Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач 01 травня 2025 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на завершення приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Позов обґрунтовує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га, та площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які були передані йому у приватну власність на підставі рішення Шклинської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 27.12.1993 року №5/2 «Про заяви громадян про передачу земельних ділянок у приватну власність наданих їм для ведення особистого підсобного господарства». Проте останній не встиг завершити процедуру приватизації земельних ділянок та зареєструвати право власності. Вказує, що спадкоємцем після смерті батька була дружина спадкодавця - [PERSON] , яка спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав, померла [INFO] . Позивач зазначає, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] .Оскільки, відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , однак не оформила своїх спадкових прав, право на завершення приватизації та реєстрацію земельної ділянки для ведення підсобного господарства площею 0,60 га, яка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення сесії Шклинської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 1993 року №5/2. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 01 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року в даній справі замінено первісного відповідача Горохівську міську раду на належного відповідача Городищенську сільську раду. Протокольною ухвалою суду від 09 червня 2025 рокупідготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду клопотання про розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з копії архівного витягу рішення сесії Шклинської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 27 грудня 1993 року №5/1 «Про надання громадянам земельних ділянок», [PERSON] вирішено надати земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства 0,20 га. Крім того, з копії архівного витягу рішення сесії Шклинської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 27.12.1993 року №5/2 «Про заяви громадян про передачу земельних ділянок у приватну власність наданих їм для ведення особистого підсобного господарства» [PERSON] передано у приватну власність безоплатно земельні ділянки надані для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,60 га та для будівництва і обслуговування житлових будівель 0,25 га (а.с.15). Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26 травня 1997 року Шклинською сільської ради, підтверджується, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.16). З 1 січня 2004 року набрав чинності новий Цивільний Кодекс України (далі - ЦК України) в новій редакції. Відповідно до п.п.4,5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс 1963 р.(далі - ЦК 1963 р.), обговорюючи питання про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи, заведеної 17 січня 2001 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , стверджується, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звернулась дружина [PERSON] . 17 січня 2001 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності селянської спілки «Шклинь» розміром 2,27 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, а також право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства селянської спілки «Шклинь», с. Шклинь Горохівського району розміром 0,215% або 7746 грн., від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ВЛ № 0204263. Крім того, 17 липня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження з відповідними відсотками, що знаходяться в Горохівському ТВБВ ощадного банку. Із витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №15420835 вбачається, що заповіт [PERSON] не посвідчувався. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім того, [PERSON] за життя не набув права власності на земельні ділянки, хоча розпочав процедуру їх приватизації, [PERSON] була єдиною спадкоємицею майна померлого за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак не оформила своїх спадкових прав на майно. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16 листопада 2017 року виконавчим комітетом Шклинської сільської ради Горохівського району Волинської області, стверджується, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина (а.с.11). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до довідки, виданої Шклинською сільською радою Горохівського району Волинської області № 201 від 11 травня 2018 року, згідно запису в погосподарській книзі №1 за 2017 рік в [ADDRESS] , рахувалось господарство за [PERSON] . До дня смерті [INFO] [PERSON] в господарстві проживала із синами [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, [PERSON] прийняв спадщину шляхом спільного проживання (а.с.12). Згідно ч.1, ч.2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Матеріалами спадкової справи № 208/2018, заведеної 18 травня 2018 року Горохівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] стверджується, що, окрім позивача [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Крім того, [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] на користь брата - сина спадкодавця - [PERSON] , [INFO] . 14 листопада 2018 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається із земельної ділянки площею 0,2499 га, кадастровий номер 0720889201:01:001:0260, земельної ділянки площею 3,1336 га кадастровий номер: 0720889200:01:001:0045 та земельної ділянки площею 0,1543 га, кадастровий номер: 0720889200:01:001:0467. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51965202, заповіт [PERSON] не посвідчувався. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) вбачається, що позивач народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] за законом, який відповідно до ч.3 ст.1269 ЦК України прийняв спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Із відповіді відділу №4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №29-3-0.334-408/14-23 від 20.11.2023 року станом на 01 січня 2013 року земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га за [PERSON] не зареєстровані та державні акти не видавались. З дослідженої копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 листопада 2023 року за №02-31/680, вбачається, що позивачу державним нотаріусом Горохівської Державної нотаріальної контори Волинської області Островською Т.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельні ділянки, належних спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті якого спадкоємцем була його дружина [PERSON] , яка спільним проживанням прийняла спадщину, але не встигла оформити своїх спадкових прав у зв`язку із смертю, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи. (а.с.10). Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно з ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , однак не оформила своїх спадкових прав на майно, набув право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення та визнає за позивачем право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,60 га, яка була передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Шклинської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 27 грудня 1993 року №5/2 «Про заяви громадян про передачу земельних ділянок у приватну власність наданих їм для ведення особистого підсобного господарства».

Outcome: approved