Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Левченко Віктор Петрович звернувся до суду з позовом до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Позов мотивував тим, на території Онуфріївської селищної ради (колишня Павлиська) по вулиці Перемоги знаходиться житловий будинок під № 122, 1981 року забудови. З 1989 року вказаним житловим будинком по сьогоднішній день вільно, відкрито і безперервно користується [PERSON] . Так у 1989 році йому у користування було передано даний будинок місцевим чоловіком, прізвище якого на даний час позивач не пам`ятає, після чого [PERSON] почав проживати у вказаному будинку і проживає до сих пір. З моменту заселення, ніхто не висував позивачу ніяких претензій щодо його володіння будинком. Право власності на вказаний будинок не зареєстровано, правовстановлюючі документи відсутні, тому належним відповідачем по справі є територіальна громада. Позивач є добросовісним набувачем житлового будинку, його право володіння та користування будинком ніким не оспорюється, факт добросовісного, відкритого та безперервного володіння підтверджується актом, який додано до позову. Оскільки правовстановлюючі документи у позивача відсутні, за сплином більше ніж 10 років безперервного користування будинком, з метою оформлення права власності на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт. На даний час у позивача виникли складнощі щодо укладення договору по енергопостачанню з ПРАТ «Кіровоградобленерго», оскільки право власності на нього не зареєстровано. На підставі вище викладеного, просить суд визнати на [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок під [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.03.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.05.2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Левченко В.П. в судове засідання не з`явилися. Про місце, дату і час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача до суду подав заяву про розгляд справи без участі представника та позивача. В заяві позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Гамера В.З. в судове засідання не з`явився. Про місце, дату і час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено що, згідно технічного паспорту № 996 від 01.06.2021 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] замовником технічної документації є [PERSON] /а.с. 6- 8/. Відповідно до архівної довідки № 224 від 11.03.2025 року, виданої СКМБТІ, станом на 01.01.2013 року право приватної власності на житловий будинок за [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано /а.с. 9/. Актом від 18.03.2025 року підписаного [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючою по [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючого по [ADDRESS] та депутатом [PERSON] , підтверджують факт проживання з 1989 року та володіння [PERSON] житловим будинком за адресою [ADDRESS] по теперішній час /а.с. 10/. Згідно довідки № 256 від 17.02.2025 року, виданою Онуфріївською селищною радою, присадибна земельна ділянка площею 0,31 га, яка знаходиться біля будинку за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , у приватну власність не передавалась /а.с. 11/. Довідкою № 164 від 18.03.2025 року виданою Онуфріївською селищною радою, підтверджується, що [PERSON] дійсно з 1989 року і по теперішній час вільно, відкрито і безперервно володіє та користується житловим будинком під [ADDRESS] /а.с. 12/. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 418771804 від 20.03.2025 року, інформація щодо права власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] відсутня /а.с. 13/. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 840281, [PERSON] , [INFO] , інвалід першої групи з 21.06.2024 року з безтерміновим строком дії групи /а.с. 14/. В інвентарній справі № 996, витребуваної у СКМБТІ розпочатої 20.07.1988, закінченої 20.07.1988 на будинок [ADDRESS] , [PERSON] зазначенийй власником з 20.07.1988 року, документи, що підтверджують право власності відсутні /а.с. 36-59/. За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.ч.1, 4\~ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму ВССУ визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17. Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими, захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим, особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. З огляду на викладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном\~житловим будинком [ADDRESS] і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved