Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» (далі - АТ «КБ «Глобус»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним кредитного договору «Споживчий кредит» № 01/35/21 від 25.08.2021, укладеного між ним та АТ «КБ «Глобус». Позовні вимоги обгрунтовані тим, що укладений договір споживчого кредиту № 01/35/21 від 25.08.2021 суперечить вимогам законодавства України, що регулює відносини у сфері споживчого кредитування з огляду на наступне. В момент укладення кредитного договору сторонами не дотримано вимоги частин 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, оскільки кредитний договір оформлювався під примусом банку, з погрозами працівникам - позивачу та третім особам у справі, та їхнім родичам, кредитні кошти позивачу не видавалися, він не був ознайомлений зі змістом кредитного договору, не звертався до АТ «КБ «Глобус» з заявою про надання кредиту, а отже його укладення не відповідало волевиявленню позивача. Без згоди позивача з його зарплатного рахунку та рахунків третіх осіб, які також були працівниками банку та яких відповідач також змусив укласти договори поруки, банк здійснював примусове списання заробітної плати на погашення кредитної заборгованості. Після підписання кредитного договору без видачі коштів позивач був звільнений з банку з посади касира 21.09.2021 у зв`язку з втратою довір`я. Крім того, банком не оцінювалися ризики надання та повернення кредитних коштів, оскільки його середня заробітна плата станом на час укладення оспорюваного кредитного договору становила приблизно 15 000,00 грн., а кредит начебто виданий на суму 1 575 000,00 грн. Також зазначив, що факт того, що банк, змусивши позивача укласти оспорюваний кредитний договір, мав на меті фактично приховати виявлену у відділенні № 30 AT «КБ «Глобус» нестачу коштів у сумі 1 575 000,00 грн., були встановлені під час розгляду Оболонським районним судом міста Києва судової справи № 756/15493/21 за позовом [PERSON] до AT «КБ «Глобус» про поновлення на роботі. Таким чином, враховуючи, що у момент укладення договору споживчого кредиту сторонами не додержано вимог, які встановлені ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, позивач просить визнати його недійсним та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою від 27.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 17.09.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Зазначив, що позивачем не доведено фактів примушування з боку банку на укладення позивачем оспорюваного кредитного договору, а також не надано доказів списання коштів з зарплатних рахунків позивача та третіх осіб на погашення заборгованості за кредитом. Вимоги позову про визнання недійсним кредитного договору № 01/35/21 від 25.08.2021, укладеного між [PERSON] та АТ «КБ «Глобус», є необгрунтованими та не доведені належними та допустимими доказами. Кредитний договір відповідає Закону України «Про споживче кредитування», у ньому зазначені: тип кредиту, мета використання, сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка. Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 у справі № 759/9343/22 встановлено, що сторони кредитного договору № 01/35/21 від 25.08.2021досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник [PERSON] розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг, як передбачено ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, а тому відповідач вважає, що, звернувшись до суду з даним позовом, позивач намагається ухилитися від виконання зобов`язань за кредитним договором. 18.10.2024 третьою особою [PERSON] до суду подано письмові пояснення щодо позову, у яких остання підтримала заявлені позовні вимоги, зазначивши, що 20.08.2021 нею як начальником відділення виявлено нестачу у відділенні № 30 АТ «КБ «Глобус» на суму 40 000,00 доларів США та 503 000,00 грн., де завідувачем каси був [PERSON] , про що вона одразу повідомила керівництво банку. За фактом виявленої нестачі грошових коштів був складений акт від 20.08.2021. 25.08.2021 її, [PERSON] та [PERSON] було викликано до Головного офісу Банку з метою з`ясування обставин інциденту, що мав місце у відділенні № 30 з приводу нестачі у касі грошових коштів, та подальших дій. Після спілкування з [PERSON] запросили її, вона надала керівництву усні пояснення щодо того, як було виявлено нестачу коштів. Після чого керівництвом було запропоновано вирішення даного питання наступним чином: видача кредиту [PERSON] на суму нестачі та укладення договорів поруки з особами, які були задіяні в різний час на Відділенні № 30 як працівники та матеріально-відповідальні особи, інакше керівництво звернеться до правоохоронних органів за фактом крадіжки, усі особи, які в різний час працювали на відділенні, будуть звільнені «по статті». Будучи на той час вагітною та перебуваючи в емоційному та нервовому напруженні вона погодилася підписати договір поруки на забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору, який той також погодився підписати. Після підписання договору споживчого кредиту №01/35/21 від 25.08.2021 того ж дня гроші були перераховані [PERSON] на картковий рахунок та зняті готівкою у касі відділення №1. Фактично на руки він готівку не отримав, оскільки вона була передана на збереження співробітникам банку. Через деякий час [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звільнили у зв`язку з втратою довір`я. З результатами службового розслідування її не ознайомили. Загальна сума нестачі коштів у відділенні № 30 в еквіваленті на гривню дорівнює сумі кредиту - 1 575 000,00 грн. із розрахунку 40 000,00 доларів США станом на 25.08.2021 року за курсом 26,8 грн. за 1 долар. 