Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - ТОВ «Свеа Фінанс», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позову вказано, що 21.01.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна», первісний кредитор) та [PERSON] (надалі - позичальник, відповідач) було укладено договір №1483020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - кредитний договір, договір) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 21.01.2021 року позичальник, після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (оферту) у формі Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразив однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направило 21.01.2021 14:33:26 [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] (що було зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор Е651, котрий в свою чергу боржником було 21.01.2021 14:36:12 введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим він прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору №1483020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на умовах визначених угодою. Відповідно до Розділу 1 кредитного договору, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в гривні (далі - кредит) в сумі 6500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 30 днів, стандартна процентна ставка становить 1,90% на день. ТОВ «Лінеура Україна», свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором, відповідач здійснював часткові (-у) оплати (-у) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1483020 від 21.01.2021 року, шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви (останній платіж було здійснено 16.01.2022 20:35:12 у сумі 10,00 грн.). Сплачуючи кредит, відповідач, додатково до зазначеного вище, вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. 08.02.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (нині товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», надалі - позивач, новий кредитор) було укладено договір факторингу № 1-08022022, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває Права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №1-08022022 від 08.02.2022 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1483020 складає: 21310,00 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за договором №1483020 від 21.01.2021 року становить: - заборгованість по тілу - 6500,00 грн.; - заборгованість по відсотках - 14810,00 грн.; - загальна заборгованість - 21310,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №1483020 у розмірі 21310,00 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи провести без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» у повному обсязі, у випадку незастосування строку позовної давності, зменшити розмір позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс», зокрема в частині нарахованих відсотків, з огляду на несправедливість та/або кабальність умов кредитного договору, розглянути справу без його участі та участі його представника, на підставі наданих ним документів та викладених у відзиві аргументів. У своєму відзиві відповідач посилається зокрема на те, що Кредитний договір №1483020 було укладено 21.01.2021 року на строк 30 днів, тобто граничний строк повернення кредиту припадав на 20.02.2021 року. Згідно з матеріалами справи, останній платіж за кредитним договором було здійснено 16.01.2022 року. Позовна заява подана Позивачем 26.03.2025 року. Вважає, що Позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення заборгованості. Хоча останній платіж відбувся 16.01.2022, що може бути інтерпретовано як переривання строку позовної давності, на дату подання позову (26.03.2025) трирічний строк з моменту останнього платежу вже сплив. На підставі ст. 267 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати до вимог Позивача строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що при тілі кредиту у розмірі 6500,00 грн., позивач нарахував та вимагає стягнення відсотків у розмірі 14810,00 грн. Загальна сума сплачених ним відсотків за користування кредитом вже перевищує 19000 грн. Таке співвідношення між сумою кредиту та нарахованими відсотками, а також вказана позивачем річна процентна ставка у 693,50%, свідчать про несправедливі та кабальні умови кредитного договору, що порушує принципи розумності, добросовісності та справедливості, закріплені в ст. ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу України, а також вимоги Закону України "Про захист прав споживачів". Тому, просить суд, у випадку незастосування строку позовної давності, зменшити розмір позовних вимог Позивача, зокрема в частині нарахованих відсотків, з огляду на несправедливість умов кредитного договору та його кабальність. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 21.01.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №1483020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту згідно умов якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 6500,00 гривень. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. Тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3. цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта, відповідно до п.4.1. Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.2 Договору. Згідно п.1.1. Договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства. Згідно Розділу 2 Кредитного договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору. У випадку, якщо товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладення договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п.1.3. Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий графік платежів розміщується товариством в Особистому кабінеті. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. Кредит вважається погашеним в день отримання товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до п. п.4.1.1., 4.1.2. Договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. Пропозиція (оферта) клієнта щодо строку продовження користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. Згідно п. 4.2.1. Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6. Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Зазначені обставини підтверджуються паперовими копіями договору №1483020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.01.2021 та паспорту споживчого кредиту, які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) Е651 21.01.2021. ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» через партнера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з яким укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 перерахував кошти на платіжну картку клієнта 21.01.2021 14:35:12 на суму 6500,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 78256608, призначення платежу: Зарахування 6500 грн. на картку [NUMBER] , що підтверджується копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 21380-0403 від 04.03.2024. В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати клієнтом зобов`язання за Договором, відповідно до розділу 4 Договору відповідач ініціював неодноразове продовження строку користування кредитом. Сторони Додатковими договорами погодили наступні умови продовження користування кредитом: строк - 30 днів, дати повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом - 23.03.2021, 23.04.2021, 21.05.2021, 21.06.2021, 22.07.2021, 22.08.2021 відповідно, процентна ставка - 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Додаткових договорів - 693,50% річних (згідно Додаткових договорів від 21.05.2021, 21.06.2021, 22.07.2021 відповідно - 24079,41% річних), орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Додаткових договорів - 10 205,00 грн. У всьому іншому, що не визначено Додатковими договорами, сторони керуються умовами договору. Останнім додатковим договором строк кредитування продовжено до 22.08.2021. Надалі строк кредитування було продовжено в порядку п. 4.2.4, 4.2.5 (автопролонгація на 4 і на 120 днів) Зазначені обставини підтверджуються паперовими копіями Додаткових договорів до Договору №1483020 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 20.02.2021, 23.03.2021, 20.04.2021, 21.05.2021, 21.06.2021, 22.07.2021 та паспортів споживчого кредиту, які підписані відповідачем за допомогою електронних підписів одноразовими ідентифікаторами (одноразовими паролями) Е651 20.02.2021, 23.03.2021, 20.04.2021, К146 21.05.2021, Н706 21.06.2021, Х977 22.07.2021. У зв`язку з порушенням відповідачем вищезазначених умов договору станом на 08.02.2022 розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» становив 21310,00 грн., в тому числі: - 6500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 14 810,00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, що підтверджується копією розрахунку заборгованості за договором №1483020 від 21.01.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 08.02.2022, позичальник: [PERSON] . 08.02.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна» (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (новий кредитор) укладено договір факторингу № 1-08022022, у відповідності до умов якого новий кредитор передає грошові кошти в розпорядження первісному кредитору (сума фінансування) за плату, а первісний кредитор відступає новому кредитору права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами. Згідно п.3.1.3. Договору факторингу право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п.2.5. Договору, на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам. Разом з правами вимоги до новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували в момент переходу цих прав, що підтверджується копією договору факторингу № 1-08022022 від 08.02.2022. Таким чином, ТОВ «Росвен Інвест Україна» (згідно копії рішення єдиного учасника від 25.03.2024 № 1 назву змінено на ТОВ «Свеа Фінанс») набуло право грошової вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, зокрема і до [PERSON] за договором № 1483020 від 21.01.2021 р. в сумі 21310,00 грн., із яких: - заборгованість за сумою кредиту 6500,00 грн.; - заборгованість по нарахованим процентам 14810,00 грн., що підтверджується копією витягу з реєстру боржників №1 до договору факторингу № 1-08022022 від 08.02.2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пунктом 1 ч. 1 статті 512 ЦК України передбаченого, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), при цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, позивачем надано достатні докази, що вказують на укладення договору в передбаченій законом формі. Суд відхиляє доводи відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до положень статей 256, 257, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення (ч. 3 ст. 263 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 року установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023. Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 14 березня 2022 року № 7168, Указом Президента України від 19 квітня 2022 року № 7300, затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX та подальшими, та є продовженим до цього часу. Таким чином, враховуючи, що строк повернення кредиту настав 17.01.2022, відповідно, з цієї дати розпочав свій перебіг строк позовної давності, але з 12.03.2020 року на території України установлено карантин, правовий режим якого діяв до 30.06.2023 та під час якого строки позовної давності були продовжені, а також те, що з 24.02.2022 на території України введено правовий режим воєнного стану, що продовжений до цього часу та в період дії якого перебіг позовної давності зупинено, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності. Крім того, суд не вбачає підстав для зменшення розміру позовних вимог позивача, зокрема в частині нарахованих відсотків з огляду на несправедливість умов кредитного договору та його кабальність, оскільки відповідач до укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами, що свідчить зокрема підписання ним паспорта споживчого кредиту, де містяться всі істотні умови кредитного договору, зокрема інформація про річну та денну процентну ставку, погодився з ними та уклав договір з первісним кредитором. Крім того, відповідач не скористався правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів (згідно ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування»). Натомість відповідач неодноразово здійснював пролонгацію договору шляхом укладення додаткових договорів, користувався кредитними коштами та здійснював сплату процентів за їх користування, що ним не оспорюється та відповідає інформації, яка наведена у розрахунку заборгованості. Крім того, як випливає з матеріалів справи денна процентна ставка за кредитним договором для відповідача становила 0,57% у день (знижена процентна ставка згідно п. 1.4.2. Договору) та 1,9 % в день (стандартна процентна ставка), що не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» щодо розміру денної процентної ставки. Доводи відповідача щодо порушення позивачем принципів розумності, добросовісності та справедливості, закріплені в ст. ст. 6, 627, 628 Цивільного кодексу, а також вимог Закону України «Про захист прав споживачів» суд відхиляє виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Такі правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та ЗУ «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц, від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18, від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19. Крім того, у постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що «Суди попередніх інстанцій встановили, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду бере до уваги таке. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання». Відтак, з аналізу змісту вказаних правових висновків ВС та ВП ВС, стає зрозумілим, що кваліфікувати як несправедливі (а отже і недійсні) можна умови договору щодо нарахування санкцій за порушення однією зі сторін своїх договірних зобов`язань, у разі, якщо їх розмір вносить істотний дисбаланс у обсяг прав та обов`язків учасників правовідношення за договором. У даному ж випадку заборгованість, що нараховується позивачем у справі, стосується виконання зобов`язань позичальника по сплаті відсотків за користування кредитними коштами (тобто своєрідної оплати за законне та правомірне строкове користування чужим майном), у той час як вищевказані правові висновки стосуються санкційних нарахувань, тобто тих, що мають місце у разі неправомірного користування позичальником отриманими по кредиту коштами, наприклад це може бути неустойка (пеня чи штраф), а також нарахування відсотків річних за приписами ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання грошових зобов`язань. Отже правових підстав для зменшення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, про що вказує відповідач у поданому відзиві не має. Таким чином, суд вважає, що позивачем було надано достатньо доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору та погодження всіх його істотних умов відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», а також факту надання кредиту та розміру заборгованості. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» як нового кредитора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з віднесенням судових витрат по справі на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved