Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) в інтересах малолітньої [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Олександрівської селищної ради Донецької області, Орган опіки та піклування Білозерської міської ради, Орган опіки та піклування Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є рідною тіткою малолітньої [PERSON] 2013 р.н., яка з 2015 року перебувала на вихованні дідуся та бабусі. Батько дитини [PERSON] є рідним братом позивача, ні він ні мати дитини [PERSON] життям дитини не цікавляться. Після смерті дідуся стан здоров`я бабусі погіршився, та у зв`язку з активними бойовими діями на території Донецької області дитина почала проживати з позивачем, у неї є всі необхідні умови для проживання. Згідно висновків органів опіки та піклування визначено про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно дитини [PERSON] 2013 р.н. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судові засідання з`являлися, судом вживалися заходи щодо їх повідомлення про дату, час та місце судового розгляду справи, жодних заяви чи клопотань від них не надходило. Представники органів опіки та піклування Білозерської міської ради та Добропільської міської ради позовні вимоги підтримали, зазначили про встановлення обставини які свідчать про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Олександрівської селищної ради Донецької області надав суду заяву про розгляд справи без участі, позов підтримує. В судовому засіданні, в режимі ВКЗ неповнолітня [PERSON] 2013 р.н. підтвердила факт проживання з рідною тіткою (позивачем по справі), для неї створені належні умови для виховання, з батьками контакт не підтримує. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] показала суду, що з позивачем по справі знайома давно, були сусідами, в позивачки є брат, з раннього віку його дочка [PERSON] проживала з дідусем та бабусею, дідусь більше часу приділяв дитини, займався вихованням. Після його смерті стало складніше, тому [PERSON] взяла дитину до себе, в неї є і свої діти, для всіх створені належні умови проживання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Білозерське м. Добропілля, Донецької області. Батько - [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . За результатами дослідження умов проживання та іншої інформації, 14.08.2024 року органом опіки та піклування Білозерської міської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також, 28.02.2024 року виконавчим комітетом Добропільської міської ради прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно долучених відомостей з місця проживання позивача, інформації зі школи вбачається, що [PERSON] займається вихованням [PERSON] , остання проживає в її родині та створені належні умови для життя. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК . Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З досліджених в ході судового розгляду справи обставин вбачається, що відповідачі свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки, не цікавляться її життям, не створювали належних умов проживання, на даний час не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не турбуються про харчування, медичний догляд, лікування дитини. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , оскільки підтверджено, що вони не піклуються про життя та здоров`я дитини, про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечували необхідного медичного догляду, що могло створювати загрозу для здоров`я дитини, майже з моменту народження не спілкуються з неї, залишали дитину на виховання дідуся та бабусі, не виявляють інтересу до її виховання, що свідчить про їх свідоме нехтування батьківськими правами та обов`язками. Також суд вважає, що рішення про позбавлення батьківських прав здатне забезпечити належний захист дитини, а мотиви для позбавлення батьківських прав є доречними і достатніми. Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню, оскільки встановлено факт свідомого нехтування відповідачами своїми обов`язками. Окремо суд роз`яснює відповідачам, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Суд також роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів, та на даний час суд вважає її передчасною та такою, що не може бути задоволеною, з урахуванням вимог ст.ст. 183, 193 СК України. Закон визначає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач набула статусу законного представника дитини в розумінні вимог Сімейного кодексу України, який надає їй повноваження на отримання аліментів. Водночас при набутті такого статусу, вона не позбавляється права на звернення до суду з позовом (заявою) про стягнення аліментів. Судові витрати покласти на відповідачів.

Outcome: partial