Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

У січні 2025 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила суд встановити факт, що особа з анкетними даними [PERSON] , [INFO] є чоловіком заявниці, а також встановити факт, що анкетні дані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , належать одній і тій же особі - чоловіку заявниці. В обґрунтування заяви зазначено, що 26.10.1974 року між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, після реєстрації якого прізвище дружині присвоєно прізвище [PERSON] . В паспорті заявниці зазначено, що нею укладено шлюб із [PERSON] , а також в довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру чоловіку заявниці, прізвище, останнього, зазначено - [PERSON] . Однак, в подальшому при заміні паспорту радянського зразка на паспорт громадянина України, анкетні дані чоловіка заявниці [PERSON] були замінені на - [PERSON] . Заявниця вказує, що ці анкетні дані належать одній і тій самій особі, і відрізняються тільки однією літерою в прізвищі. [INFO] чоловік заявниці помер, та в свідоцтві про смерть було зазначено прізвище [PERSON] . Звернувшись до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про призначення заявниці пенсії в зв`язку із втратою годувальника, заявниці було в цьому відмовлено, у зв`язку із розбіжністю у зазначенні її прізвища [PERSON] із прізвищем чоловіка [PERSON] у свідоцтві про його смерть. Заявниця вказує, що змінити установчі анкетні дані її чоловіка на даний час не вбачається можливим, в зв`язку з його смертю, а тому з метою належної реалізації пенсійних прав заявниця вимушена звернутись до суду із даною заявою в порядку окремого провадження. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 07.01.2025, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. В січні 2025 року до суду від представника заінтересованої особи надійшли пояснення на заяву, відповідно до яких заінтересована особа просила залишити заяву без розгляду з огляду на те, що вимоги заявника в подальшому пов`язані із вирішенням спору про право. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.02.2025, заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 21.05.2025, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14.02.2025 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 02.06.2025 справа надійшла до канцелярії Подільського районного суду м. Києва. Заявниця та її представник подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги заяви підтримали повністю та просили їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути заяву без участі заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другою статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно вимог ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах від 05 червня 2024 року в справі № 557/1535/23(провадження № 61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі № 694/2318/23 (провадження № 61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі № 214/4921/23 (провадження № 61-15863св23) та інших. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилась [INFO] в с. Мала Вільшанка Обухівського району Київської області, та із 28.01.1981 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 26.10.1974 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, після реєстрації якого прізвище дружині було присвоєно [PERSON] . Відповідно до копії паспорту радянського зразка, [PERSON] народився [INFO] в с. Заріччя Маневицького району Волинської області. 03.02.2000 видано паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Заріччя Маневицького району Волинської області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 11.12.2024 заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою щодо переходу з пенсії за віком на пенсію, у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.12.2024 № 930070177513, [PERSON] відмовлено у переведенні пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із розбіжністю в її прізвищі та в прізвищі її чоловіка. Заявник вказує, що наявні розбіжності в написанні прізвища її чоловіка унеможливлюють реалізацію нею пенсійних прав, та на даний час неможливо виправити допущені за життя чоловіка описки в написанні його прізвища, а тому заявниця вимушена звернутись до суду із даною заявою про встановлення фактів, оскільки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що у наданих заявницею документах існує розбіжність у написанні прізвища її чоловіка при перекладі з російської мови, при цьому інформація щодо інших його даних, зокрема, імені та по-батькові, дати та місця народження, РНОКПП, тотожна, що виключає будь-який сумнів що надані заявницею документи належать її чоловіку, який помер. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був однією і тією ж особою, а тому є всі підстави вважати, що при видачі паспорту громадянина України було допущено помилку при написанні його прізвища. Крім того, суд приймає до уваги те, що для реалізації пенсійних прав заявниці необхідно встановити, що розбіжності в написанні її прізвища та прізвища її чоловіка допущені помилково, та чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування вимог заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, заявниця не має іншої можливості ніж в судовому порядку встановити юридичні факти, а наявні розбіжності в написанні прізвища її чоловіка унеможливлюють реалізацію заявницею її пенсійних прав, а відтак вимоги заяви підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved