Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

25.03.2025 через підсистему "Електронний суд" на електронну пошту Корольовського районного суду м.Житомира надійшла позовна заява представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Дармограй Анастасії Тимофіївни до [PERSON] . В обгрунтування вимог представник позивача зазначила, що 07.10.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір №453207-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач надав відповідачу кредит в сумі 10000,00 грн строком до 27.01.2023 року під фіксовану процентну ставку -2,00000000, знижена процентна ставка- 1,16395 процентів за кожен день користування Кредитом. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 453207-КС-003 позичальника [PERSON] , відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 453207-КС-003 на загальну суму 3290,00 грн. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 20.03.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 453207-КС-003 про надання кредиту, в розмірі 26 593,78 грн., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту -9 615,60 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 16 362,18 грн.; - суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн. Враховуючи викладені обставини представник позивача звуертається до суду з цим позовом. Сторони чи їх представники в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Представник позивача в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача., в задоволенні позову-відмовити Верховний Суд у постановах від 13.11.2020 у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08.12.2021 у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 07.10.2022 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір №453207-КС-003 про надання кредиту в сумі 10000,00 грн строком до 27.01.2023 під фіксовану процентну ставку в день- 2%, занижена процентна ставка - 1,16395 процентів за кожен день користування Кредитом комісія за надання кредиту 1500,00 грн (а.с. 43-49). 07.10.2022 року [PERSON] прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №453207-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-7823, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. 07.10.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] було укладено Договір № 453207-КС-003 про надання кредиту в сумі 10000,00 грн строком до 27.01.2023 під фіксовану процентну ставку в день- 2%, занижена процентна ставка - 1,16395 процентів за кожен день користування Кредитом, комісія за надання кредиту 1500,00 грн., який підписаний одноразовим ідентифікатором UA-7823 у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». При цьому п.3.2.3 Договору сторони погодили графік погашення платежів за умовами якого відповідач мав сплатити до 27.01.2023 8 платежів по 2630,00 грн, що сукупно 21040,00 грн з яких 10000,00 грн - тіло кредиту,9540,00 грн відсотки за користування кредитом. Також відповідач мав сплатити двома платежами 1500,00 грн комісії за вдачу кредиту.(а.с.35-42) ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА" зафіксувало послідовність дії [PERSON] з 11:04:26 07.10.2023 по 11:06:29 07.10.2023 (а.с.59-60) Анкета Клієнта [PERSON] свідчить, що для отримання кредиту вона вказала банківську картку [NUMBER] (а.с.62) 06.03.2025 АТ "ТАСКОМБАНК" надав підтвердження, що 07.10.2022 об 11:09:20 Банк здійснив перерахунко коштів [PERSON] в сумі 10000,00 грн. Призначення: згідно кредитного договору №453207-КС-003 від 07.10.2022 (а.с.63) Правила надання споживчих кредитів, що долучені до позовної заяви не містять підписів відповідача (а.с.64-83) На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ "Приватбанк" повідомило, що [PERSON] емітовано пластикову картку [NUMBER] (а.с.125). Також Банк надав виписку за період з 07.10.2022 по 27.01.2023 з якої вбачається , що 07.10.2022 [PERSON] на картку [NUMBER] надійшло 10000,00 грн, які відразу перераховані з картки (а.с.129) . За розрахунком представника позивача через неналежне виконання умов договору № 453207-КС-003 від 07.10.2022 у [PERSON] станом на 20.03.2025 року утворилась заборгованість в сумі 26 593,78 грн., що складається з наступного: - суми прострочених платежів по тілу кредиту -9 615,60 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 16 362,18 грн.; - суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн (а.с.20-30). Таким чином суд встановив, що між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог суд прийшов наступного. За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано (постанова Верховного Суду від 09.09.2020 (справа №732/670/19), від 12.01.2021 (справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). 07.10.2022 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] було укладено Договір № 453207-КС-003 про надання кредиту в сумі 10000,00 грн строком до 27.01.2023 під фіксовану процентну ставку в день- 2%, занижена процентна ставка - 1,16395 процентів за кожен день користування Кредитом, комісія за надання кредиту 1500,00 грн., який підписаний одноразовим ідентифікатором UA-7823 у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». При цьому п.3.2.3 Договору сторони погодили графік погашення платежів за умовами якого відповідач мав сплатити до 27.01.2023 8 платежів по 2630,00 грн, що сукупно 21040,00 грн з яких 10000,00 грн - тіло кредиту,9540,00 грн відсотки за користування кредитом. Також відповідач мав сплатити двома платежами 1500,00 грн комісії за вдачу кредиту.(а.с.35-42) Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, вважає, що договір про надання кредиту № 453207-КС-003 від 07.10.2022 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та [PERSON] було укладено оскільки в ньому передбачено всі істотні умови та він підписаний сторонами, відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора UA-7823, Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На виконання ухвали суду про витребовування доказів АТ КБ "Приватбанк" повідомило, що [PERSON] емітовано пластикову картку [NUMBER] (а.с.125). Також Банк надав виписку за період з 07.10.2022 по 27.01.2023 з якої вбачається , що 07.10.2022 [PERSON] на картку [NUMBER] надійшло 10000,00 грн, які відразу перераховані з картки (а.с.129) . Таким чином, позивач свої зобов`язання виконав надавши 07.10.2022 відповідачу 10000,00 грн на його картку [NUMBER] . Натомість [PERSON] свої зобов`язання не виконала в повній мірі та не повернула до 27.01.2023 кредит, відсотки за користуваня кредитом та не сплатила 1500,00 грн комісії. За розрахунком представника позивача через неналежне виконання умов договору № 453207-КС-003 від 07.10.2022 у [PERSON] станом на 20.03.2025 року утворилась заборгованість в сумі 26 593,78 грн., що складається з наступного: - суми прострочених платежів по тілу кредиту -9 615,60 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 16 362,18 грн.; - суми прострочених платежів за комісією - 616,00 грн (а.с.20-30). Так відповідач у строк обумовлений графіком до 21.10.2022 сплатив 1 платіж на суму 2630,00 грн , з яких 1629,60 грн зараховано на погашення відсотків, 116,40 грн на погашення кредиту, а 884,00 грн на погашення комісії за видачу кредиту. Н атомість другий платіж, який необхідно було сплатити до 04.11.2022 відповідач сплатив частково в сумі 660,00 грн з яких 392,00 грн зараховано на відсотки,а 268,00 грн на погашення кредиту. Отже відповідач сплатив лише 384,40 грн тіла кредиту, 2021,60 грн відсотків та 884,00 грн комісії за видачу кредиту. Оскільки відповідач не дотримався графіку погашення заборгованості відповідач на виконання п 3.2.3 Договору нарахував відсотки за користування кредитом, в розмірі передбаченому п.2.4 Договору в межах дії договору - до 27.01.2023. Розрахунок заборгованості за процентами та кредитом суд вважає правильним, контррозрахунку сторона відповідача не надала, а тому в цій частині позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Щодо комісії за видачу кредиту. Так п. 2.5 договру №453207-КС-003 від 07.10.2022 передбачено що за видачу кредиту сплачується комісія в сумі 1500,00 грн. Вказана сума включена до крафіку платежів. Відповідач ма в сплатити її двома частинами, до 21.10.2022 в сумі 884,00 грн та до 04.11.2022- 616,00 грн (п.2.3.2 Договору) 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту, а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, [PERSON] погашено заборгованість по комісії у розмірі 884,00 грн у строк передбачений договором, тобто 20.10.2022 наступний платіж в сумі 616,00 грн мав бути погашений 04.11.2023 проте цього не відбулося, отже заборгованість відповідача по комісії за надання кредиту становить 616,00 грн (1500,00 грн - 884,00,00 грн =616,00 грн). Отже і в цій частині вимоги представника позивача є такими, що підлягають до задоволення. Таким чином позов представника позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 453207-КС-003 від 07.10.2022 року є таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив 2422,40 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №4726 від 24.03.2025 (а.с.19) , які зараховані до спеціального фонду державного бюджету (а.с.111) Оскільки позов задоволено повністю то за загальним правилом відповідач мав би компенсувати позивачу 2422,40 грн судового бору Проте відповідач має 2 групу інвалідності безстроково (довідка до Акта огляду МСЕК серії 12ААГ №421555) Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю; Отже, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає в силу положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" За таких обставин 2422,40 грн підлягають компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, як те передбачено ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved