Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договорів дарування та витребування майна посилаючись на те, що на підставі договору дарування квартири від 24.04.2020 року [PERSON] отримала в дар від своєї бабусі [PERSON] однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір дарування був нотаріально посвідчений та право власності на квартиру зареєстровано у встановленому порядку, отже, з 24.04.2020 року позивач стала власником зазначеної квартири, яка належить їй на праві приватної власності. Крім того, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу гаражного боксу від 29.07.2020 року [PERSON] набула у приватну власність гаражний бокс площею 36,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, автокооператив "Супутник-1" (Деснянський район), гараж [NUMBER], адреса ГК: вул.Крайня, 17 . Зазначений договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений та право власності на квартиру зареєстровано у встановленому порядку, отже, з 29.07.2020 року позивач стала власником зазначеного гаражного боксу, якій належить їй на праві приватної власності. В той же день, тобто 29.07.2020 року, мати позивача, [PERSON] , переконала її в тому, що позивач повинна оформити на її ім`я довіреність з правом розпорядження всім належним позивачу майном, так як в червні 2020 року позивач закінчила школу та збиралася продовжити навчання в Республіці Польща. Мати не давала позивачу згоди на навчання за кордоном без оформлення такої довіреності. З її слів, довіреність могла знадобитися "про всяк випадок" на період перебування позивача за кордоном та в зв`язку з тим, що внаслідок карантину, пов`язаного з COVID-19, могли виникнути труднощі з перетином кордонів. Тому 29.07.2020 року позивач оформила довіреність, якою уповноважила відповідача 1 "розпоряджатися всім моїм рухомим та нерухомим майном, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося". Довіреність була видана на три роки, тобто до 29.07.2023 р. довіреність була посвідчена нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк Оленою Юріївною. При цьому неодноразово відповідач 1 під різними підставами вимагала від позивача подарувати їй вищеозначену квартиру №270 , але позивач кожного разу відмовлялася це зробити. В серпні 2024 року позивачу випадково стало відомо про те, що власником належних їй квартири та гаражного боксу відповідно до Державного реєстру права власності на нерухоме майно зазначена її мати, тобто [PERSON] . Як з`ясувалося, відповідач 1, діючи на підставі довіреності від 29.07.2020 року від імені позивача як продавця, 06.07.2023 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни уклала з [PERSON] як покупцем два договори купівлі-продажу належного позивачу майна, а саме: - договір купівлі-продажу квартири від 06.07.2023 року, зареєстрований в Реєстрі під №1578, відповідно до якого продавець передала у власність покупця, а покупець прийняла у власність від продавця квартиру під номером [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1 Договору продаж вчинено за 1 072 670,00 грн. Сторони підтверджують, що розрахунок між ними здійснено до підписання цього договору з урахуванням норм Постанови Правління Національного Банку України від 29.12.2017 року №148 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні". Договір купівлі-продажу гаражного боксу від 06.07.2023 року, зареєстрований в Реєстрі під №1579, відповідно до якого Продавець передала у власність Покупця, а Покупець прийняла у власність від Продавця гаражний бокс площею 36,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, "Супутник-1" автокооператив (Деснянський район), гараж [NUMBER] , адреса ГК: вулиця Крайня 17 . Відповідно до п.3.1 Договору продаж вчинено за 198 925,00 грн. Сторони підтверджують, що розрахунок між ними здійснено до підписання цього договору з урахуванням норм Постанови Правління Національного Банку України від 29.12.2017 року №148 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні". В той же день, у того ж нотаріуса, менш ніж через сорок хвилин після оформлення вищевказаних договорів купівлі-продажу, між [PERSON] (Відповідачем 1, яка була представником Продавця за раніше оформленими правочинами) та [PERSON] (Відповідачем 2, яка була покупцем та відповідно новим власником квартири та гаражного боксу) було укладено ще два договори, а саме договори дарування. А саме, між Відповідачем 2 (Дарувальником) та Відповідачем 1 (Обдаровуваною) було укладено: договір дарування квартири від 06.07.2023 року, зареєстрований в реєстрі під №1584, відповідно до якого Дарувальник передала безоплатно у власність Обдаровуваної, а Обдаровувана прийняла безоплатно у власність від Дарувальника квартиру під номером [ADDRESS] . Дар сторони оцінюють у 1 072 670,00 грн. Право власності Обдаровуваної на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровувана свідчить, що вона дарунок приймає. Витрати по нотаріальному оформленню цього Договору несе Обдаровувана. Договір дарування гаражного боксу від 06.07.2023 р., зареєстрований в реєстрі під №1585, відповідно до якого Дарувальник передала безоплатно у власність Обдаровуваної, а Обдаровувана прийняла безоплатно у власність від Дарувальника гаражний бокс площею 36,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, "Супутник-1" автокооператив (Деснянський район), гараж [NUMBER] , адреса ГК: вулиця Крайня 17 . Дар сторони оцінюють у 198 925,00 грн. Право власності Обдаровуваної на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровувана свідчить, що вона дарунок приймає. Витрати по нотаріальному оформленню цього Договору несе Обдаровувана. Відповідно до зазначених договорів [PERSON] , яка нібито щойно купила квартиру та гаражний бокс та сплатила за них разом 1 млн. 271 тис. 595 грн., без розумної причини (ділової або іншої мети) подарувала їх відповідачу 1, [PERSON] , тобто безоплатно поступилася правом власності на майно вартістю 1 млн. 271 тис. 595 грн. При цьому відповідно до пп.2 п.7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 29.12.2017 року №148, фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: 2) між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно. Платежі на суму, яка перевищує 50 000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки. Таким чином, відповідно до вимог зазначеного Положення, відповідач 1 та відповідач 2 при здійсненні розрахунків за Договором купівлі-продажу квартири та за Договором купівлі-продажу гаражного боксу, в яких вони підтвердили, що "розрахунок між ними здійснено до підписання цього договору з урахуванням норм Постанови Правління Національного Банку України від 29.12.2017 р. №148 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", могли провести розрахунок готівкою у максимальному розмірі 50 000,00 грн. за кожним договором, або 100 000,00 грн. за двома договорами. Решту у розмірі щонайменше 1 млн. 171 тис. 595 грн. відповідач 2 нібито сплатила відповідачу 1 "шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення та/або переказу коштів на рахунки", тобто на банківський рахунок. Але жодних доказів проведення такого розрахунку, тобто дотримання вимог Постанови ПНБУ від 29.12.2017 року №148, відповідачами нотаріусу надано не було. При цьому, якщо виходити з презумпції правомірності правочинів, встановленої ст.204 ЦК України, мати Позивача, [PERSON] , як представник позивача, що діяв на підставі довіреності, повинна була отримані за вказаними Договорами купівлі-продажу кошти (1 млн. 271 тис. 595 грн.), незалежно від того, в якому вигляді вони були отримані (готівкою або на банківський рахунок) передати позивачу як Продавцю (довірителю) та попередньому власнику цього майна. Але більш ніж за рік, що минув з моменту цього так званого "продажу", відповідач 1 цього не зробила, грошей позивачу не передала та навіть жодним чином не повідомила її про такий продаж. В свою чергу існують всі підстави вважати, що насправді жодного розрахунку між відповідачем 1 та відповідачем 2 не проводилося а ні готівкою, а ні шляхом зарахування/переказу на банківський рахунок. Цілком очевидно, що відповідач 1 та відповідач 2 насправді не мали жодного наміру реального настання наслідків правочину купівлі-продажу майна та укладені між ними правочини купівлі-продажу майна мали фіктивний характер. Відповідач 2 не мала наміру бути та не була власником майна за наслідками укладення зазначених договорів купівлі-продажу від 06.07.2023 р. Вона лише протягом нетривалого часу (менше ніж годину) виступила титульним власником майна для вчинення наступного фіктивного (приховуючого) правочину, за яким вона нібито поступилася правом власності (здійснила дарування) на користь відповідача 1. Справжньою метою вчинених між відповідачем 1 та відповідачем 2 правочинів було переоформити право власності на належне позивачу нерухоме майно з позивача на [PERSON] . При цьому остання не могла напряму скористатися виданою позивачем довіреністю з правом відчуження належного позивачу нерухомого майна з огляду на заборону вчиняти правочин у своїх інтересах, встановлену ст.238 ЦК України, що й обумовило необхідність послідовного вчинення двох "приховуючих" фіктивних правочинів. Таким чином, договори купівлі-продажу від 06.07.2023 р. належного позивачу майна та укладені в подальшому договори дарування цього ж майна мали фіктивний характер, були удаваними та насправді мали метою (приховували) безоплатне дарування належного позивачу майна відповідачем 1 як представником дарувальника-власника - відповідачу 1 (обдаровуваній), тобто … самій собі, що є прямим порушенням вимог цивільного законодавства щодо обмеження права представника вчиняти правочин в своїх інтересах та вимог щодо добросовісності дій учасників цивільних правовідносин. Відповідно до довіреності від 29.07.2020 р. відповідач 1 наділена широким колом повноважень, в тому числі "вчиняти будь які дії, які хоча прямо не названі в цій довіреності, але випливають із її змісту та суті довіреного і які будуть необхідні для правильного, повного та ефективного ведення справ позивача, представництва та захисту її інтересів. Всупереч цьому відповідач 1 діяла не на захист інтересів довірителя (позивача). Отже, вчинений відповідачем 1 під прикриттям договорів купівлі-продажу та дарування справжній правочин відчуження (дарування) собі належного позивачу нерухомого майна спрямований на порушення права власності позивача та незаконне заволодіння майном, порушує публічний порядок та є нікчемним. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Належним способом захисту права власності позивача на незаконно відчужене майно буде визнання недійсними як фіктивних формально укладених між відповідачем 1 (якій діяв спочатку як представник позивача, а потім самостійно виступав стороною правочину) та відповідачем 2 договорів купівлі продажу майна та договорів дарування майна, та витребування належного позивачу нерухомого майна від відповідача 1. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 11.12.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2024 року відкрито провадження у порядку загального позовного провадження. 07.01.2025 року до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у родинних відносинах. [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] вступила 05.06.2009 у шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [PERSON] є донькою [PERSON] , яка в свою чергу є бабусею [PERSON] . З метою набуття у власність нерухомого майна у м. Києві, 31.08.2012 [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири та платно відчужила належну їй квартиру [ADDRESS] на користь особи [PERSON] , отримавши за відчуження майна 119500 грн. З метою набуття у власність нерухомого майна у м. Києві, 06.02.2013 [PERSON] уклала договір про іпотечний кредит № 1247 із ПАТ «Державний ощадний банк України», в межах якого отримала споживчий кредит в сумі 350000 грн. на придбання квартири [ADDRESS] (спірне майно). 06.02.2013 [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири із [PERSON] та набула у власність квартиру [ADDRESS] (спірне майно). 06.02.2013 [PERSON] уклала іпотечний договір № 1950 із ПАТ «Державний ощадний банк України» та передала у заставу квартиру [ADDRESS] , до виконання зобов`язань по договору про іпотечний кредит № 1247 від 06.02.2013. Згідно листів ПАТ «Державний ощадний банк України» від 25.09.2019 вбачається, що станом на 25.09.2019 [PERSON] повністю виконала свої грошові зобов`язання згідно договору про іпотечний кредит № 1247 від 06.02.2013. У зв`язку із погіршенням в 2019 році сімейних відносин із [PERSON] , з метою врегулювання із ним майнових питань щодо поділу майна, за домовленістю із матір`ю, [PERSON] , [PERSON] відчужила їй безоплатно право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.10.2019. В подальшому, у зв`язку із необхідністю у [PERSON] отримання дозвільних документів для перебування та навчання у Республіці Польща, у зв`язку із відсутністю у останньої власних джерел доходу та рухомого і нерухомого майна, [PERSON] безоплатно відчужила на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.06.2020, з метою документального відображення матеріального стану та забезпеченості [PERSON] за межами України. Окрім цього, із таких же мотивів та з цією ж метою, внаслідок отримання [PERSON] коштів від продажу гаражу [ADDRESS] , [PERSON] були передані кошти на придбання гаражного боксу № [NUMBER] по вул. Крайня у м. Києві , внаслідок чого відбулося укладання договору купівлі-продажу гаражного боксу від 29.07.2020. В подальшому, у зв`язку із початком навчання у Республіці Польща, повністю розуміючи значення своїх дій і не маючи жодних підстав, перешкоджаючих вчиненню правочину, в силу досягнення з [PERSON] попередньої усної домовленості, [PERSON] , як дієздатна та правоздатна особа видала довіреність від 24.07.2020. В межах вказаної довіреності [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися всім її нерухомим та рухомим майном, зокрема укладати на власний розсуд будь-які договори та правочини щодо її майна без додаткового погодження із нею, представляти її інтереси у відносинах з іншими особами, підписувати від її імені будь-які документи (договори, заяви, звернення, клопотання), вести перемовини з іншими особами, здійснювати та отримувати платежі і грошові розрахунки тощо. Довіреність була видана з правом передоручення строком на 3 роки, була дійсна до 29.07.2023 року, не відкликалася і не оспорювалася. В межах виконання доручення [PERSON] , діючи на підставі довіреності, а також як член її сім`ї, [PERSON] здійснювала управління та користування майном, зокрема квартирою № 270 та гаражним боксом № [NUMBER] , що вбачається із квитанцій про сплату комунальних послуг та інших документів, що підтверджують здійснення утримання цього майна. На початку 2023 року [PERSON] , яка підтримувала систематично контакт із матір`ю, [PERSON] , повідомила, що у зв`язку зі зміною її життєвих пріоритетів та виникненням у зв`язку із цим потреби в грошових коштах, вона доручає [PERSON] , на підставі виданої довіреності, організувати продаж належного їй нерухомого майна, квартири № 270 та гаражного боксу № [NUMBER] . Виконуючи доручення [PERSON] , діючи як представник на підставі довіреності від 24.07.2020, [PERSON] знайшла особу, яка виявила бажання на придбання вказаного майна, та яка була особисто знайома з [PERSON] та [PERSON] [PERSON] . Враховуючи наявність особистих зв`язків та тривалого знайомства як з [PERSON] , так і з [PERSON] , в рахунок виконання майбутніх зобов`язань договору купівлі-продажу квартири № 270 та гаражного боксу № [NUMBER] , [PERSON] передала [PERSON] погоджену сторонами суму грошових коштів до укладання правочинів, в якості авансу, що було прийнято [PERSON] . В подальшому, на підставі доручення [PERSON] , діючи як представник за довіреністю від 24.07.2020, [PERSON] 06.07.2023 уклала від імені [PERSON] , за попереднім погодженням з нею, з [PERSON] договори купівлі-продажу квартири та гаражного боксу від 06.07.2023. Надалі, наприкінці 2023 року, [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою надати їй додатково суму грошових коштів у 10000 доларів США для забезпечення її проживання у Республіці Польща. Разом із цим [PERSON] повідомила, що у разі відмови від виконання такої вимоги, вона буде звертатися до суду задля відібрання у [PERSON] квартири № 270 та гаражного боксу № [NUMBER] оскільки знає, що після укладання договорів купівлі-продажу від 06.07.2023, [PERSON] набуте у власність майно безоплатно відчужила на користь [PERSON] . Посилаючись на скрутне матеріальне становище, необхідність утримувати іншу дитину-інваліда, [PERSON] , відсутність в розпорядженні 10000 доларів США, [PERSON] відмовила у задоволенні вимоги [PERSON] та пояснила, що обставини дарування [PERSON] на користь [PERSON] стосуються їх особистих усталених відносин, і не мають будь-якого значення для [PERSON] . Таким чином між сторонами виник спір щодо дійсності спірних правочинів та щодо витребування спірного майна. Враховуючи заявлену підставу позову, положення ст. 228, 234, 235 ЦК України, [PERSON] повністю заперечує проти пред`явлених вимог, оскільки внаслідок укладання таких правочинів сторони повністю виконали свої зобов`язання, зокрема [PERSON] платно відчужила спірне майно на користь [PERSON] , а остання прийняла у власність майно на підставі укладених договорів купівлі-продажу. Окрім цього, дані про відчуження майна були внесені до відповідного державного реєстру в порядку, визначеним ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Квартира № 270 та гаражний бокс № [NUMBER] на час їх оплатного відчуження [PERSON] на користь [PERSON] не перебували у заставі, на них не було накладено арешт чи заборони на відчуження, або на вчинення реєстраційних дій щодо цих об`єктів майна, а тому є відсутніми підстави стверджувати, що такі правочини були укладені з метою або внаслідок порушення публічного порядку. Окрім цього, укладені договори купівлі-продажу квартири та гаражного боксу від 06.07.2023 є виконаними, що виключає підстави стверджувати про фіктивність договорів. У даному випадку на підставі договорів купівлі-продажу квартири та гаражного боксу від 06.07.2023 сторони виконали свої зобов`язання у спосіб, визначений ст. 655 ЦК України, що вказує на фактичне настання наслідків укладання договорів - оплатне відчуження нерухомого майна між особами. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 334 ЦК України: «Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.» Згідно п.4.2 договорів купівлі-продажу квартири та гаражного боксу від 06.07.2023 передбачено, що право власності на відчужуване майно виникає з дня державної реєстрації відповідно до закону. Згідно п.6.1 вказаних договорів, вони вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Таким чином вимоги щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 06.07.2023 - не є обгрунтованими. Аналогічні заперечення [PERSON] виражає проти вимоги щодо визнання недійсними договорів дарування квартири № 270 та гаражного боксу № [NUMBER] . Згідно ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно п.4.1 договорів дарування квартири та гаражного боксу від 06.07.2023 передбачено, що право власності на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровувана свідчить, що вона дарунок приймає. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання Обдаровуваною оригінального примірника договору після його нотаріального посвідчення. Згідно п.4.2 вказаних договорів від 06.07.2023 передбачено, що право власності на відчужуване майно виникає з дня державної реєстрації відповідно до закону. Згідно п.6.1 вказаних договорів, вони вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. У даному випадку договори дарування від 06.07.2023, укладені між [PERSON] та [PERSON] є виконаними, дарунки обдаровуваним - прийняті, і право власності на дарунки - відчужено, про що державним реєстратором внесені дані до відповідного державного реєстру в порядку, визначеним ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Сторони при виконанні укладених договорів дотрималися вимог законодавства та сплатили відповідні податки та збори в момент укладання правочинів, що підтверджується квитанціями від 06.07.2023 та виключає наявність підстав ознак фіктивності укладених правочинів. Окрім цього, правовідносини [PERSON] та [PERSON] в межах укладених договорів дарування від 06.07.2023 не стосуються прав та інтересів [PERSON] , і зазначений в позовній заяві виклад обставин не дає підстав вважати, що укладання договорів дарування між вказаними особами порушує права та інтереси [PERSON] . Квартира № 270 та гаражний бокс № [NUMBER] на час їх безоплатного відчуження [PERSON] на користь [PERSON] не перебували у заставі, на них не було накладено арешт чи заборони на відчуження, або на вчинення реєстраційних дій щодо цих об`єктів майна, а тому є відсутніми підстави стверджувати, що такі правочини були укладені з метою або внаслідок порушення публічного порядку. За таких обставин є відсутніми підстави і для визнання недійсними договорів дарування від 06.07.2023, які укладені між [PERSON] та [PERSON] . Щодо заявлених вимог про витребування майна потрібно звернути увагу суду на наступному. [PERSON] також заявила вимоги про витребування нерухомого майна, квартири № 270 та гаражного боксу № [NUMBER] , не визначивши при цьому правової підстави для витребування майна. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У даному випадку, [PERSON] , до якої пред`явлені вимоги про витребування майна, набула спірне майно на відповідних правових підставах, на підставі правочинів дарування, укладених із [PERSON] , у законний спосіб. Таким чином для застосування ст. 387 ЦК України у даному випадку не має підстав. У даному випадку є відсутніми підстави для витребування спірного майна і в розумінні ст. 388 ЦК України, оскільки є відсутніми обставини передбачені цією статтею закону. Зокрема вибуття із володіння [PERSON] квартири № 270 та гаражного боксу № [NUMBER] відбулося на підставі виданої неї довіреності, в межах наданих нею повноважень, яка не була ані скасована, ані відкликана, ані визнана недійсною. Таким чином [PERSON] повністю заперечує проти пред`явлених до неї вимог про витребування майна та вказує на їх безпідставність. Навпаки - задоволення заявлених вимог про витребування майна стане порушенням права власності [PERSON] та відібрання у неї нерухомого майна за відсутності для цього норми закону та правових підстав. За даних обставин спір між [PERSON] та [PERSON] виник на тлі сімейних відносин та невпинного бажання позивача бути забезпеченою за рахунок своєї матері за будь-яку ціну. Пред`явлені вимоги немайнового та майнового характеру є штучними та безпідставними, та продиктовані зловживанням з боку позивача родинними відносинами та довірою [PERSON] [PERSON] здійснила розпорядження своїм майном на власний розсуд, скориставшись при цьому допомогою свого представника, [PERSON] , на підставі виданої довіреності від 24.07.2020. Вказана довіреність не була скасована, відкликана чи недійсна. Видаючи довіреність та наділяючи відповідним обсягом повноважень свого представника, [PERSON] знала і враховувала наслідки уповноваження свого представника та обсяг її повноважень. Однак надалі, розуміючи наявні можливості отримання додаткових благ за відсутності для цього підстав від своєї матері - [PERSON] заявила штучні та завідомо безпідставні вимоги з метою повернення оплатно відчуженого позивачем майна. Разом із цим, [PERSON] не мала жодного фактичного зв`язку зі спірним майном, оскільки не приймала і не могла прийняти участь у придбанні цього майна та в його утриманні, а також не користувалася таким майном ані до набуття його у власність в червні 2020 із вищезазначеною метою, ані під час володіння цим майном, ані після відчуження права власності на нього на користь [PERSON] , і не має зв`язку із цим майном і наразі. В даному випадку, залишаючи за межами цивільного судочинства етичні засади та міркування, [PERSON] повністю заперечує проти пред`явленого до неї позову, зокрема проти предмета та підстави позову, і наголошує про безпідставність позову [PERSON] . [PERSON] переконана, що з боку [PERSON] була допущена недобросовісна поведінка, оскільки її попередні заяви та дії не відповідають теперішнім. За даних обставин втручання до права власності [PERSON] та фактичне позбавлення її права власності та житла призведе до невиправдного втручання до права власності з боку держави, за відсутності для цього правових підстав та легітимної мети. 13.01.2025 року до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. З відзиву вбачається, що [PERSON] не перебуває у родинних відносинах із позивачем та [PERSON] . На початку 2023 року [PERSON] та [PERSON] повідомили [PERSON] про намір позивача оплатно відчужити квартиру № 270 та гараж № [NUMBER] . [PERSON] погодилася на придбання запропонованого майна, та до укладання відповідних договорів купівлі-продажу 06.07.2023, повністю розрахувалася з [PERSON] , сплативши їй обумовлену суму грошових коштів готівкою. 06.07.2023 [PERSON] уклала із [PERSON] договори купівлі-продажу, на підставі яких набула у власність спірне майно, квартиру № 270 та гараж № [NUMBER] . В подальшому, реалізуючи своє право власності на спірне майно,

Outcome: partial