Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

23.07.2024 заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить визнати свою сестру по материнській лінії [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши її [PERSON] , [INFO] , опікуном. Вимоги мотивувала тим, що її сестра по маминій лінії [PERSON] є інвалідом І групи категорії «А» безтерміново, визначено потребу в постійному сторонньому догляді та нагляді. Психічні розлади сестри заявниці характеризуються розладом поведінки та особистості останньої епілепсії. Дуже частими є прояви зміни настрою [PERSON] , втрати контролю поведінки, роздратованість та агресія. [PERSON] не в змозі самостійно забезпечити своє нормальне життя, не може в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, постійно потребує стороннього догляду та опіки. Враховуючи все вищевикладене, просила задовольнити заявлені вимоги. 24.07.2024 відкрито провадження у справі за вказаною заявою. 06.08.2024 ухвалою суду призначено судово психіатричну експертизу та провадження у справі було зупинено. 16.06.2025 провадження у справі відновлено у зв`язку з поверненням справи з експертної установи, проте ухвала суду про судово психіатричну експертизу була не виконана експертом через неявку до експертної установи [PERSON] . В судове засіданні заявниця та її представник не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник [PERSON] адвокат Розторгуєва В.Б. в судовому засіданні поклалася на розсуд суду при вирішенні заявлених вимог. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про доцільність призначення опікуна надано суду не було. Суд, дослідивши докази у справі, вислухавши представника [PERSON] , дійшов такого. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Встановленню судом факту відповідають цивільні правовідносини про визнання фізичної особи недієздатною, які регулюються нормами ЦК України та ЦПК України. Стаття 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Судом встановлено, що заявниця при зверненні до суду вказала, що є сестрою по материнській лінії [PERSON] , одна на підтвердження цього факту нею не були додані відповідні документи. Згідно з висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психіатричного розладу №117/201 від 05.04.2024 [PERSON] потребує постійного стороннього догляду ( а.с. 8). Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Відсутність висновку судово-психіатричної експертизи позбавляє суд встановити, що [PERSON] неспроможна розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Виходячи з вищевикладеного, матеріали справи не дають жодних підстав для встановлення тієї обставини, що [PERSON] внаслідок хвороби не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною, а також відсутні підстави для призначення опікуна, оскільки відповідно до вимог ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Враховуючи усі обставини справи, суд доходить висновку, що заява про визнання особи недієздатною та призначення опікуна задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed