: влітку встановлено зимові шини або взимку встановлено літні шини (у разі, якщо страховий випадок відбувся з вини особи, яка керує 3Т3). При цьому у цілях Договору зимовим сезоном вважається період з 15 листопада до 15 березня, а літнім сезоном вважається період з 15 травня по 15 вересня. Умови даного пункту діють лише якщо страховий випадок відбувся з вини Водія. 14.06.2024 року було надано автомобіль «BMW X5» н.з. [NUMBER] на огляд до представника АТ «СГ «ТАС» (приватне). Відповідно до фотододатків та Акту огляду транспортного засобу від 14.06.2024 станом на дату ДТП, 03.06.2024 року, яка вважається літнім періодом, на ТЗ було встановлено зимні шини. Та послався на винсовк експерта № 129/24 від 10.07.2024, відповідно до якого встановлено, що: «згідно манкіровки на автомобілі BMW X5 н.з. [NUMBER] встановлена зимова гума. Експлуатування зимової шини в літній період не рекомендовано. Експерт вважає, що експлуатування зимової шини в літній період може бути тільки однією з комплексу причин виникнення ДТП». Згідно п. 6.1 Договору, інші умови цього договору зазначені в частині 2 «загальні умови страхування», частині 3 «умови страхування у розрізі пакетів страхування», частині 4 «умови сервісного обслуговування». Підписом нижче сторони підтверджують згоду на всі умови цього договору, які викладені в частині 1 «спеціальні умови страхування» частина 1, частині [NUMBER] , частині [NUMBER] , частині 4 які є його складовими та невід?ємними частинами, та не діють одна без одної. Згідно пп. 9.1.11. п. 9.1 Договору: «До страхових випадків не відносяться та виплати страхового відшкодування не здійснюються, якщо збиток настав опосередковано або внаслідок: використання ЗТЗ зі зношеними шинами, що фіксується Страховиком у акті огляду пошкодженого ЗТЗ (тобто залишкова висота малюнка протектора шин не відповідає нормам, встановленим чинним законодавством України) або невідповідними сезону експлуатації шинами: влітку встановлено зимові шини або взимку встановлено літні шини (у разі, якщо страховий випадок відбувся з вини особи, яка керує ЗТЗ). Також відповідно до п.9.1.11 Договору, літнім сезоном експлуатації вважається період з 15 травня по 15 вересня, коли страхувальник має право використання застрахованого автомобіля з літніми шинами. Згідно висновку експерта №825/08-24 від 22.08.2024 року щодо вартості матеріального збитку заподіяного колісного транспортного засобі складеного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , встановлено, що вартість відновлювального ремонту становить 658 802,64 грн, вартість матеріального збитку складає 234 281,34 грн; ринкова вартість КТЗ складає 967 133,40 грн, розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ «BMW X5» н.з. [NUMBER] складає 203 958, 39 грн. У п. 11.8 Договору страхування визначені дії страхувальника /водія /вигодонабувача при настанні події, що має ознаки страхового випадку, а саме протягом 3 (трьох) робочих днів з дати реєстрації заяви про подію надати 3Т3 для огляду Страховику або вповноваженій ним особі та бути присутнім при проведенні такого огляду. Як зазначалося вище, судом також призналася судово-автотоварознавча експертиза, на вирішення експертів Київського науково-технічного інституту судових експертиз поставлено наступну питання: За якого температурного режиму можуть експлуатуватися шини типу «Continental 255/50/19 Winter Contact» ?; Чи можлива експлуатація шин типу «Continental 255/50/19 Winter Contact» за середньодобової температури навколишнього середовища + 15,7 градусів Цельсія?; Чи не суперечить експлуатація шин типу «Continental 255/50/19 Winter Contact» за середньодобової температури навколишнього середовища + 15,7 градусів Цельсія державному стандарту ДСТУ 8816:2018? Однак, вказана експертиза була залишена без задоволення, оскільки зазначені в ухвалі питання не входять до компетенції судових експертів за транспортно-товарознавчим видом експертизи та не входять до основних завдань науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.20212 №1950/5) відповідно до п. 2.1. розділу IV (а.с. 116). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формується шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується виплатити страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є підстави, зазначені у ст.991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», а також інші підстави, передбачені Договором страхування. Згідно зі ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Стаття 26 Закону України «Про страхування» передбачає що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Що стосується правомірності відмови у виплаті страхового відшкодування, суд зазначає наступне. Як було встановлено судом вище, що у відповідь на заяву про виплату страхового відшкодування позивач отримала від відповідача лист від 16.07.2024 року за вих №12796/9124/ТС, яким було повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки подія належить до виключень із страхових випадків за п.9.1.11 договору страхування, тому що експлуатування зимових шин в літній період стало однією з комплексу причин виникнення ДТП. Одночасно, позивач оскаржуючи відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, не заперечує той факт, що в момент ДТП використовувалися зимові шини в літній сезон експлуатації автомобіля, проте посилається на те, що причиною ДТП є саме недотримання водієм безпечної швидкості та безпечної дистанції, а не експлуатація у літній період автомобіля на зимових шинах. Згідно пунктів 12.1, 13.1. ПДР: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу». Пунктом 31 Правил дорожнього руху України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, щостосуються безпеки дорожного руху та охорони навколишного середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Згідно п.п.5 пункту 3 додатку 7 Інструкції «Про затвердження Правил експлуатаці колісних транспортних засобів» затверджених Наказом від 26 липня 2013 року за №550 зареєстрованого в МЮУ 22 серпня 2013 року за №1453/23985, передбачено: «У нормальних умовах експлуатування в організаційних і технологічних заходах передбачають, що підвищення температури навколишнього середовища: вище ніж рекомендована виробником КТ для застосування пневматичних шин спричинює погіршення курсової стійкості, керованості КТ3, надмірні витрати палива та забруднення довкілля спалинами, твердими частинками». Відповідно до наданої відповідачем роздруківки витягу з сайту meteopost.com Архів погоди, в м. Києві з 03.06.2024 року з 15 години пройшов зливовий дощ, а о 21-й годині температура повітря складала 22 градуси тепла, внаслідок чого погодні умови та температура повітря у Києві на час настання пригоди не допускали постійного контролю та безпечного керування транспортного засобу з використанням зимових типів шин. Як було досліджено вище, висновком експерта № 129/24 від 10.07.2024 судового експерта Скороход К.М., що однією із причин пошкодження застрахованого транспортного засобу, є використання страхувальником шин, що за своїми характеристиками не відповідають сезону експлуатації автомобіля. Отже, подія спірного ДТП, що мала місце 03.06.2024 року належить до виключень із страхових ризиків за пунктом 9.1.11 договору добровільного страхування наземного транспорту «Єврокаско 5 зірок» №FO-01781108 від 01.04.2024 р. та не породжує обов?язку страховика щодо виплати страхового відшкодування. Згідно п.10.1.3 Договору: страхувальник зобов?язаний: при укладанні договору надати інформацію Страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, та надалі, в період дії договору, інформувати в письмовій формі страховика про будь-яку зміну ступеню страхового ризику протягом 2 (двох) робочих днів з дати появи таких змін. У випадку збільшення ступнею страхового ризику Страхувальник на вимогу страховика зобов?язаний укласти зі страховиком додатковий договір щодо перерахунку страхового тарифу та сплати додаткової страхової премії. Згідно п. 14.7 Договору, причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є: невиконання або неналежне виконання страхувальником, та/або вигодонабувачем та/або представниками чи уповноваженими особами страхувальника/вигодонабувача та/або водієм обов?язків, визначених цим договором. Причини відмови у здійсненні страхової виплати за п.14.7 договору страхування позивачем не оскаржуються. Враховуючи норми укладеного між сторонами договору страхування, які надають страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування та оскільки ні позивачем, ні іншою уповноваженою особою страхувальника не було виконано вищевказані визначені договором страхування зобов`язання, у страховика були підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також, що стосується стягнення 5 000,00 грн витрат, пов?язаних зі складанням Звіту №825/08-24 від 22.08.2024 року, слід зазнаичти наступне. Згідно положень ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно п.9.2.8 Договору страховик не відшкодовує: непрямі збитки. Непрямі збитки - втрати, збитки та додаткові витрати яких поніс/зазнав страхувальник та які пов`язані і є наслідком виникнення прямих збитків. Отже, вимоги пункту 9.2.8 договору страхування є також підставою для в цій частині позовних вимог. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки судом не встановлено як порушення прав позивача на отримання страхового відшкодування так і неправомірних дій відповідача, оскільки страховик правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування через невиконання страхувальником своїх обов?язків, визначених договором страхування. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки суд повністю відмовляє в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати за правилами ст. 141 ЦПК України йому не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed