Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

позивачка [PERSON] через свого представника - адвоката Дашо А.Ю. звернулася в суд із указаним позовом до КНП Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня» про стягнення заборгованості по заробітній платі, у якому просила: стягнути з КПН Буської\~міської ради «Буська центральна районна лікарня» заборгованість на загальну суму в розмірі 156\~216,64 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі за основним місцем праці та заборгованості по заробітній платі на роботі, як сумісника в сумі 126859,68 грн.; недоплати відпускних за 2023 рік у сумі 6053,36 грн.; недоплати допомоги на оздоровлення за 2023 рік у сумі 12388,93 грн.; інфляційні втрати у сумі 8594,93 грн.; три відсотки річних у сумі 2319,74 грн. Крім того, позивачка просить стягнути із відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 17800 грн. В обгрунтування заявлених вимог представник позивачки покликається на те, що позивачка [PERSON] перебуває у трудових відносинах із КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ», займаючи посаду завідувача інфекційним відділенням цієї лікарні, отже між сторонами по справі наявний трудовий договір, що є обов`язковим для виконання обома сторонами. Окрім цього, позивачка [PERSON] займає за сумісництвом посаду дитячого лікаря інфекціоніста. Вона належним чином виконує свої посадові обов`язки щодо організації роботи інфекційного відділення та надання кваліфікованої медичної допомоги пацієнтам відділення. Незважаючи на це, відповідач із серпня 2023 року проводить виплату належної позивачці заробітної плати на рівні, нижчому ніж встановлений мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики. Вважає такі дії відповідача такими, що порушують конституційне право позивачки на працю, включаючи можливість заробляти собі на життя. При цьому, заявлені позовні вимоги обґрунтовуються Постановою Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 року «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я», де пп. 1 п. 1 цієї Постанови встановлює, що в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики: мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці на рівні не менше: 20000\~гривень для\~осіб,\~які займають\~лікарські посади\~у закладах\~охорони здоров`я,\~посади фармацевтів\~у закладах\~охорони здоров`я,\~посади професіоналів\~у галузі\~охорони здоров`я\~у закладах\~охорони здоров`я\~та посади\~професіоналів з\~вищою немедичною\~освітою у\~сфері охорони\~здоров`я; 15000\~гривень для\~осіб,\~які займають\~посади у\~закладах охорони\~здоров`я лікарів-інтернів,\~що віднесені\~єдиними кваліфікаційними\~вимогами до\~посад фахівців;\~13500\~гривень для\~осіб,\~які займають\~посади у\~закладах охорони\~здоров`я,\~віднесені єдиними\~кваліфікаційними вимогами\~до посад\~фахівців. Під час обчислення розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру враховуються основна, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Незважаючи на це, відповідачем заробітна плата за період з серпня 20203 року по жовтень 2024 року виплачена позивачці не у повному обсязі, зокрема: без урахування вимог цієї Постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року, а тому просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 21.11.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а її представник адвокат Дашо А.Ю. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що протягом розгляду справи відповідач частково виплатив заборгованість по заробітній платі за липень 2023 року листопад 2024 року в розмірі 77101,15 грн., що не заперечується стороною позивача, а тому невиплачена різниця на даний час становить 79115,49 грн., які сторона позивача повністю підтримує та просить їх стягнути із відповідача на користь позивачки у зазначеному розмірі, оскільки також відповідачем вказаного розміру заборгованості не спростовано, як і не надано жодного контррозрахунку заборгованості. Крім того, представник позивачки повідомив про те, що сторони неодноразово намагалися вирішити наявний спір мирним шляхом, де за умовами мирової угоди позивачка відмовлялася на користь відповідача від частини своїх позовних вимог по заробітній платі та зменшувала витрати на професійну правничу допомогу до 10000 грн., однак із вини відповідача така угода не була укладена. Крім того, у судовому засіданні представник позивачки покликався на постанови Буського районного суду Львівської області про притягнення до адміністративної відповідальності директора КНП «Буська ЦРЛ» за порушення вимог законодавства про працю щодо виплати заробітної плати працівникам КНП «Буська ЦРЛ» без урахування вимог вищевказаної Постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року. Відтак, покликаючись на вказані доводи, мотиви позовної заяви та відповіді на відзив, представник позивачки просив задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути із відповідача на користь позивачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. Представник відповідача КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» - Касянюк В.П. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав у частині виплати інфляційних втрат в розмірі 4441,68 грн., а проти решти позовних вимог заперечив, зазначивши, що такі можуть бути виплачені лише за рішенням суду згідно наданого ним листа КНП «Буська ЦРЛ» №691 від 19.05.2025. Крім того, у відзиві на позовну заяву КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» заперечують позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на те, що заборгованість по заробітній платі позивачці була виплачена, за винятком заробітної плати за серпень 2023 року та жовтень 2023 року, оскільки у цих місяцях фонд заробітної плати перевищував 85% від суми грошових коштів, отриманих у цих місяцях від Національної служби здоров`я України, у зв`язку із чим, враховуючи вимоги Постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 року, розмір заробітної плати може бути нижчим, ніж передбачений цією ж постановою КМУ. Отже, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] через свого представника - адвоката Дашо А.Ю. у своїй відповіді на відзив визнає, що після її звернення до суду, відповідачем частково погашено заборгованість по заробітній платі у розмірі 77101,15 грн., зазначивши, що розмір непогашеної заборгованості становить 79115,49 грн., із яких: 49758,53 грн. заборгованості по заробітній платі за основним місцем праці та заборгованості по заробітній платі по роботі як сумісника, оскільки відповідачем не враховано надбавку за завідування відділом позивачкою у розмірі 10% від посадового окладу та доплату за шкідливі умови праці в розмірі 15% від посадового окладу за період із серпня 2023 року по жовтень 2024 року включно, виплата яких передбачена спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики і МОЗ України від 05.10.2005 року за №308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», що повинні бути нараховані відповідно до окладу, розрахованого із урахуванням Постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року. Окрім того, недоплата відпускних за 2023 рік становить 6053,36 грн. та 12388,93 грн. недоплати допомоги на оздоровлення за 2023 рік, а також 8594,93 грн. інфляційних втрат і 3% річних у сумі 2319,74 грн. Також представник позивачки заперечує проти доводів відповідача щодо виплати заробітної плати за серпень та жовтень 2023 року. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на час звернення до суду перебувала у трудових відносинах із відповідачем КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ», займаючи посаду завідувача інфекційного відділення, як основне місце праці та дитячого лікаря-інфекціоніста як сумісник. Вищевказані обставини згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Крім того, як убачається із матеріалів справи, що відповідачем КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» нараховано позивачці [PERSON] заробітну плату в такому розмірі: серпень 2023 року - 9860,36 грн. за основним місцем праці; вересень 2023 року - 9256,66 грн. за основним місцем праці; жовтень 2023 - 6381,48 грн.; листопад 2023 - 20000,00 грн. за основним місцем праці; грудень 2023 - 8571,43 грн. за основним місцем праці; січень 2024 - 20000,00 грн. за основним місцем праці; лютий 2024 11927,56 грн. за основним місцем праці; березень 2024 - 11927,56 грн. за основним місцем праці; квітень 2024 - 12495,54 грн. за основним місцем праці; травень 2024 - 19813,76 грн. за основним місцем праці та 806,91 за сумісництвом; червень 2024 - 11927,56 грн. за основним місцем праці та 2710,81 грн. за сумісництвом; липень 2024 - 11927,56 грн. за основним місцем праці та 2710,81 грн. за сумісництвом; серпень 2024 - 11927,56 грн. за основним місцем праці та 2710,81 грн. за сумісництвом; вересень 2024 - 11927,56 грн. за основним місцем праці та 2710,81 грн. за сумісництвом; жовтень 2024 - 11927,56 грн. за основним місцем праці та 2710,81 грн. за сумісництвом. Також із матеріалів справи вбачається, що відповідач КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» своїм листом від 09.08.2023 року №760 повідомив керівників структурних підрозділів (у т.ч. позивачку, як керівника інфекційного відділення), що на виконання Постанови Верховного Суду України від 21 червня 2023 року в кримінальній справі №943/2064/19, у зв`язку з необхідністю виплати моральної шкоди потерпілим у розмірі 3500000,00 грн. до 30 вересня 2023 року (до 20 серпня 2023 року 2000000,00 грн.; у вересні 2023 року 1500000,00 грн.), для уникнення блокування рахунків лікарні виконавчою службою, адміністрація КНП «Буська ЦРЛ» просить надати згоду на їх виплату за кошти фонду заробітної плати та інших наявних коштів на рахунках закладу. Цим же листом відповідач КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» повідомив, що бере на себе зобов`язання до 30 листопада 2023 року виплачувати основні виплати по КНП «Буська ЦРЛ»; з листопада 2023 року проводити виплати згідно Постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» та колективного договору; до 01 березня 2024 року покрити різницю виплат заробітної плати працівникам відповідно до Постанови КМУ №28 від 13.01.2023 року «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» та колективного договору. Судом також встановлено, що відповідачем КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» видано наказ №30/К від 27.02.2024, відповідно до якого працівникам інфекційного відділення с. Ріпнів слід проводити обов`язкові виплати до отримання коштів за ПМГ, а також видано наказ №92П-1 від 04.04.2024, відповідно до якого працівника інфекційного відділення с. Ріпнів слід нараховувати заробітну плату згідно штатного розпису (основні виплати, без медичних доплат) не менше мінімальної заробітної плати. Також із матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] та інші працівники інфекційного відділення звертались із листом до відповідача КНП Буської міської ради «Буська ЦРЛ» із приводу порушення їхніх прав на оплату праці та погашення заборгованості на який відповідач відповів, що за місцем надання медичних послуг у місцем надання послуг в с. Ріпнів відсутня ліцензія на провадження господарської діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (зберігання, використання). Крім того, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та інші працівники інфекційного відділення зверталися до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, яке провело перевірку дій відповідача та встановило порушення щодо невиплати заробітної плати позивачці та іншим працівникам інфекційного відділення, про що повідомило позивачку [PERSON] листом від 24.09.2024 року. Постановою Буського районного суду Львівської області від 21 листопада 2024 року в справі №943/2551/24 притягнуто до адміністративної відповідальності директора КНП «Буська ЦРЛ» за порушення законодавства про працю щодо виплати заробітної плати працівникам КНП «Буська ЦРЛ» встановлено, що 13 вересня 2024 року о 15.00 год. [PERSON] у КНП «Буська центральна районна лікарня» повторно протягом року порушив законодавство про працю, а саме: порушення вимог частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-1X, під час проведення перевірки у Комунальному некомерційному підприємстві Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня» встановлено порушення вимог частини другої статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-1X - у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП, здійснено пізніш як до запровадження таких умов. А саме: на підставі наказу №30/к п. 3 від 27.02.2024 працівникам підрозділів: інфекційного відділення с. Ріпнів, стаціонарного реабіліаційного відділення, лікарю ендоскопісту поліклініки Казмірчук У.М. проводили обов`язкові виплати, до отримання коштів за Програмою медичних гарантій. Тобто з 01 лютого 2024 року заробітну плату вище наведеним працівникам КНП «Буська ЦРЛ» виплачували без врахуванням рівня Постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я», що призвело до виплати заробітної плати в меншому розмірі. порівняно із січнем 2024 року. Відповідно до наказу №92/Л-1 від 04.04.2024 з 01.04.2024 працівникам інфекційного відділення с. Ріпнів нараховували заробітну лату згідно штатного розпису (основні виплати, без медичних доплат) не менше мінімальної) зарплати; порушення вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-1X. Вимогами частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX обумовлено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Відповідно до умов частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У лікарні при прийнятті на роботу працівників не передбачено обов`язку дотримання письмової форми трудових договорів, а укладення трудового договору відбувається шляхом оформлення відповідного наказу роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищенаведене, умови оплати праці у Лікарні регулюються нормами Колективного договору Комунального некомерційного підприємства Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня» на 2021-2030 роки, схваленого загальними зборами трудового колективу Лікарні, протокол №5 від 28.05.2021, зареєстрованого Виконкомом Буської МР за №93 від 21.07.2021. Відповідно до змін та доповнень (протокол №3 від 10.08.2023) до Колективного договору Лікарні, зареєстрованих 21.07.2021 за №93, а саме пункт 4.1.1. розділу 4 «Заробітна плата (формування, регулювання і захист)» доповнено абзацами та викладено в наступній редакції: «В період з серпня 2923 року по листопад 2023 року виплачувати заробітну плату працівникам КНП «Буська ЦРЛ» згідно умов колективного договору без врахування рівня, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я». 3 01 грудня 2023 року заробітну плату працівникам КНП «Буська ЦРЛ» виплачувати з врахуванням рівня Постанови Кабінету Міністрів України № 28 від 13.01.2023 «Деякі питання виплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я». 01.03.2024 року покрити різницю між фактично виплаченою (нарахованою) працівникам заробітною платою з серпня по листопад 2023 року та тією, яка передбачена постановою КМУ №28 від 13.01.2023 року. Відповідно до абзаців 1-4 підпункту 1 пункту 1 Постанови №28 в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики, мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну норму праці установлюється в межах фонду оплати праці на рівні не менше: 20000 гривень для осіб, які займають лікарські посади у закладах охорони здоров`я (крім лікарів-інтернів), посади фармацевтів у закладах охорони здоров`я (крім фармацевтів-інтернів), посади професіоналів у галузі охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я та посади професіоналів з вищою немедичною освітою у сфері охорони здоров`я (а саме посади. що визначені відповідними переліками посад відповідно до наказу №385); 13500 гривень для осіб, які займають посади у закладах охорони здоров`я, віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців (крім лікарів-інтернів та фармацевтів-інтернів) (а саме працівникам, які займають посади фахівців, визначених у розділі «Фахівці». Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників системи охорони здоров`я. Випуск 78 «Охорона здоров`я», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року № 117). Абзацом 2 підпункту 3 пункту 1 Постанови №28 визначено, що вимоги підпункту 1 пункту 1 не поширюються на державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього і четвертого підпункту 1 пункту 1, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків. У такому разі мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників фахівців з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я установлюється в межах наявного фонду оплати праці, але у розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата, яка передбачена законом про Державний бюджет України на відповідний рік. На підставі рішення про видачу ліцензії від 29.11.2018 №2220 Комунальне некомерційне підприємство Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня» одержало ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики по наступних місцях провадження діяльності: 80500, Львівська обл., Буський (Золочівський) район, м. Буськ, вул. Львівська, будинок 11; Львівська обл., Буський (Золочівський) район, с. Ріпнів, вул. Зелена, будинок 12. Станом на день проведення перевірки 13.09.2024 встановлено, що працівникам інфекційного відділення с. Ріпнів , що займають лікарські посади, та посади, віднесені до посад фахівців впродовж лютого-серпня 2024 року не нараховувалась доплата до заробітної плати, обумовлена в абзаці третьому і четвертому підпункту 1 пункту 1 Постанови №28. Наведене свідчить про порушення вимог частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-1Х, якою передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Крім того, постановою Буського районного суду Львівської області від 21 червня 2024 року в справі №943/1071/24, якою притягнуто до адміністративної відповідальності директора КНП «Буська ЦРЛ» за порушення законодавства про працю щодо виплати заробітної плати працівникам КНП «Буська ЦРЛ», встановлено, що 12 квітня 2024 року головним державним інспектором праці Нагірняк Г.М. під час проведення перевірки в Комунальному некомерційному підприємстві Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня» виявлено порушення законодавства про працю, допущене керівником, а саме: порушення вимог статті 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, при огляді табелів обліку використання робочого часу за період січень 2023 року - березень 2024 року встановлено, що у лікарні не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи у встановленому законодавством порядку. Хоча Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Комунальному некомерційному підприємстві Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня», затвердженими протоколом загальних зборів трудового колективу КНП «Буська ЦРЛ» №3 від 24.12.2019, а саме п. 5.1 розділу V «Робочий час і час, відпочинку» обумовлено, обумовлені певні години роботи та відпочинку, згідно графіку. Відтак, має місце невідповідність проставлених у табелях обліку робочого часу та графіках змінності відміток про кількість відпрацьованих працівником годин із тривалістю роботи, обумовленою Правилами внутрішнього трудового розпорядку та фактично відпрацьованою працівником кількістю годин. Порушення вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, вимогами частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ обумовлено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Умови оплати праці у лікарні регулюються нормами Колективного договору Комунального некомерційного підприємства Буської міської ради «Буська центральна районна лікарня» на 2021-2030 роки, схваленого загальними зборами трудового колективу лікарні, протокол №5 від 28.05.2021, зареєстрованого Виконкомом Буської міської ради за №93 від 21.07.2021. Відповідно до змін та доповнень (протокол №3 від 10.08.2023) до Колективного договору Лікарні, зареєстрованих 21.07.2021 за №93, а саме пункт 4.1.1. розділу 4 «Заробітна плата (формування, регулювання і захист)» доповнено абзацами та викладено в наступній редакції: «В період з серпня 2023 року по листопад 2023 року виплачувати заробітну плату працівникам КНП «Буська ЦРЛ» згідно умов колективного договору без врахування рівня, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я». З 01 грудня 2023 року заробітну плату працівникам КНП «Буська ЦРЛ» виплачувати з врахуванням рівня Постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я». До 01.03.2024 року покрити різницю між фактично виплаченою (нарахованою працівникам заробітною платою з серпня по листопад 2023 року та тією, яка передбачена постановою КМУ №28 від 13.01.2023». Однак станом на 12.04.2024 у лікарні залишається непроведеною окремій категорії медичним працівникам доплата до заробітної плати, яка обумовлена абзацом третім і четвертим підпункту 1 пункту 1 Постанови №28 за серпень-жовтень 2023 року, що свідчить про порушення вимог частини 1 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, в частині виплати заробітної плати не на умовах, визначених трудовим договором. Також вказаною постановою Буського районного суду Львівської області від 21 червня 2024 року в справі №943/1071/24 встановлено, що [PERSON] в судовому засіданні свою вину визнав, пояснивши, що частково персоналу кошти вже виплатили, станом на час проведення перевірки вже був винесений наказ про виплату коштів частині працівників, залишилось виплатити заборгованість за жовтень 2023 року (по вторинній допомозі), планується виплата до липня 2024 року. Також приведено у відповідність графік роботи та чергувань, по добах працівники лікарні вже не працюють. Вищевказані фактичні обставини, які встановлені постановами Буського районного суду Львівської області від 21.06.2024 року та від 21.11.2024 року, суд приймає до уваги, оскільки вони в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України звільнені від доказування, які підтверджують факт допущення відповідачем невиплати заробітної плати та її складових у користь працівників КНП «Буська ЦРЛ», до яких належить також позивачка [PERSON] , а також недотримання відповідачем вимог постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13.01.2023 року «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я». Крім того, згідно листа КНП «Буська ЦРЛ» №691 від 19.05.2025, відповідач повідомив позивачку [PERSON] про те, що заборгованість по виплаті зарплати їй станом на 11.04.2025 року виплачено. По мировій угоді можлива виплата індексу інфляції за несвоєчасну виплату доплати за лютий-жовтень 2024 року в сумі 4441,68 грн., а всі інші виплати проводитимуться тільки за рішенням суду. У серпні та жовтні 2023 року нарахування заробітної плати здійснювалась за основними виплатами, тому фонд заробітної плати за ці місяці не перевищував 85% від отриманих коштів НСЗУ. При нарахуванні заробітної плати згідно Постанови КМУ №28 фонд заробітної плати відповідно надходжень коштів від НСЗУ становив би за серпень 2023 року 108% та за жовтень 2023 року 92%. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю та колективним договором. Згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№28\~від 13.01.2023\~«Деякі питання\~оплати в\~державних та\~комунальних закладах\~охорони здоров`я,\~які одержали\~ліцензію на\~право провадження\~господарської діяльності\~з медичної\~практики:\~мінімальний розмір\~оплати праці\~медичних,\~фармацевтичних працівників\~та фахівців\~з реабілітації\~за виконану\~у повному\~обсязі місячну\~(годинну)\~норму праці\~установлюється в\~межах фонду\~оплати праці\~на рівні\~не менше:\~20000\~гривень для\~осіб,\~які займають\~лікарські посади\~у закладах\~охорони здоров`я,\~посади фармацевтів\~у закладах\~охорони здоров`я,\~посади професіоналів\~у галузі\~охорони здоров`я\~у закладах\~охорони здоров`я\~та посади\~професіоналів з\~вищою немедичною\~освітою у\~сфері охорони\~здоров`я; 15000\~гривень для\~осіб,\~які займають\~посади у\~закладах охорони\~здоров`я лікарів-інтернів,\~що віднесені\~єдиними кваліфікаційними\~вимогами до\~посад фахівців;\~13500\~гривень для\~осіб,\~які займають\~посади у\~закладах охорони\~здоров`я,\~віднесені єдиними\~кваліфікаційними вимогами\~до посад\~фахівців. Під час обчислення розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру враховуються основна, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Судом встановлено, що згідно банківських виписок, інформації про стан розрахунків із заробітної плати вбачається, що на рахунки відповідача КНП «Буська ЦРЛ» регулярно надходили кошти від Національної служби здоров`я України, що не спростовано представником відповідача в судовому засіданні, а поданий відзив містить покликання відповідача на те, що заборгованість по заробітній платі позивачці була виплачена, за винятком заробітної плати за серпень та жовтень 2023 року, оскільки у цих місяцях фонд заробітної плати перевищував 85% від суми грошових коштів, отриманих у цих місяцях від НСЗУ. Однак, представником позивачки надана інформація із заробітної плати [PERSON] за серпень 2023 року та інформацією із заробітної плати за жовтень 2023 року, наданої позивачці відповідачем та фільтрованими виписками із банківських рахунків, що є в матеріалах справи. Так, згідно виписок із банківських рахунків на рахунок відповідача КНП «Буська ЦРЛ» у серпні 2023 року надійшло 6813352,31 грн. При цьому, згідно інформації відповідача, фонд заробітної плати із нарахуваннями за серпень 2023 року становив 5357593,38 грн, що не перевищує 85% отриманих коштів. У жовтні 2023 року на рахунки відповідача від НСЗУ надійшло 7631393,77 грн. При цьому, згідно інформації відповідача фонд заробітної плати з нарахуваннями за жовтень 2023 року становив 4817461,12 грн., що не перевищує 85% отриманих коштів, що спростовує доводи відповідача в цій частині. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості із заробітної плати в розмірі 49758,53 грн. є частково обґрунтованими та підлягають до задоволення в частині 40461,97 грн., що складається із заборгованості по заробітній платі за основним місцем праці та заборгованості по заробітній платі за сумісництвом за серпень 2023 року в розмірі 10139,64 грн. та за жовтень 2023 року в сумі 2824,06 грн., а також надбавки за завідування відділом позивачкою у розмірі 10% від посадового окладу за серпень 2023 року в сумі 599,60 грн., за вересень 2023 року в сумі 599,60 грн., за жовтень 2023 року в сумі 599,60 грн, за листопад 2023 року в сумі 599,60 грн, за грудень 2023 року в сумі 725,30 грн., за січень 2024 року в сумі 725,30 грн., за лютий 2024 року в сумі 725,30 грн., за березень 2024 року в сумі 725,30 грн., за квітень 2024 року в сумі 725,30 грн., за травень 2024 року в сумі 725,30 грн., за червень 2024 року в сумі 725,30 грн., за липень 2024 року в сумі 725,30 грн., за серпень 2024 року в сумі 725,30 грн., за вересень 2024 року в сумі 725,30 грн., за жовтень 2024 року в сумі 725,30 грн., а також доплати за шкідливі умови праці в розмірі 15% від посадового окладу, зокрема: за серпень 2023 року в сумі 989,33 грн., за вересень 2023 року в сумі 989,33 грн., за жовтень 2023 року в сумі 989,33 грн, за листопад 2023 року в сумі 989,33 грн, за грудень 2023 року в сумі 1196,75 грн., за січень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за лютий 2024 року в сумі 1196,75 грн., за березень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за квітень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за травень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за червень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за липень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за серпень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за вересень 2024 року в сумі 1196,75 грн., за жовтень 2024 року в сумі 1196,75 грн., оскільки їх виплата передбачена спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 року за №308/519 «Про впорядкування Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», та які повинні бути нараховані позивачці відповідно до окладу, розрахованого з урахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №28 від 13 січня 2023 року «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я». Окрім того, на думку суду, підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відпускних за 2023 рік у розмірі 6\~053,36 грн., оскільки згідно статті 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно статті 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за весь час відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено законодавством, трудовим або колективним договором. Порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», пунктом 7 якого передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Оскільки, відповідачем не надано доказів виплати заробітної плати за час відпустки в повному розмірі, відзив на позовну заяву обгрунтованих заперечень у цій частині не містить, а тому суд приходить до переконання про стягнення із відповідача на користь позивачки заборгованості по відпускних за 2023 рік у розмірі 6\~053,36 грн. Натомість, суд вважає, що в задоволенні решти позовних вимог [PERSON] щодо стягнення заборгованості по її заробітній платі за основним місцем праці та за сумісництвом у розмірі 9\~296,56 грн. слід відмовити, оскільки така заборгованість не підтверджена належними доказами та не доведена позивачкою при зверненні до суду із цим позовом. Крім того, на думку суду, не можуть бути задоволені позовні вимоги у частині стягнення допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 12\~388,93 грн., оскільки така виплата передбачена умовами колективного договору КНП «Буська ЦРЛ» та Постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року за №524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» в розмірі посадового окладу, що була виплачена відповідачем на користь позивачки. Крім того, суд вважає безпідставними заявлені позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 8594,93 грн. та трьох процентів річних у розмірі 2319,74 грн., оскільки їх нарахування передбачено статтею 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, положення цієї норми закону не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.03.2020 року в справі №711/4010/13, який погодився із аналогічним правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 20.01.2016 року в справі №6-2759цс15, зокрема про те, що припис частини другої статті 625\~ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Крім того, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення із відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі [PERSON] у розмірі 40461,97 грн., а також стягнення заробітної плати за час її відпустки у 2023 році в сумі 6053,36 грн., а всього до задоволення підлягає сума в розмірі 46\~515,33 грн., зважаючи також на те, що інша частина заборгованості по заробітній платі [PERSON] за липень 2023 року по листопад 2024 року добровільно сплачені відповідачем на користь позивачки в сумі 77101,15 грн. після пред`явлення цього позову, а тому вимоги в цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (за відсутністю предмета спору). Разом із тим, на думку суду, підставними є позовні вимоги [PERSON] у розмірі 123616,48 грн., які в частині суми 77101,15 грн. добровільно були сплачені відповідачем після пред`явлення цього позову. Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Отже, зважаючи на те, що стороною позивачки не підтримується частина заявлених позовних вимог у частині стягнення заборгованості по заробітній платі [PERSON] за липень 2023 року листопад 2024 року в сумі 77101,15 грн. унаслідок задоволення їх відповідачем, однак після пред`явлення цього позову, а тому на підставі процесуальних приписів п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України слід закрити провадження у справі (за відсутністю предмету спору в цій частині), а також згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в цій справі. Натомість, суд виснує про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] у стягненні допомоги на оздоровлення за 2023 рік у розмірі 12\~388,93 грн. та заборгованості по заробітній платі в розмірі 9\~296,56 грн., а також слід відмовити в стягненні інфляційних втрат в розмірі 8\~594,93 грн. та 3% річних в розмірі 2\~319,74 грн., оскільки приписи статті 625\~ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин. Разом із тим, приписами частини першої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка [PERSON] при поданні цього позову до суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн., а тому враховуючи часткове задоволення цього позову (123616,48/156216,64 х 100% = 79,13%), такий збір слід стягнути із відповідача на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 958,42 грн. (1211,20х79,13%). Крім того, суд вважає, що заявлені представником позивачки до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн. є обгрунтованими, виходячи із таких мотивів. Зокрема, частиною другою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як убачається із матеріалів справи, що 01.11.2024 року між позивачкою [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Мельник та Арцишевський» в особі адвоката Дашо Андрія Юрійовича укладено Договір про надання правничої допомоги б/н, що підтверджено Ордером серії ВС №1325284 від 13.11.2024. Згідно Акту прийому-передачі наданих правових послуг від 24.06.2025 року за Договором про надання правової допомоги від 01.11.2024 року, позивачка [PERSON] отримала від Адвокатського об`єднання «Мельник та Арцишевський» в справі №943/2614/24 такі послуги: ознайомлення з документами для підготовки позовної заяви (04.11.2024); підготовка позовної заяви та направлення її до суду та відповідачу (13.11.2024); участь у судових засіданнях Буського районного суду Львівської області (09.12.2024, 30.01.2025, 06.03.2025, 14.04.2025, 16.05.2025, 24.06.2025), а загальна вартість наданих послуг складає 15000 грн. При цьому, суд констатує, що розмір витрат на правничу допомогу повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт чи наданих послуг; витраченим адвокатом часом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони чи публічним інтересом до справи. Відтак, аналізуючи вищенаведені фактичні обставини справи, релевантне законодавство та судову практику його застосування, із огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, зокрема: участі представника позивачки [PERSON] адвоката Дашо А.Ю. у шести судових засіданнях у справі, підготовки та подання ним до суду позовної заяви, відповіді на відзив, заяв і клопотань, а тому суд приходить до переконання про обгрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн. та, ураховуючи приписи п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, вищевказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 11869,50 грн. (15000х79,13%). Ураховуючи викладене,\~та

Outcome: partial