Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю із Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що 13 грудня 2022 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу у стороні народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина проживає разом із позивачем. Разом з цим, позивач зазначає, що сторони у справі не живуть як подружжя, спільне господарство не ведуть, стосунки та подальше подружнє життя з відповідачем стало неможливим через взаємну втрату порозуміння, у зв`язку з чим, [PERSON] окремо подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач також зазначає, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні та не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, домовленості між сторонами про добровільну допомогу не досягнуто. \~\~\~З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та коштів на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Ухвалою суду від 25.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, разом з тим, від її представника - адвоката Працевитого Г.О. в матеріалах справи міститься заява, відповідно до якої останній просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст. 247,\~280,\~281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 30.06.2023 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №1282150-2023 від 11.01.2023 та копії витягу з реєстру територіальної громади №2025/003820110 від 21.03.2025 року, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] . Позивач у позовній заяві зазначила, що вони із відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини і проживають окремо, донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, оскільки, позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, вона не може працювати та утримувати себе, а єдиний її дохід це державна щомісячна допомога при народженні дитини, у зв`язку з чим, потребує матеріальної допомоги. Як вказує позивач, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини та не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини, хоча має таку можливість. У ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Частиною 1 статті 8\~Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом\~ст. 141 СК України\~батьки мають рівні права і обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно роз`яснень у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. \~ Згідно\~ст. 180\~\~СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. \~\~Відповідно до частин першої, другої, третьої\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є особою працездатного віку, обставин, які б унеможливлювали стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) судом не встановлено. Сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч. 1\~ст. 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.ч. 2, 4, 6\~ст. 84 СК України). Згідно з\~Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. З аналізу наведених норм права вбачається, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). За встановлених обставин справи, що на час звернення позивачки до суду з даним позовом, дитина не досягла трьохрічного віку та проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, у позивачки доходи відсутні, тому суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати кошти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а отже остання наділена правом звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. При цьому, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання матері дитини, що виходячи з приписів ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приймаючи до уваги, що позивачка здійснює догляд за дитиною та немає можливості працевлаштуватися, а відповідач фізично здоровий, має можливість отримувати дохід, суд дійшов висновку, що у позивачки є право на утримання від батька дитини, оскільки відповідач може надавати таку допомогу. Згідно із\~ст. 191 СК України, аліменти стягуються з дня подачі позову до суду. Враховуючи те, що відповідачем відзиву на позов не надано, як і не надано жодного доказу на спростування обставин, викладених у позові [PERSON] , суд встановив, що малолітня дитина сторін у справі проживає разом з матір`ю, позивач здійснює догляд за дитиною до трьох років та потребує матеріальної допомоги на її утримання, а відповідач є працездатним та має можливість надавати допомогу на утримання дитини та її утримання. З огляду на зазначене, враховуючи позицію відповідача, який вказаний розмір аліментів не оспорював, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у такому розмірі за своїм матеріальним станом суду не надав, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб - шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 27.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, на підставі\~ст. 84 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 27.03.2025, і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . У відповідності до\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, враховуючи те, що позивач на підставі вимог\~Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору за заявленими позовними вимогами, у відповідності до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved