Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

В травні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання батьківства та внесення змін в актовому записі, посилаючись на те, що протягом 2023-2024 року вона перебувала у відносинах з [PERSON] , в результаті чого [INFO] у них народився син [PERSON] .. Однак, оскільки вони в шлюбних відносинах не перебували відомості про народження дитини були зазначені зі слів матері в порядку ст. 135 СК України. В подальшому відповідач виявив бажання бути записаним батьком дитини. Подання вказаного позову позивачка аргументує тим, що вказане рішення необхідне їй для юридичного закріплення батьківства батька дитини, тому просила визнати батьківство [PERSON] судом та внести відповідні зміни в актові записи про народження дитини В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що дійсно [INFO] у нього та позивачки народився син [PERSON] .. Однак, оскільки вони в шлюбних відносинах не перебували відомості про народження дитини були зазначені зі слів матері в порядку ст. 135 СК України. На даний час він виявив бажання бути записаним батьком дитини, тому позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог Хотинського відділу ДРАЦС у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального міністерства юстиції, в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Під час народження дитини [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Згідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України Законом № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частиною другою статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття, якщо запис про батька дитини вчинено відповідно до частини другої статті 135 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішити за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків, особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Верховний Суд в своїй постанові від 15 квітня 2021 року у справі №361/2653/15-ц вказав, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: approved