Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», у порядку представництва, котре згідно довіреності здійснює Підлетейчук М.М., 26.04.2025 року, сформувавши документ у системі «Електронний суд», подав в Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідачки [PERSON] заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1339-4683 від 28.01.2024 року у загальному розмірі 42 000 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 422 грн. 40 коп., позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідачки [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.01.2024 року між сторонами у справі, за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», та в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1339-4683. Відповідно до умов цього кредитного договору, позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» взяв на себе зобов`язання надати відповідачці [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: 1) сума кредиту - 8 400 грн.; 2) строк кредитування - 300 днів; 3) базовий період - 14 днів; 4) знижена % ставка - 2,50 % в день; 5) стандартна % ставка - 2,50 % в день. Позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019 року), видав відповідачці [PERSON] кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний зазначеною відповідачкою в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 року на карту отримувача (відповідачки [PERSON] ), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Своєю чергою, відповідачка [PERSON] підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме отримавши кредитні кошти, відповідачка [PERSON] не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі неотримання нею грошових коштів. В подальшому, відповідачка [PERSON] , всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушила вищезазначені умови кредитного договору, і, в підсумку, не повернула в повному обсязі кредит позивачеві ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а також не виконала у повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед вказаним позивачем за кредитним договором, навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. Так, станом на 24.03.2025 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 71 400 грн., а саме: 1) прострочена заборгованість за кредитом - 8 400 грн.; 2) прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 63 000 грн.. Разом з тим, позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було прийнято рішення про можливість застосування до відповідачки [PERSON] програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання їй заборгованості за нарахованими процентами у сумі 29 400 грн.. Враховуючи вищезазначене, позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить суд у межах пред`явлених позовних вимог стягнути з відповідачки [PERSON] не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, зокрема: 1) прострочену заборгованість за кредитом - 8 400 грн.; 2) прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 33 600 грн., що разом становить 42 000 грн., підсумовує зміст своєї позовної заяви ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подала, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 29.04.2025 року вважається такою, що їй вручена первинно 08.05.2025 року та повторно 21.05.2025 року. Відповідно, відповідачка [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників не надходило. Заяви та клопотання сторін у справі. Позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», у порядку представництва, котре згідно довіреності здійснює Підлетейчук М.М., 26.04.2025 року, у змісті пред`явленого позову, заявив клопотання про розгляд справи за таким позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», у порядку представництва, котре згідно довіреності здійснює Підлетейчук М.М., 26.04.2025 року, до пред`явленого позову, долучив письмове клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Інших заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 29.04.2025 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 29.04.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, з-поміж іншого,вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Задоволено клопотання позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд цієї справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, без проведення судового засідання, протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Інші процесуальні дії у цій справі не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що 28.01.2024 року між сторонами у цій справі, за допомогою вебсайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», та в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1339-4683. Відповідно до пункту 2.1. цього договору, позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» як кредитодавець відкриває для відповідачки [PERSON] як позичальниці кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Пунктом 2.2. визначено, що позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відкрив кредитну лінію для відповідачки [PERSON] шляхом надання їй грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих її потреб як позичальниці, а вона зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. У відповідності до пунктів 4.10. і 4.12. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за промоставкою та/або зниженою, та/або пільговою процентною ставкою). Строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит відповідачці [PERSON] : 300 календарних днів з моменту перерахування їй кредиту. Дата повернення (виплати) кредиту - 22.11.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Продовження строку кредитування в односторонньому порядку сторонами не допускається. Подовження строку кредитування є можливим виключно за взаємною згодою сторін в процесі реструктуризації кредитних зобов`язань відповідачки [PERSON] (копії містяться у справі, а. с. 19-37). Позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надав відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 8 400 грн. на її банківський рахунок, що підтверджується довідкою про перерахування суми кредиту № 1339-4683 від 28.01.2024 року та листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay (копії містяться у справі, а. с. 38-41). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1339-4683 від 28.01.2024 року відповідачки [PERSON] , станом на 24.03.2025 року остання порушувала графік обов?язкових платежів, не здійснювавши обов`язкові платежі, як наслідок, погашення отриманого кредиту протягом усього його строку дії не здійснила, як наслідок, утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 71 400 грн., а саме: 1) прострочена заборгованість за кредитом - 8 400 грн.; 2) прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 63 000 грн. (копія міститься у справі, а. с. 42-44). Відтак, позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці [PERSON] кошти за договором про споживчий кредит у встановленому розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак остання в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань у наведеній частині, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість. При цьому, розмір спірної заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідачкою [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитним договором, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», «Про захист прав споживачів», іншими актами цивільного законодавства. Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, котрі полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Чинний ЦК України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як зазначено в частинах 1-3 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом (ч. 7 ст. 1056-1 ЦК України) Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Закон України «Про споживче кредитування» регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті (ст. 3 Закону). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, загальний розмір наданого кредиту; строк, на який надається кредит; процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 ч. 3 ст. 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит (пункти 3, 5, 8, 9, 11 ч. 3 ст. 9 Закону). Особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит врегульовано у ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає, що споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. За порушення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, процентна ставка за кредитом, порядок її обчислення, порядок сплати процентів не можуть бути змінені у бік погіршення для споживача. Застосування штрафу та пені за одне й те саме порушення споживачем зобов`язання за договором про споживчий кредит заборонено. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною 5 Законом № 3498-IX, який набрав чинності з 24.12.2023 року. Положення ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно. Так, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто до 20.08.2024 року включно, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 року); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року включно). Тобто, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1 %, починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, тобто з 21.08.2024 року. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по теперішній час. Законом України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України пунктом 18. Зокрема, вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної у ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі за єдиним унікальним номером 723/304/16-ц (номер провадження 14-360цс19) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28.03.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 444/9519/12 (номер провадження 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 912/1120/16 (номер провадження 12-142гс19) вказано, що: «проценти, встановлені у ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь між сторонами у справі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору № 1339-4683 від 28.01.2024 року, такий правочин створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим такий правочин є обов`язковим для виконання його сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідачка [PERSON] не виконала зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість нею у встановленому порядку та сумі не погашено. В той-же час, судом також було враховано, що розмір спірної заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою [PERSON] не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано. Тому, встановивши, що на дату завершення строку кредитування у відповідачки [PERSON] була наявна заборгованість за тілом кредиту, розмір котрої нею не спростований, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у повному обсязі. Щодо стягнення заборгованості за процентами, то суд враховує, що після настання строку повернення кредиту ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» як позикодавець мав право на стягнення з [PERSON] як позичальниці тільки сум, передбачених положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки проценти, встановлені у ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за кредитним, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отож, суд також вважає, що наявні підстави і для стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими протягом строку кредитування, розмір котрої відповідачкою [PERSON] також не спростований. При цьому, судом було враховано, що проценти нараховані позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виключно протягом строку кредитування, у розмірі, визначеному договором, процентна ставка є спочатку пільговою, а в подальшому стандартною (базовою) ставкою, що виключає їх кваліфікацію як міру відповідальності, зокрема, як неустойку, визначену у ст. 551 ЦК України, а, відтак, і можливість звільнення від сплати такої на підставі положень як ЦК України, так і положень Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, ст. 21 цього Закону. При цьому, розмір процентів, погоджений сторонами в укладеному між ними 28.01.2024 року кредитному договорі № 1339-4683, хоча й не узгоджується у повній мірі з положеннями Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що набула чинності з 24.12.2023 року), та свідчить про часткове зловживання правом з боку позивача ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» під час їх нарахування у збільшеному розмірі, зокрема спершу після 22.04.2024 року, потім - упродовж наступних 120 днів з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року включно, й потім - починаючи з 21.08.2024 року, проте суд враховує, що позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було прийнято рішення про можливість застосування до відповідачки [PERSON] програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання їй заборгованості за нарахованими процентами у добровільному порядку, після чого позивач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» просить суд у межах пред`явлених позовних вимог стягнути з відповідачки [PERSON] не повну суму заборгованості за процентами за кредитним договором, а лише її частину, зокрема прострочену заборгованість за нарахованими процентами у сумі 33 600 грн., замість такої заборгованості у сумі 63 000 грн.. А тому, на переконання суду, нарахування позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» процентів за користування кредитом у розмірі, що частково не узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», є у даному конкретному випадку не істотною обставиною, в силу зменшення у подальшому позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» з власної ініціативи розміру заборгованості за процентами на суму майже 29 400 грн., що є більш, аніж достатнім, порівняно із можливим розрахунком такої заборгованості у відповідності до вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на усе вищевикладене, позовні вимоги, пред`явлені позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають до задоволення у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат у справі. Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 422 грн. 40 коп., підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, та підлягають стягненню на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved