Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

ТОВ «Юніт Капітал» звернулось із позовом до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості в\~сумі 20020,00\~ грн.\~за кредитним\~договором №7625408\~від 26.02.2024\~р.. Позовна\~заява мотивована\~тим,\~що позивач\~набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 20020,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 5500,00 грн., заборгованість за відсотками 14520,00 грн.. Представник ТОВ "Юніт Капітал", в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. В ході судового розгляду подавав заперечення та додаткові пояснення, якими обґрунтовував, що кредитний договір був підписаний відповідачем не електронним цифровим підписом КЕП, а одноразовим ідентифікатором, надісланим як СМС повідомлення на фінансовий номер телефону відповідача; що відповідач фактично отримав кошти на свій картковий рахунок та частково виконав умови договору, сплативши частину суми заборгованості 27.03.2024 р.. Звертає увагу на те, що ставлячи під сумнів та заперечуючи усі аргументи позивача, представники відповідача не надають жодних доказів на їх спростування. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні проти позову заперечували, подали відзив, у якому заперечували як факт укладення кредитного договору, так і факт отримання відповідачем кредитних коштів, належність оформлення уступки права вимоги тощо на тій підставі, що подані позивачем документи є неналежними доказами тих чи інших обставин, викликають сумнів своїм оформленням. Подали клопотання, в якому просили визнати виписку з особового рахунку за Кредитним договором №7625408 та витяг з реєстру боржників до договору №20/01/2025-01 від 20.01.2025 р. неналежними доказами, оскільки такі не містять конкретних відомостей про відповідача, викладені на аркушах, які допускають вибірковість та неповноту інформації. При цьому, зі своєї сторони жодних доказів на спростування позовних вимог не подавали. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.02.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір №7625408 про надання споживчого кредиту. Згідно умов Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20020,00 грн.. Строк кредиту 360 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору. Зазначений кредитний договір було укладено в електронному вигляді та підписано електронним підписом одноразовим індикатором А8520. Посилання представників відповідача на неподання достовірного доказу такого підписання не заслуговує на увагу враховуючи, що ними не вказувалось, яким саме доказом цей факт підлягає підтвердженню та не спростовувалась належними доказами. Натомість, електронний підпис одноразовий ідентифікатор А8520 було введено 26.02.2024 р., що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та доводиться розд. 10 кредитного договору. Крім того, 26.02.2024 р. відповідач підписав паспорт споживчого кредиту. Суд погоджується з представниками відповідача, що паспорт споживчого кредиту не свідчить про згоду відповідача з умовами кредитного договору, оскільки передує його укладенню. Однак, в світлі заперечень представників відповідача щодо самого факту укладення кредитного договору, зазначений доказ, підписаний відповідачем, оцінений в сукупності з іншими доказами, підтверджує факт участі відповідача в кредитних правовідносинах. Відповідно до п. 1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Згідно з п.1.5.2 Договору знижена процентна ставка 0,01 % в день та застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк. Відповідно до п. 2.1. Договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 3.1. Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Відповідно до довідки від 17.03.2025 р. АТ «А-Банк», вбачається, що в Банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] до відповідного банківського рахунку у гривні; мобільний телефон з відповідним номером визначений у відповідача як фінансовий; у відповідності до виписки, відповідач отримав грошовий переказ в сумі 5500 грн. від ТзОВ «Авентус Україна». Карткою обліку договору підтверджується, що 27.03.2024 р. відповідач частково погасив суму заборгованості. Зазначеним спростовуються припущення представників відповідача про не укладення відповідачем кредитного договору та неотримання ним кредитних коштів. Товариство «Авентус\~Україна» свої\~зобов`язання\~перед відповідачем\~за Кредитним\~договором виконало\~та надало\~кредит в\~сумі 5500,00\~гривень,\~шляхом зарахування\~кредитних коштів\~на платіжну\~картку відповідача\~№ [NUMBER] .\~Доказів того,\~що банківська\~картка з\~відповідним номером\~№ [NUMBER] не належить відповідачу, матеріали справи не містять. Відтак вказаний доказ з врахуванням пункту 2.1. кредитного договору є достатнім для підтвердження виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договором щодо надання кредиту. Також позивачем наданий розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цим договором. 23.10.2024 р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу №23.10/24-Ф відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» права грошової вимоги до боржників за договорами кредит у т.ч. договір №7625408 від 26.02.2024 р.. 20.01.2025 р. ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило право вимоги до ТОВ «Юніт Капітал» відповідно до договору факторингу №20/01/2025-01, за договором №7625408 від 26.02.2024 р.. Отже, ТОВ «Юніт Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №20-10/2025-01 від 20.01.2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача, за кредитним договором №5562748 від 18.02.2022 року, в загальному розмірі 24950,00 грн.. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідачу шляхом направлення відповідного повідомлення на електрону адресу, зазначену останнім при укладенні кредитного договору. Посилання представників відповідача на ненадання позивачем оригіналів доказів, недопустимість ряду доказів не заслуговує на увагу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються не лише в оригіналі, але й в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Подані позивачем письмові докази через систему «Електронний суд» цим вимогам відповідають. Надання витягу з документа, який стосується лише відповідача, не тягне за собою недопустимість доказу, оскільки згідно зі ст. 78 ЦПК України, суд не\~бере до\~уваги лише\~докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зазначене правило, що міститься у ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не обмежує право суду на оцінку доказів щодо отримання кредитних коштів відповідачем лише документами, передбаченими у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно із\~ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Подані докази в їх сукупності дають підстави для висновку, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти та частково їх повертав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У ст. 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10.04.2018 р. у справі №\~910/10156/17, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі №464/3790/16-ц , під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів відповідачу. У зв`язку із не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, відповідно до кредитного договору, згідно із наданим позивачем розрахунком боргу та випискою по рахунку позичальника, заборгованість відповідача за наведеним кредитним договором, становить 20020,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 5500,00 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 14520,00 грн.. Відповідач не надав суду докази, що сума заборгованості є меншою або відсутня. У відповідності до положень ст. ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивачем при поданні позову понесено судові витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. а також сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн.. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги №10/02/25-02 від 10.02.2025 р. укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Тараненко та партнери», акт прийому-передачі надання послуг від 10.02.2025 р.. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). На думку суду, понесені ТОВ "Юніт Капітал" витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. є співмірними ціні позову, складності вирішеного питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Окрім того, відповідач не подавав заяв щодо зменшення витрат на правничу допомогу та не обґрунтовував їх. ЦПК України не надає можливості суду з власної ініціативи досліджувати обґрунтованість таких нарахувань. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved