Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Брайт-К» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Брайт-К» заборгованість за Кредитним договором №6/2845795 від 29.01.2021 в розмірі 109360 грн. 71 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2021 між відповідачем та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір №6/2845795 (надалі Кредитний договір), відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 95 000,00 гривень строком на 60 місяців з 29.01.2021 року по 28.01.2026 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. 18.12.2024 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» (надалі Позивач) був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024 (надалі Договір відступлення). Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.12.2024 року, 20.12.2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №6/2845795 від 29.01.2021 року, що був укладений між Акціонерним Товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» наділено правом вимоги до Відповідача за Кредитним договором №6/2845795 від 29.01.2021 в розмірі 109360 грн. 71 коп. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав своїх зобов`язань, зокрема за період з 20.12.2024 по 28.03.2025 відповідачем добровільно платежі не сплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 28.03.2025 складає 109 360,71 гривень та складається з: заборгованості за тілом кредиту 46 772,54 гривень; - заборгованості за процентами за користування кредитом 10 338,17 гривень; - заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості 52 250,00 гривень. Ухвалою від 13.05.2025 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Визначити відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Роз`яснити відповідачам право протягом зазначеного строку надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України одночасно з надісланням відзиву до суду копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відзиву. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідачі вправі пред`явити зустрічний позов у строк визначений для подання відзиву. Визначити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, а відповідачам п`ятиденний строк з дня його отримання для подання заперечення, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, документи, на підтвердження чого додаються до відповіді на відзив та заперечення відповідно. Роз`яснити учасникам справи, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до Цивільного процесуального кодексу України обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. 10.06.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 52\~250 грн. заборгованості за комісією за обслуговування кредитної лінії відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. Підтверджує, що банк 29.01.2021 надав відповідачу кредит в розмірі 95000 грн. Вважає, що відсутні законні підстави для стягнення з нього комісії з обслуговування кредитної заборгованості, з врахуванням відповідної судової практики вважає нікчемними умови договору, якими передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості. 12.06.2025 представник позивача подав відповідь на відзив в якому у зв`язку з відмовою представника відповідача від визнання обставин законності нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості надав копію паспорту споживчого кредиту, який просить долучити до матеріалів справи, як доказ законності нарахування комісії та відсутності підстав для визнання нікчемними умов кредитного договору,якими передбачена комісія. 17.06.2025 представник відповідача адвокат Данилів М.М. подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що позивач не довів наявності у нього дійсного права вимоги до відповідача, тому відповідач відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України має право не сплачувати позивачу заборгованість по тілу кредиту та по процентах. Також представник відповідача заявив клопотання про залишення без розгляду паспорту споживчого кредиту, оскільки такий не стосується предмету доказування та поданий з пропущенням строку на його подання в суд без поважних причин. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. 19.06.2025 представник позивача подав до суду пояснення щодо заперечень представника відповідача, в яких зазначає, що відповідно до вимог ЗУ «Про споживче кредитування» підстави для визнання окремих умов кредитного договору нікчемними відсутні,також звертає увагу суду на те, що позивачем долучено докази наявності права вимоги до відповідача при поданні позовної заяви, також вважає, правомірним клопотання про доручення паспорту споживчого кредиту до матеріалів справи. Крім того, вважає, що заявлені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними та необґрунтованими. Третя особа своїм правом надання пояснень щодо позову не скористалась. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.526,615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом норми ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Судом встановлено, що 29.01.2021 між відповідачем та Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір №6/2845795 (надалі Кредитний договір), відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а Позичальник отримав кредитні кошти в сумі 95 000,00 гривень строком на 60 місяців з 29.01.2021 року по 28.01.2026 року, на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістомст.ст.610,612ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути позику, сплатити проценти у строки і на умовах, передбачених договором. Як вбачається з досліджених доказів, умови договору відповідачем належним чином не виконані, передбачена договором кредиту заборгованість не погашена. 18.12.2024 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» (надалі Позивач) був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024 (надалі Договір відступлення). Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.12.2024 року, 20.12.2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором №6/2845795 від 29.01.2021 року, що був укладений між Акціонерним Товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та [PERSON] . Відповідно до п.3.1 вказаного вище договору про відступлення права вимоги «право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог…». Таким чином, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» наділено правом вимоги до Відповідача за Кредитним договором №6/2845795 від 29.01.2021 в розмірі 109360 грн. 71 коп., що підтверджується наведеним вище реєстром прав вимог, копію якого подано позивачем через систему «Електронний суд». Відповідно посилання представника відповідача на те, що позивач не довів наявності у нього дійсного права вимоги до відповідача не заслуговують на увагу. Разом з тим, як вбачається зі змісту кредитного договору №6/2845795 від 29.01.2021,таким передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 52250 грн. Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17. Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення кредитного договору №6/2845795 від 29.01.2021 про сплату позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 52250 грн. є нікчемними, суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на підставі цих положень договору комісії у розмірі 52250 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 57110 грн.,71 коп., з яких: 46\~772 грн. 54 коп. сума заборгованості за тілом кредиту, 10\~338 грн.17 коп. сума заборгованості за відсотками. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Крім цього, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 2422 грн. 40 коп. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1265 грн.03 коп. (2422,40 грн.* 57110,71грн./109360,71грн.), а з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, що становлять 20000 грн. витрат на правничу допомогу, пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, в сумі 9555 грн. 53 коп. (20000*52250/109360,71). Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи вищенаведене, оскільки розмір судових витрат, що покладено на позивача є більшим, а тому з останнього на користь відповідача слід стягнути різницю в сумі 8290 грн. 50 коп. (9555 грн. 53 коп. 1265 грн. 03 коп.).

Outcome: partial