Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно свого брата [PERSON] , який проживає: [ADDRESS] , на строк на шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: - заборонити перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; - заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування\~заяви зазначає,\~що вона\~проживає у\~ [ADDRESS] .\~За цією\~ж адресою\~проживає її\~рідний брат\~ [PERSON] разом\~зі своєю\~співмешканкою.\~ [PERSON] \~є власником\~2/3\~частин будинку\~за вищевказаною\~адресою,\~а [PERSON] \~є власником\~1/3\~частини зазначеного\~будинку на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом.\~Після смерті\~батьків,\~ [PERSON] \~створив їй\~неможливі умови\~проживання в\~будинку .\~Тривалий час\~ [PERSON] \~вчиняє відносно\~неї психологічне,\~економічне та\~фізичне насильство,\~чим створює\~їй неможливі\~умови проживання\~в будинку.\~ [PERSON] \~веде себе\~неадекватно,\~агресивно,\~погрожує вбити,\~застосовує фізичну\~силу -\~штовхає,\~б`є,\~ображає,\~висловлюється на\~її адресу\~нецензурною лайкою,\~обзиває принизливими\~словами,\~а також\~перешкоджає в\~користуванні земельною\~ділянкою,\~знищує городину,\~яку вона\~посадила.\~Також [PERSON] \~від`єднав частину\~будинку,\~яку вона\~займає,\~від електромережі,\~в результаті\~чого вона\~тривалий час\~позбавлена можливості\~користуватись електрикою,\~побутовою технікою.\~Внаслідок такої\~поведінки [PERSON] \~заявниця постійно знаходиться в стресовому стані, почувається удома в небезпеці. Вважає, що [PERSON] створив нестерпну обстановку для неї. З приводу таких неправомірних дій [PERSON] вона вимушена була неодноразово звертатись до поліції та суду. Працівниками поліції неодноразово виносились термінові заборонні приписи стосовно кривдника [PERSON] та складались протоколи про адміністративне правопорушення відносно кривдника за ч.1 ст. 173-2 КУпАП . Заводським районним судом м.Запоріжжя двічі виносились рішення про видачу обмежувального припису: рішення від 28.10.2021 року по справі № 332/4390/21 та рішення від 03.10.2022 року по справі № 332/2303/22. На даний час у СП ВП № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області триває розслідування кримінального провадження № 12023082030000089 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України відносно [PERSON] . Незважаючи на це, 20.01.2025 [PERSON] в котрий раз вчинив домашнє насильство відносно неї, погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, застосував фізичне насильство, а саме штовхав. Вона вимушена була викликати поліцію. В результаті, 20.01.2025 року винесено терміновий заборонний припис АА № 414640 стосовно постраждалої особи, яким строком на 3 доби [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства. 16.03.2025 [PERSON] знову вчинив домашнє насильство відносно неї, погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою, застосував фізичне насильство. Вона вимушена була викликати поліцію. В результаті, 16.03.2025 винесено терміновий заборонний припис АА № 414721 стосовно постраждалої особи, яким строком на 10 діб [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою від домашнього насильства та зобов`язано залишити місце проживання постраждалої особи. 27.03.2025 року постановою Заводського районного суду м.Запоріжжя [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Незважаючи на вжиті заходи, [PERSON] продовжує вчиняти домашнє насильство. Враховуючи викладене вважає, що домашнє насильство має тривалий характер та несе ризики здоров`ю та життю заявниці. На підставі викладеного, просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає в будинку [ADDRESS] строком на 6 (шість) місяців, із вищезазначеними тимчасовими обмеженнями. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в заяві. Представник заявника [PERSON] адвоката Лічман І.І. заяву про видачу обмежувального припису підтримала з підстав, які були зазначені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] зазначив, що заявницю він не б`є та не ображає, вона сама його провокує та словесно ображає. З постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2025 року у справі ЄУН 332/1443/25, відповідно до якої його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 гривень, він не згодний, однак цю постанову він не оскаржував. Іншого житла, крім того, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , він не має. В задоволенні заяви просив відмовити. При вирішенні заяви суд виходить з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з розділом\~IV\~глави\~13 ЦПК України\~визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-6 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~на строк від одного до шести місяців. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень\~статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі Закон № 2229-VIII). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини 2\~статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на рідних братів та сестер (п.11). На підставі пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. За змістом ч.2 ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина четверта статті 26 Закону). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні (частина перша статті 350-6 ЦПК України). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18(провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20). Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 Систематичність визначається, виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (див. постанову Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону. Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від\~24 лютого 2025 року у справі\~№ 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24). Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою в будинку [ADDRESS] зареєстрований та проживає її рідний брат [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2012 ( справа №2-1879/11, провадження №2/809/125/2012) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: ОП «ЗМБТІ», Заводський відділ державної виконавчої служби Запорізького МУЮ про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування житловим будинком, про зміну ідеальних часток власників, про виплату грошової компенсації за частку у спільному майні задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні [PERSON] будинком [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] закласти цеглою дверний пройом між кімнатами 1-5 та 1-6 у будинку [ADDRESS] . Визначено порядок користування житловим будинком [ADDRESS] між її співвласниками. Змінено ідеальні частки співвласників будинку [ADDRESS] . Рішення набуло законної сили 12.02.2013. 29.02.2024 до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування домоволодінням. Відповідно до ухвали судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.03.2024 (справа № 332/1221/24) у відкриті провадження у справі за позовною заявою\~ [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування домоволодінням відмовлено з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що спір між сторонами про визначення порядку користування домоволодінням\~за адресою: [ADDRESS] вже вирішено, є рішення суду, що набрало законної сили. Вищезазначена ухвала набрала законної сили. Отже, вбачається, що між сторонами тривалий час існує спір щодо користування житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року у справі ЄУН 332/4390/21 заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису, задоволено. Видано обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] : заборонено [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування): [ADDRESS] з постраждалою [PERSON] ; заборонено [PERSON] наближатися на 100 метрів до місця проживання, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців. Постановою Запорізького апеляційного суду\~від 11.01.2022 13.01.2022 у справі № 332/4390/21 апеляційну скаргу [PERSON] \~залишено без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2021 року у цій справі залишено без змін. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2022 року у справі ЄУН 332/2303/22 заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису, задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає в будинку [ADDRESS] . Встановлено заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладено на нього наступні обов`язки строком на 6 місяців: - заборонено наближатися на відстань 100 (сто) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] ; - заборонено перебувати в місці проживання (перебування): [ADDRESS] з постраждалою [PERSON] ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою - [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Також 16.03.2025 співробітником ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області був винесений терміновий заборонний припис серії АА № 414721 стосовно кривдника [PERSON] , терміном на десять діб, відповідно до якого 16.03.2025 о 11-30 год, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно сестри [PERSON] домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Терміновим заборонним приписом щодо кривдника [PERSON] встановлено обмежувальні заходи: зобов`язати залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено входити та перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 10 днів. Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2025 року у справі ЄУН 332/1443/25, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок. Як було встановлено судом, [PERSON] , 16.03.2025 о 11-30 год., перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно сестри домашнє насильство фізичного та психологічного характеру а саме: кричав, словесно ображав, погрожував, штовхав, внаслідок чого була завдана шкода психологічному та фізичному здоров`ю [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив пп.11 п.2 ст.3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашнього насильства». В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що дійсно між ним та його сестрою сталася побутова сварка. Сварки відбуваються регулярно з 2007 року після смерті їх матері. [PERSON] свою провину у вчиненому правопорушенні не визнав. Вина [PERSON] у вчиненому правопорушенні підтверджується такими доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 680756 від 16.03.2025; інформаційною довідкою старшого лейтенанта поліції від 16.03.2025; протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.03.2025; протоколами опитування особи від 16.03.2025; формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства; копією протоколу про терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 414721 від 16.03.2025; копією паспорта [PERSON] . Вказана постанова не оскаржувалася в апеляційному порядку та набрала законної сили. Крім того, на підтвердження фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства, заявниця надала терміновий заборонний припис, виданий інспектором ЗРУП ГУНП в Запорізькій області стосовно кривдника серії АА № 414640 від 20.01.2025, терміном на три доби, відповідно до якого 20.01.2025 року о 13.00 год, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї сестри [PERSON] . Терміновим заборонним приписом [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. При цьому суд вважає за потрібне зазначити, що вищевказана постанова автоматично не визначає ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявниці, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В той же час, постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2025 року у справі ЄУН 332/528/25, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУПАП, відносно [PERSON] , за протоколом про адміністративне правопорушення про те, що 20.01.2025 року о 13.00 год., [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї сестри, а саме кричав, словесно ображав, погрожував, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю [PERSON] , закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події та складу цього адміністративного правопорушення. Вказана постанова не оскаржувалася в апеляційному порядку та набрала законної сили. Таким чином, терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 414640 від 20.01.2025 не є достатніми доказами на підтвердження обставин високої вірогідності продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці. Відповідно до повідомлення Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 30.09.2024 за № Х-1038/40/01-2024, з 2022 року [PERSON] 9 разів зверталася до правоохоронних органів з приводу вчиненого відносно неї домашнього насильства. Як вбачається з повідомлення ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 07.04.2025 за № 1924/43/01/7-2025, відповідно вимог Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, звернення [PERSON] на спецлінію 102 від 01.04.2025 зареєстровано до ІПНП «Єдиний облік» Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - ЄО № 5378. За вказаними в заяві фактами проведено перевірку. За результатами перевірки рішення прийнято згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян», оскільки підстави для прийняття рішення про внесення відповідних відомостей до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань, на теперішній час, відсутні. Заявниці роз`яснено право на оскарження прийнятого рішення. Як вбачається з повідомлення ВП №1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області від 14.04.2025 за № 2102/43/01/4, відповідно до вимог Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, звернення [PERSON] від 20.03.2025 було зафіксовано у відділенні поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області та прийнято до уваги, також зареєстровано до ІПНП «Єдиний облік» відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області - ЄО № 4908. За вказаними в заяві фактами проведено перевірку. За результатами перевірки рішення прийнято згідно з вимогами Закону України «Про звернення громадян», оскільки підстави для прийняття рішення про внесення відповідних відомостей до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань, на теперішній час, відсутні, однак було встановлено, що 16.03.2025 року за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вятська буд.9 між заявницею та гр. [PERSON] , [INFO] був конфлікт, дана подія зареєстровано до ЖЄО № 1119 від 16.03.2025 року, на місце події здійснив виїзд екіпаж ЗРУП ГУНП в Запорізькій області «Крути». На місці події відносно гр. [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП серії ВАД № 680756 від 16.03.2025 та винесено ТЗПСК серії АА № 414721 від 16.03.2025 терміном на 10 діб. Заявниці роз`яснено право на оскарження прийнятого рішення. Крім того, підтвердження фактів домашнього насильства заявниця надала лист відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за № 124/43/01/3-2025 від 10.01.2025, яким представницю потерпілої [PERSON] адвоката Насонову М. повідомлено про те, що у провадженні слідчого підрозділу відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 12023082030000089 від 31.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. На даний час старшим слідчо-оперативної групи з розкриття, та розслідування вказаного кримінального правопорушення визначено слідчого СВ відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Тетерю Олександра Георгійовича, в провадженні якого і перебуває вказане кримінальне провадження. Досудове розслідування кримінального провадження № 12023082030000089 триває. Враховуючи вищевикладене, із наданих заявницею доказів судом встановлений факт вчинення [PERSON] щодо заявниці протягом останніх чотирьох років одного епізоду домашнього насильства, а саме адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що мало місце 16.03.2025; інших доказів того, що [PERSON] скоював протиправні дії щодо заявниці до заяви не надано, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише постановою суду у справі про адміністративне правопорушення або вироком суду у кримінальному провадженні. Судом враховано, що застосування обмежувального припису являє собою істотне втручання у зміст права на повагу до приватного життя та права на житло. Отже застосування таких заходів слід оцінювати в контексті відповідності їх принципу нагальної необхідності таких заходів у демократичному суспільстві (легітимність мети та пропорційність). Зміст принципу пропорційності полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла та до приватного життя, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. У справі № 640/23804/18 Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2019 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав, що звернення заявника до органів поліції не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству. У справі № 635/4854/19-ц Верховний Суд у своїй постанові від 02 вересня 2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, вказав на аналогічне, зокрема уточнив, що внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом про запобігання домашньому насильству, оскільки рішень по вказаним фактам або іншим конфліктним ситуаціям між сторонами компетентними органами не приймалося, в досудових розслідуваннях на час прийняття судових рішень судами попередніх інстанцій були відсутні пред`явлення підозр будь-якій особі. Фактично аналогічні висновки щодо звернення до компетентного органу із заявою про вчинене домашнє насильство або наявності відкритих кримінальних проваджень без результатів по ним (зокрема, визнання особи винною у заявлених кримінальних порушеннях) як недостатніх доказів для задоволення заяв про видачу обмежувального припису відповідно до Закону про запобігання домашньому насильству також містяться у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, від 05 березня 2020 року у справі № 755/5273/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19. Крім того, слід звернути увагу на наступне. Відповідно до практики ЄСПЛ будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, зокрема, заходи втручання мають бути передбачені національним законодавством (дивитись, наприклад, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» («Shchokin v. Ukraine», заяви № 23759/03 та № 37943/06, п.п. 50-51). При цьому таке втручання має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (дивитись, наприклад, рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява № 4909/04, п. 39). Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Разом із тим, в межах даної справи позивачем не доведено наявності підстав для застосування заходу втручання у право на мирне володіння майном і обмеження права заінтересованої особи на житло, місце його проживання в якому зареєстроване, оскільки не доведено необхідності забезпечення безпеки заявника шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», так і не доведено, що таке втручання в права і свободи особи є пропорційним. Оцінюючи межі втручання у права і свободи кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи, суд бере до уваги, що матеріалами справи не встановлено наявність у [PERSON] іншого житла. Крім того, судом враховується, що [PERSON] постійно проживає в одному із заявницею будинку, який поділений на дві частини. При цьому у суду відсутні відомості щодо наявності у нього іншого житла, отже застосування запропонованих заявниками заходів, зокрема щодо заборони перебування за місцем проживання та наближення до вказаної адреси може привести до порушення права [PERSON] на житло. Отже, вимоги заяви щодо заборони [PERSON] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що співпадає з місцем реєстрації та проживання [PERSON] ; враховуючи, що [PERSON] іншого житла у власності не має, - що не відповідає зазначеним вище нормам. Крім того, суд зауважує, що заявляючи вимогу про заборону [PERSON] наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] , остання, однак не зазначає конкретних місця місць частого відвідування, про заборону наближення до яких просить установити таку, відтак вказана вимога не конкретизована що унеможливлює її застосування. Заява [PERSON] до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення не підтверджують факт вчинення особою насильства, та за приписами ст. 62 Конституції України не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку. Крім того, суд враховує, що притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП не є безумовною підставою для застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки після 12 квітня 2023 року відсутні відомості про будь-які конфлікти між заявником та заінтересованою особою, та продовження вчинення домашнього насильства. Звернувшись до суду 10 червня 2025 року, [PERSON] не обґрунтувала, які саме дії [PERSON] після 16 березня 2025 року (дата вчинення домашнього насильства відносно [PERSON] ) стали підставою для подання даної заяви до суду. Посилання заявниці на те, що [PERSON] перешкоджає їй в користуванні земельною ділянкою, знищує городину, яку вона посадила, а також те, що [PERSON] від`єднав частину будинку, яку вона займає, від електромережі, в результаті чого вона тривалий час позбавлена можливості користуватись електрикою, побутовою технікою, нічим не підтверджені, результати звернень [PERSON] з цих приводів до суду, а також організацій, що обслуговують електромережі, відсутні. Суд приймає до уваги, що спір між сторонами щодо користування нерухомим майном не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 10 лютого 2023 року в справі № 676/3259/22 (провадження № 61-10646св22). Наданий [PERSON] лист з відділення поліції № 1 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області за № 124/43/01/3-2025 від 10.01.2025, з якого вбачається наявність кримінального провадження № 12023082030000089 від 31.01.2023, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, не свідчать про те, що [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності за вчинення фізичного насильства відносно неї. У постанові Верховного Суду від 7 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту». У постанові у справі №753/8626/19 Верховний Суд дійшов висновку, що «правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вказаного Закону, а судами не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису». Відповідно до частин першої, п`ятої і шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити частково, щодо [PERSON] слід встановити обмежувальний припис в частині заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; в іншій частині заявлених вимоги слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial