Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Представник позивачки через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з даним позовом, у якому просив розірвати шлюб позивача з відповідачем. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2021. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Представник позивача вказала, що сторони не змогли налагодити спільне подружнє життя через суттєві розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Також зазначила, що протягом останніх місяців життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинене. Відтак, подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам позивачки. Враховуючи вищенаведене, просив позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просив змінити їй прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Ухвалою від 15.04.2025 у даній справі було відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку із неявкою відповідача. 13.06.2025 сторони у судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про розгляд даної справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд даної справи проводити у їх відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити та не заперечують щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 17 червня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 13 червня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 17 червня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11.06.2021 Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 79 (а. с. 9). Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON] ,\~ [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.11.2021 Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 8) Відповідно до ст. ст.\~104\~-\~105\~СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що сімейне життя в сторін не склалося, у зв`язку із відсутністю взаєморозуміння між ними, погляди на життя стали відрізнятися. Сторони не ведуть спільного господарства, позивачка вважає, що відновлення та збереження шлюбу неможливе та наполягає на його розірванні. Разом з тим, варто зазначити, що в матеріалах справи відсутній оригінал свідоцтва про одруження. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~95\~ЦПК України\~письмовими доказами\~є документи\~(крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (частина четверта статті 95 ЦПК України). Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (частина п`ята статті 95 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі №526/442/22 (провадження №61-6895св22) суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 6\~ст. 95 ЦПК України\~якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. В матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія свідоцтва про одруження сторін, а тому на підставі вищевикладених правових норм суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Враховуючи вищевикладене, а також умови проживання сторін та взаємовідносини їх у шлюбі, небажання позивача продовжувати шлюб, визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку, що сім`я сторін поновлена бути не може, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Суд вирішує питання судових витрат на підставі ч. 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, де зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Проте, при поданні позову представник позивача просив судові витрати залишити за позивачкою. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У зв`язку з наведеним вище, суд вирішив задовольнити таке клопотання представника позивачки та не стягувати з відповідача судові витрати, а залишити їх за позивачкою.

Outcome: dismissed