20.11.2024 третьою особою [PERSON] подано до суду письмові пояснення, у яких останній також підтримав заявлені позовні вимоги. Зазначив, що працював на посаді провідного економіста відділення № 30 АТ «КБ «Глобус», де 20.08.2021 начальником відділення [PERSON] у старшого касира [PERSON] було виявлено нестачу грошових коштів на суму 40 000,00 доларів США та 503 000,00 грн. 25.08.2021 після розмови з керівництвом банку, яке погрожувало звернутися до правоохоронних органів та звільнити «по статті», що негативно могло вплинути на подальше працевлаштування, він був змушений підписати договір поруки до договору споживчого кредиту № 01/35/21 від 25.08.2021, який також під примусом підписав [PERSON] . Як [PERSON] передавалися кошти - йому не відомо. У подальшому, 08.09.2021 його звільнили на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я до нього з боку роботодавця. Тож фактично кредит було видано не на споживчі цілі, а на покриття нестачі грошових коштів на загальну суму 1 575 000,00 грн. 18.04.2025 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи [PERSON] , у яких остання просила позов задовольнити, зазначивши, що вона займала посаду провідного економіста сектору забезпечення безперервної роботи відділення АТ «КБ «Глобус», згідно з Наказом № 306-0 від 13.08.2021 була переведена на відділення № 30 АТ «КБ «Глобус» на посаду провідного економіста, щоб замінити штатного працівника [PERSON] , який на той час перебував у відпустці. Згідно з Наказом № 317-0 від 20.08.2021 була переведена на посаду завідуючого касою відділення № 25 АТ «КБ`Глобус», тому 20.08.2021 поїхала на відділення № 25 о 16:00, щоб встигнути до кінця робочого часу прийняти касу від завідувача каси [PERSON] і не була присутня при виявленні нестачі та при проведенні ревізії каси представниками Головного офісу Банку у відділені № 30. Про факт виявлення нестачі дізналася 21.08.2021 від [PERSON] 25.08.2021 її викликали до Головного офісу Банку з метою з`ясування обставин інциденту. В ході бесіди керівництвом було висловлено позицію про небажання повідомляти НБУ про факт нестачі та проводити офіційне розслідування. Натомість запропонований варіант видачі кредиту [PERSON] у розмірі фактичної нестачі грошових коштів та підписання договорів поруки з усіма особами, задіяними в різний час на відділенні № 30, у тому числі зі [PERSON] . У разі незгоди на таку пропозицію погрожували зверненням до правоохоронних органів та звільненням по «статті». Зазначали, що підписання нею договору поруки буде лише формальністю на час службового розслідування та після його закінчення договір буде анульований. Договір поруки був підписаний з нею 25.08.2021 після 20 год. 00 хв., у той час кредитний договір з [PERSON] був підписаний та виданий ще до обіду, що суперечить та порушує процес видачі кредиту. 20.09.2021 її та [PERSON] було звільнено у зв`язку з втратою довір`я. З результатами службового розслідування її не ознайомлювали. Вважає, що під час укладення кредитного договору його сторонами не було дотримано вимог законодавства України в частині фактичної передачі позичальнику грошових коштів з метою придбання позичальником конкретного товару, роботи чи послуги. Фактично кредит було видано не на споживчі цілі, а на покриття нестачі грошових коштів на загальну суму 1 575 000,00 грн. Ухвалою суду від 13.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, зазначив про те, що його змусили підписати кредитний договір без видачі коштів з метою покрити виявлену нестачу грошових коштів у розмірі 1 575 000,00 грн. Підписуючи кредитний договір він сподівався продовжувати працювати у банку та поступово погашати кредит, як йому і було обіцяно, тим самим погашаючи нестачу, проте був звільнений у зв`язку з втратою довір`я. На погашення кредиту він сплатив приблизно два платежі по 25 тис. грн. Про недійсність кредитного договору свідчить також те, що банк не перевірив його майновий стан та майновий стан поручителів, не вивчалися ризики неповернення кредиту, його дружина не надавала згоду на отримання кредиту. Наразі склалася така ситуація, що з нього одночасно стягнуто заборгованість за кредитом і внесено відомості до ЄРДР за фактом нестачі грошових коштів, то ж виявлена нестача не погашена. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з викладених у ньому підстав, наполягала на недійсності кредитного договору, укладеного між сторонам з огляду на те, що його було укладено з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», сторонами не погоджено істотні умови договору, договір укладений під примусом, грошові кошти фактично не надавалися позивачу, усі особи, з якими укладено договори поруки були працівниками банку та працювали на відділенні № 30, де мала місце нестача. Обставини примушування поручителя [PERSON] до укладення договору поруки встановлені рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.08.2022 у справі № 756/15493/21, яке набрало законної сили та яке має преюдиціальне значення для даної справи. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що жодного примушування з боку банку на укладення оспорюваного кредитного договору не було, договір укладений добровільно, сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» стягнута заборгованість за кредитним договором, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ «КБ «Глобус» про визнання недійсним кредитного договору № 01/35/21 від 25.08.2021 відмовлено. [PERSON] у даній справі не звертався до банку з зустрічним позовом. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги з підстав, зазначених у письмових поясненнях, наполягала на тому, що позивача змусили підписати кредитний договір, щоб покрити нестачу. Усі поручителі були працівниками банку, які мали відношення до відділення № 30, де мала місце нестача, та усі, окрім неї, бо вона була у відпустці по догляду за дитиною, були невдовзі звільнені у зв`язку з втратою довір`я. Гроші за кредитним договором фактично не надавалися. На час підписання договору службове розслідування за фактом нестачі ще не закінчилося. Вона погодилася підписати договір поруки, оскільки була вагітна, налякана, не хотіла мати справу з поліцією, керівництво її запевнило у тому, що це проста формальність. У лютому 2025 року вона також звільнилася. Треті особи [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. [PERSON] подана до суду заява про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином, працював завідувачем каси відділення № 30 АТ «КБ «Глобус». 08.09.2021, коли вона була у відрядженні за межами м. Києва, їй зателефонували з невідомого номеру, людина представилась як Андрій - начальник охорони Банку «Глобус», який спитав, чи не збирається вона продавати квартиру, якщо так - то коли і запропонував по поверненню прийти до банку. 14.09.2021 вона приїхала до банку, на зустрічі були заступник начальника охорони та заступник голови правління банку, які розповіли їй про виявлену на відділенні, де працював син, нестачу грошових коштів. На запитання, як можна це вирішити, запропонували погасити повну суму нестачі, або частину, а на іншу переоформити кредит на її ім`я. Через пару днів відбулася ще одна зустріч, на якій вона відмовилася це робити, пояснюючи, що коштів у неї немає і продавати нічого. Їй погрожували поліцією та судом. На той час син ще працював у банку, а потім його звільнили у зв`язку з втратою довір`я. Свідок дізналася, що сина та його колег змусили підписати кредитний договір та договори поруки, щоб покрити нестачу. Кілька разів вона здійснювала погашення кредиту, а потім перестала через скрутне матеріальне становище. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, третю особу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25.08.2021 між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01/35/21, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у грошовій формі на споживчі цілі в сумі 1 575 000,00 грн., строк кредитування - 240 місяців; мета використання кредиту: споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11 % процентів річних, кінцевою датою повернення кредиту є 24 серпня 2041 року включно. Згідно з п. 2.1 кредитного договору передбачено, що для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом банк відкрив кредитний рахунок IBAN № [NUMBER] в АТ «КБ «Глобус». Датою надання кредиту є день перерахування коштів з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника або за його заявою - на рахунок контрагента-продавця товарів/робіт/послуг. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору позичальник, шляхом підписання цього договору та відповідно до умов кредитування, доручив банку здійснити надання кредиту шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з кредитного рахунку на рахунок позичальника IBAN № [NUMBER] РНОКПП [NUMBER] , в АТ «КБ «Глобус», код ЄДРПОУ 35591059, умови відкриття, ведення та закриття якого визначаються в договорі банківського рахунку. Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується всім майном, що передається в заставу (або буде передано) банку у заставу/іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, надалі іменується «Предмет застави» та фінансовою порукою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Положеннями п. 4.1. кредитного договору передбачено, що повернення кредиту позичальником здійснюється на рахунок IBAN № [NUMBER] в АТ «КБ «Глобус», код ЄДРПОУ 35591059, шляхом безготівкового перерахування з рахунків (-ів) позичальника (його поручителів, гарантів та інших осіб) та/або внесення готівкових коштів у касу банку. Кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до Графіка погашення кредиту (додаток № 2 до цього договору, що є його невід`ємною частиною), а у випадку, якщо такий не був укладений - не пізніше кінцевої дати повернення кредиту, передбаченої п. 1.1. цього договору. У випадку порушення позичальником встановлених графіком строків повернення кредиту, сума сплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом. У випадку непогашення позичальником простроченої заборгованості за кредитом, банк, починаючи з дня виникнення такої заборгованості, може скористатися правом, зазначеним у п. 5.2.6 цього договору. Відповідно до п. п. 4.2 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня надання кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно в один із 4-х останніх календарних днів (як правило 28 числа кожного місяця) за період з 28 (двадцять восьмого) числа минулого місяця до 27 (двадцять сьомого) числа поточного місяця (включно) та у день остаточного повернення кредиту. Відповідно до положень п. 9.2 (п. п. 9.2.1) кредитного договору банк має право зупинити подальше кредитування позичальника та/або вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим договором, а також відшкодування збитків завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/ або іншими особами, що є поручителями позичальника (в т. ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов цього договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання позичальником зобов`язань (договорів забезпечення) за цим договором, а позичальник зобов`язаний протягом 60 (шестидесяти) календарних днів, а у випадку, якщо зобов`язання позичальника за цим договором забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АТ «КБ «Глобус» - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості за кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, інші платежі за цим договором, штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання будь якого з наступних випадків, зокрема порушення позичальником строків (термінів) платежів, що встановлені цим договором. 25.08.2021 між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладено додатковий договір № 1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 01/35/21 від 25.08.2021, яким внесені зміни в кредитний договір в частині розміру процентної ставки за користування кредитом - встановлено проценту ставку за користування кредитом в розмірі 17 % процентів річних, у випадку звільнення співробітника. 25.08.2021 в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальником [PERSON] за кредитним договором між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладений договір поруки №01/35/21/П-1, згідно з яким остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 по поверненню кредиту у сумі 1 575 000,00 грн. та сплаті процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. 25.08.2021 в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальником [PERSON] за кредитним договором між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладений договір поруки №01/35/21/П-2, згідно з яким останній поручився перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 по поверненню кредиту у сумі 1 575 000,00 грн. та сплаті процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. 25.08.2021 в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором між АТ «КБ «Глобус» та [PERSON] укладений договір поруки №01/35/21/П-3, згідно з яким остання поручилася перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 по поверненню кредиту у сумі 1 575 000,00 грн. та сплаті процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та інших платежів у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Положеннями пунктів 1.3.-1.4. кожного з Договорів поруки, укладених Банком з [PERSON] (поручитель), [PERSON] (поручитель), [PERSON] (поручитель), з кожним окремо, Поручитель підтверджує, що йому відомі всі умови кредитного договору. У випадку внесення боржником та кредитором (позивачем) змін та доповнень до кредитного договору поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за цим Договором зобов`язання Боржника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У разі порушення боржником зобов`язань, передбачених кредитним договором, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Станом на час укладення оспорюваного кредитного договору, а також договорів поруки [PERSON] працював на посаді завідувача касою відділення № 30 АТ «КБ «Глобус»; поручителі [PERSON] - на посаді начальника відділення № 30 АТ «КБ «Глобус»; [PERSON] - на посаді провідного економіста відділення № 30 АТ «КБ «КБ «Глобус»; [PERSON] - на посаді провідного економіста сектору забезпечення безперервної роботи відділень АТ «КБ «Глобус». Відповідно до висновку службового розслідування від 08.09.2021, затвердженого головою Правління АТ «КБ «Глобус» Мамедовим С.Г., комісією, створеною згідно з Наказом Голови Правління №641\\1-ОД від 20.08.2021 та п.2 Положення «Про проведення службового розслідування у АТ «КБ «Глобус», затвердженим рішенням Правління від 14.10.2011 (Протокол № 33) у ході проведення службового розслідування за фактом нестачі грошових коштів в касі відділення № 30 АТ «КБ «Глобус» станом на вечір 20.08.2021, встановлено факт нестачі грошових коштів в сумі 503 000,00 грн. та 40 000,00 доларів США. За виявленим фактом нестачі коштів були відібрані пояснення у завідуючого касою відділення № 30 [PERSON] , начальника відділення №30 [PERSON] , провідних економістів [PERSON] та [PERSON] . За результатами службового розслідування комісія прийшла до висновку про винні дії вказаних працівників, що безпосередньо обслуговують грошові цінності, що полягали у порушенні вимог внутрішніх нормативних/розпорядчих документів, що призвело до значних збитків банку на суму 503 000,00 грн. та 40 000,00 доларів США та є підставою для втрати довір`я до вказаних посадових осіб з подальшим їх звільненням на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім того, комісія прийшла до висновку про необхідність звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Як убачається з витягу з ЄРДР від 07.10.2021 за заявою АТ «КБ «Глобус» Бучанським РУП ГУНП в Київській області до ЄРДР 29.09.2021 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, за фактом привласнення працівниками відділення № 30 АТ «КБ «Глобус» шляхом здійснення касових операцій з грошовими коштами банку. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1, п. 1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач просить визнати недійсним кредитний договір «Споживчий кредит» № 01/35/21 від 25.08.2021, укладений між ним та АТ «КБ «Глобус» з тих підстав, що договір не відповідає вимогам законодавства України, що регулює відносини у сфері споживчого кредитування. Так, сторонами договору під час його укладення не досягнуто згоди з усіх істотних умов договору; кредитний договір укладений під психологічним тиском (примусом) банку (кредитора), тобто з боку позивача як позичальника за договором не було вільного волевиявлення і укладення оспорюваного договору не відповідало його внутрішній волі; кредитні кошти позивачу як позичальнику фактично не видавалися відповідно до їх цільового призначення за договором; метою кредитного договору було не видача коштів на придбання товарів (робіт, послуг), тобто на споживчі цілі, а покриття виявленої у банку нестачі грошових коштів у відділенні, де позивач працював на посаді головного касира та був матеріально відповідальною особою. Зважаючи на відсутність доказів вчинення дій на виконання кредитного договору сторонами цього правочину як то передача кредитних коштів у встановленому договором порядку, а також використання їх позивачем (позичальником) за цільовим призначенням згідно з умовами договору, оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому позивач вважає, що наявні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 у справі № 759/9343/22, яке набрало законної сили в частині відмови у задоволенні зустрічного позову 20.02.2025, первісний позов АТ «КБ «Глобус» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 року у розмірі 1 787 178,87 грн.; солідарно з [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 у розмірі 1 787 178,87 грн.; солідарно з [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 у розмірі 1 787 178,87 грн.; солідарно з [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 у розмірі 1 787 178,87 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ «КБ «Глобус» про визнання недійсним кредитного договору № 01/35/21 від 25.08.2021, укладеного між [PERSON] та АТ «КБ «Глобус», відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2025 у справі № 759/9343/22 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2024 скасовано в частині задоволення позову АТ «КБ «Глобус» і ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021: 1 553 437,00 грн. за тілом кредиту; 13 746,85 грн. строкової заборгованості за процентами; 58 117,80 грн. прострочена заборгованість за процентами; солідарно з [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021 року: 1 553 437,00 грн. за тілом кредиту; 13 746,85 грн строкової заборгованості за процентами; 58 117,80 грн. прострочена заборгованість за процентами; солідарно з [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021: 1 553 437,00 грн. за тілом кредиту; 13 746,85 грн строкової заборгованості за процентами; 58 117,80 грн. прострочена заборгованість за процентами; солідарно з [PERSON] стягнути з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» заборгованість за кредитним договором № 01/35/21 від 25.08.2021: 1 553 437,00 грн. за тілом кредиту; 13 746,85 грн строкової заборгованості за процентами; 58 117,80 грн. прострочена заборгованість за процентами. В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» відмовлено. В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02.08.2024 залишено без змін. Під час розгляду справи № 759/9343/22 за первісним позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Глобус», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору судом першої інстанції у рішенні, серед іншого, встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними між сторонами договорами кредиту та поруки, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником [PERSON] умов кредитного договору № 01/35/21 від 25.08.2021 у позивача АТ «КБ «Глобус» як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнення з позичальника [PERSON] та поручителів, солідарно з боржником, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитом та штрафними санкціями за користування кредитними коштами. Вирішуючи заявлені вимоги за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним з підстав, аналогічних тим, що зазначені у позовній заяві [PERSON] , що є предметом розгляду у даній справі, судом встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав. При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеними між сторонами договорами кредиту та поруки, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником [PERSON] умов кредитного договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями, виникло право вимоги стягнення з позичальника та поручителів заборгованості за кредитом та штрафними санкціями за користування кредитними коштами. Апеляційний суд у своєму рішенні, серед іншого, зазначив, що факт надання Банком позичальнику [PERSON] кредитних грошей, часткове погашення останнім кредитної заборгованості та припинення погашення такої з грудня 2021 року у відповідності до графіка погашення кредитної заборгованості (додаток № 2 до кредитного договору, що є його невід`ємною частиною), у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість за кредитним договором, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами: випискою за банківським рахунком № [NUMBER] перерахування кредитних коштів в сумі 1 575 000 грн. на банківський рахунок № [NUMBER] отримувачу [PERSON] , перенесення простроченого кредиту та наданою копією меморіального ордеру № 13530 від 25 серпня 2021 року. Твердження поручителя [PERSON] про недотримання АТ «КБ «Глобс» вимог Закону України «Про споживче кредитування» в частині фактичної передачі позичальнику [PERSON] грошових коштів є необґрунтованим, оскільки факт надання коштів підтверджується випискою за банківським особовим рахунком № [NUMBER] (IBAN № [NUMBER] ) за період 02.08.2021 - 03.08.2022 та копією меморіального ордеру № 13530 від 25 серпня 2021 року. Невідповідності умов кредитного договору вимогам законодавства не встановлено, як і не встановлено їх несправедливості. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 10.01.2025 у справі № 362/643/21 (провадження № 61-17810св23) зазначено, що «Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення та створюються передумови для виникнення «колізії» судових рішень (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2023 року в справі № 442/3663/20 (провадження № 61-6501св21)). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України). Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)). Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18). Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень». З урахування викладеного обставини, встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2024 та постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2025, які набрали законної сили, у справі № 759/9343/22, у якій брали участь ті самі особи, щодо існування між [PERSON] та АТ «КБ «Глобус» договірних відносин, які регулюються укладеним між ними договором кредиту № 01/35/21 від 25.08.2021, правомірності вимог банку до боржника [PERSON] про солідарне стягнення з кожним з поручителів заборгованості за вказаним кредитним договором у зв`язку з неналежним виконанням боржником [PERSON] умов кредитного договору, а також щодо видачі кредитних коштів боржнику [PERSON] , не підлягають доказуванню на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновки, що «задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, яка вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи - боржника у відповідних правовідносинах - є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним. Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, тоді для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тож звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту. Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, оскільки вирішення цього спору приведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання. Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся із зазначеним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений. Аналогічно, після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора. Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив, і відповідне провадження не було відкрите. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту». Також у наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної судом справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення виключно з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» Svetlana Naumenko v. Ukraine, заява № 41984/98). Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20), в якій також зазначено, що згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути саму потребу у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. З урахуванням викладеного після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів та вирішення цього спору боржник не може окремо ініціювати спір про визнання договору недійсним. Такий окремий позов не є належною формою (способом) захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у боржника відповідного боргу чи відсутність такого, як і відсутність підстав для нарахування заборгованості, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки кредитор АТ «КБ «Глобус» ініціював вирішення такого спору, боржник за кредитним договором [PERSON] мав змогу ефективно захистити своє право саме під час розгляду справи № 759/9343/22 і скористався таким правом, заперечуючи проти позову з тих самих підстав, що заявлені ним у даному позові про визнання кредитного договору недійсним, а саме: посилаючись на те, що кредитний договір підписаний ним під примусом банку та без фактичної видачі кредитних коштів на споживчі цілі. Вказаним обставинам судами надана відповідна оцінка у судових рішеннях, якими з [PERSON] на користь АТ «КБ «Глобус» стягнута заборгованість за оспорюваним у даній справі кредитним договором. Враховуючи, що під час вирішення судом спору про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором позивач не довів існування підстав його недійсності, передбачених ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, обраний позивачем такий спосіб захисту, як визнання недійсним кредитного договору в окремому спорі, ініційованому після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за оспорюваним кредитним договором, є неефективним, суперечить принципам процесуальної економії та юридичної визначеності, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) та від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20). З огляду на викладені обставини, враховуючи, що фактично пред`явлення [PERSON] позову про визнання недійсним кредитного договору спрямоване на створення підгрунтя для ревізування судових рішень у справі № 759/9343/22, які набрали законної сили, якими з позивача стягнуто заборгованість за оспорюваним кредитним договором, що є неналежним способом захисту, позов задоволенню не підлягає. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed