Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулися з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] (далі [PERSON] , [PERSON] ) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного договору. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Зазначене приміщення належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та виведено з житлового фонду для введення підприємницької діяльності. Зазначене нежитлове приміщення відвідачів знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, підключеному до централізованої системи опалення. У зв`язку із тим, що відповідачі не проявляли власної ініціативи на укладання договору, 22 лютого 2021 року позивач звернувся до [PERSON] , [PERSON] з листом з проханням укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, як власників приміщення. Лист було направлено на адресу: [ADDRESS] , однак відповідачі не отримали лист. Позивачем в період часу з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року проводилось постачання теплової енергії та згідно до розрахунку споживання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] поставлено теплову енергію на загальну суму 133580,84 гривень, при розрахунку наданих відповідачам послуг застосовувались тарифи, передбачені для групи «інші споживачі», оскільки відповідачі споживали теплову енергію для обігріву належного їм на праві приватної власності нежитлового приміщення. Крім того, просили стягнути з відповідачів понесені судові у розмірі 2270,00 гривень. Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного\~позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07 грудня 2021 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі ухвалене заочне рішення за яким позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» задоволені та солідарно стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» суму заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року в розмірі 133580,84 гривень Стягнуто судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 гривень, по 1135,00 гривень з кожного. Ухвалою суду від 14 вересня 2023 року скасоване заочне рішення та справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою суду від 07 грудня 2023 року розгляд справи зупинений у зв`язку зі смертю відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 18 січня 2024 року розгляд справи поновлений. Ухвалою суду від 25 березня 2024 року залучені правонаступники відповідача [PERSON] [PERSON] , [PERSON] . 23 квітня 2024 року представником позивача надано до суду позовну заяву, відповідно до якої позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» протягом періоду з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року здійснював постачання теплової енергії на користь відповідачів без договору на таке постачання. Відповідачі споживали теплову енергію для обігріву належного їм на праві приватної власності нежитлового приміщення, то позивачем при розрахунку наданих відповідачам послуг застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі». Відповідно до Розрахунку споживання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року поставлено теплової енергії у кількості 78,02Гкал на загальну суму 133580,84 гривень. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна, власниками нежитлового приміщення № 1, вбудованого в перший поверх двоповерхового житлового будинку, загальною площею 110,3 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] розмір частки та [PERSON] розмір частки . [PERSON] помер [INFO] , правонаступниками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які успадкували частину, що належала померлому. Отже, загальна сума, що підлягає стягненню становить 133580,84 гривень, а тому з [PERSON] підлягає до стягнення сума заборгованості у розмірі 66790,42 гривень (відповідно розміру частки ), а з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість у сумі 66790,42 гривень з врахуванням успадкованої частки у розмірі після померлого [PERSON] 28 червня 2024 року до суду поданий відзив на позову заяву, відповідно до якого стороною відповідача [PERSON] вказано, що вони просять відмовити у позові, оскільки порушений порядок нарахування плати за користування тепловою енергією, невірно наведений розрахунок та порушений строк позовної давності. 21 липня 2024 року представник позивача подала суду відповідь на відзив, де підтримала позовні вимоги. 10 червня 2025 року представником відповідача Волкової С.А. подана суду заява про застосування строків позовної давності за період з 13.11.2014 року по 11.03.2017 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, послалася на обґрунтування позовних вимог, як вказано у позовній заяві та інших письмових заявах. У раніше проведених судових засіданнях представник відповідача [PERSON] адвокат Амельчишин О.В. заперечував проти позову, вказав, що він не обґрунтований, суду надані невірні розрахунки та відсутні підстави для задоволення позову. Підтримав свої обґрунтування, що вказані у відзиві та інших письмових заявах. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить нежитлове приміщення, вбудоване в перший поверх двоповерхового житлового будинку, загальна площа - 110,3 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №236841465 від 14.12.2020. Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» 16.03.2017 перетворено у Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з частиною 2 статті 108 Цивільного кодексу України Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є правонаступником Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль». В результаті проведення державної реєстрації змін до статуту Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства», змінено найменування товариства з Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що 14.05.2018 внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Позивач є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією у розумінні статті 1 Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію. Позивач АТ\~«Криворізька теплоцентраль»\~протягом періоду\~з 13.11.2014\~року по\~01.05.2021\~року здійснював постачання теплової енергії на користь відповідачів без договору на таке постачання. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль» передані об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста. Таким чином, виконавцем послуги з теплопостачання для будинку [ADDRESS] є позивач АТ «Криворізька теплоцентраль». На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради позивач вчасно розпочинав опалювальні сезони 2014-2021 років у місті Кривому Розі. Факт належного виконання позивачемвАТ «Криворізька теплоцентраль» зобов`язання щодо постачання теплової енергії Відповідачам у період з 13.11.2013 року по 01.05.2021 року також підтверджується Актами подачі теплоносія та припинення подачі теплоносія за адресою: [ADDRESS] : Акт від 27.10.2014 року №5113 про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 14.04.2015 року №5522 про припинення подачі теплоносія в будівлю; Акт від 19.10.2015 року №5657 про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 07.04.2016 року № 5962 про припинення подачі теплоносія в будівлю; Акт від 21.10.2016 року №6189 про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 28.03.2017 року № 6568 про припинення подачі теплоносія в будівлю; Акт від 29.10.2017 року № б/н про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 03.04.2018 року №8368 про припинення подачі теплоносія в будівлю; Акт від 12.11.2018 року б/н про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 08.14.2019 року б/н про припинення подачі теплоносія в будівлю; Акт від 25.10.2019 року б/н про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 15.04.2020 року б/н про припинення подачі теплоносія в будівлю; Акт від 29.10.2020 року б/н про подачу теплоносія в будівлю; Акт від 14.04.2021 року б/н про припинення подачі теплоносія в будівлю. 22.02.2021 року позивач звертався до [PERSON] та [PERSON] з листом за №1137/30 з проханням укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, як до власників (на момент звернення) приміщення [ADDRESS] . Лист було направлено за адресою: [ADDRESS] , за зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, АТ «Криворізька теплоцентраль» протягом періоду з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року здійснювали постачання теплової енергії на користь відповідачів без договору на таке постачання. Зазначене нежитлове приміщення відповідачів знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, підключеному до централізованої системи опалення, а отже, відповідачі фактично весь час отримували теплову енергію без укладення відповідного договору. Обов`язок споживача щомісячно здійснювати\~оплату теплопостачальній\~організації за\~фактично отриману\~теплову енергію встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». 01\~травня 2019\~року вступив\~в дію\~Закон\~України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017р.\~№ 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 5 Закону № 2189-VIII,\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 1, 5 частини другої\~статті 7 зазначеного Закону\~\~встановлено,\~що індивідуальний\~споживач зобов`язаний\~укладати договори\~про надання\~житлово-комунальних\~послуг у порядку і випадках, визначених законом;\~\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 1 частини першої\~статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~24.06.2004р.\~№1875-ІV, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин між сторонами, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 1 та 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Суд вказує, що відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача (п. 1 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 9 Закону № 2189-VIII, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст. 21 вказаного Закону, одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених\~статтею 16\~цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору(ч. 2\~ст. 9 Закону № 2189-VIII). Таким\~чином,\~згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15. Суд доходить висновку, що позивач на виконання своїх зобов`язань поставив відповідачам теплову енергію за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання, а відповідачі зобов`язані оплатити отриману послугу з постачання теплової енергії. Оскільки відповідачі споживали теплову енергію для обігріву належного на праві приватної власності нежитлового приміщення, то позивачем при розрахунку наданих відповідачам послуг застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі». Відповідно до поданого суду розрахунку споживання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] за період з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року поставлено теплову енергію у кількості 78,02Гкал на загальну суму 133580,84 гривень. Судом перевірений\~розрахунок та\~він відповідає п. 17 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 3.10.2007 року №1198 (далі Правила), відповідно до якого, для обліку відпуску та споживання теплової енергії застосовуються прилади комерційного обліку, занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, або ті, пройшли державну метрологічну атестацію. Відповідно п. 20 Правил у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Вузол комерційного обліку теплової енергії на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в період з 13.11.2014 року по 01.05.2021 року не був встановлений. Обсяг спожитої теплової енергії на вказане приміщення за період з листопада 2014 року по квітень 2021 року проводилось розрахунковим способом відповідно до «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні». На підставі наведеного, суд зазначає, що доводи сторони відповідача про невірне проведення розрахунку споживання теплової енергії за поставлену теплову енергію є безпідставними. Наведений розрахунок позивачем є правильним та проведеним у відповідності до встановлених правил. Згідно\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 322 ЦК України,\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Суд встановив, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 01.06.2022 року. Спадщину після померлого [PERSON] прийняли його діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкта нерухомого майна, власниками нежитлового приміщення № 1, вбудованого в перший поверх двоповерхового житлового будинку, загальною площею 110,3 кв. м., розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] розмір частки та [PERSON] розмір частки . Після смерті [INFO] [PERSON] правонаступниками є [PERSON] та [PERSON] , які успадкували частки, що належала померлому. Судом встановлена загальна сума заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 133580,84 гривень за період 13.11.2014 року по 01.05.2021 року. Враховуючи наведене та відповідно до розміру частки , з [PERSON] підлягає до стягнення сума заборгованості у розмірі 66790,42 гривень, а з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути у солідарному порядку заборгованість у сумі 66790,42 гривень з урахуванням успадкованої частки після померлого [PERSON] . Вирішуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності до даного позову, суд вказує наступне. Частиною третьою статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. До суду подана заяв про застосування позовної давності, однов вона не може бути задоволена з наступних підстав. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за період 13.11.2014 року по лютий 2017 року строк позовної давності сплинув, а з 01 березня 2017 року строки загальної позовної давності продовжені, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану. На підставі вказаного вище обґрунтування, суд вказує, що загальний розмір заборгованості за період з 01.03.2017\~року по\~01.05.2021\~року становить\~811691,01\~гривень.\~Таким чином,\~з відповідача [PERSON] слід стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного Договору за період з 01.03.2017 року по 01.05.2021 року у розмірі 40845,50 гривень; з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнути солідарно заборгованість за спожиту теплову енергію в рамках неукладеного Договору за період з 01.03.2017 року по 01.05.2021 року у розмірі 40845,50 гривень Суд вказує, що доводи сторони відповідача про невизнання позову не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наведеними вище обґрунтуваннями. Відповідачами не спростований розрахунок, що наданий позивачем, та не доведено про його невірне обчислення. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України\~стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial