Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є малолітньою, яка опинилася у складних життєвих обставинах, внаслідок чого була відібрана у її матері [PERSON] . Відповідач розпиває спиртні напої, неналежно виконує догляд за її дитиною, яку неодноразово залишала без нагляду. Відповідач проживає із її дітьми [PERSON] та [PERSON] разом із співмешканцем, із яким вони чинять сварки та зловживають алкоголем. Відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП. Відповідач, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не забезпечила догляд її дитини та своїми діями створила небезпечні умови для проживання дитини. Отже, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно її дитини. Залишення дитини на вихованні відповідача є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Вилучена у відповідача дитина перебуває у КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1». Відповідач є працездатною особою, у якої відсутні доходи. Позивач просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньки [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на її утримання та передати дитину позивачу. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. 18.11.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.02.2025 судом постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з копією свідоцтва про народження від 08.07.2023 серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії витягу з реєстру від 23.10.2024 №00047615441 відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до копії довідки від 18.10.2024, наданої Голосіївським УП ГУНП у м. Києві, [PERSON] 15.10.2024 зверталася із повідомленням про факт вчинення домашнього насильства відносно неї її чоловіком [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, у присутності її дитини [PERSON] . Згідно з копією пояснень [PERSON] від 18.10.2024 [PERSON] має двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Старша донька [PERSON] з вересня 2024 року проживає у бабусі. Вона вживає алкогольні напої кожного дня. Вона висловила зобов`язання щодо належного виховання та утримання її дитини [PERSON] . Відповідно до копії пояснень [PERSON] від 23.10.2024 [PERSON] пояснила, що її донька [PERSON] вживає алкогольні напої, немає батьківського потенціалу та не доглядає за своєю донькою [PERSON] . Її донька [PERSON] вживає постійно алкогольні напої із [PERSON] , а разом вони вчиняють сварки. Її донька [PERSON] не працює та не має можливості утримувати її доньку. Як вбачається із довідки від 22.10.2024, наданої Голосіївським УП ГУНП у м. Києві, [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції через факт вчинення домашнього насильства відносно неї чоловіком [PERSON] та дядьком [PERSON] у присутності дітей. Внаслідок вказаних обставин відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП. Згідно з копією розпорядження від 23.10.2024 №549 малолітня [PERSON] була відібрана у її матері [PERSON] у зв`язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров`я. Відповідно до копії повідомлення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 22.10.2024 [PERSON] не завжди вчасно звертається із її донькою [PERSON] до медичного закладу, дитина має худорляву статуру, часто хворіє на застудні захворювання. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 19.12.2024 №100-17621 встановлено, що 17.10.2024 до служби у справах дітей та сім`ї надійшло телефонне повідомлення від [PERSON] про те, що її онука [PERSON] зловживає алкоголем, неодноразово залишала без нагляду свою доньку [PERSON] . 18.10.2024 посадовими особами служби був здійснений виїзд до місця проживання родини, де [PERSON] повідомила про щоденне вживання нею алкоголю. 21.10.2024 надійшло повідомлення від поліції про факт присутності малолітньої [PERSON] при домашньому насильстві відносно її матері [PERSON] . Також 21.10.2024 посадовими особами служби складений про негайне відібрання дитини [PERSON] , яку було негайно вилучено у матері [PERSON] . 17.12.2024 [PERSON] з`явилася до служби та повідомила про факт її вживання алкогольних напоїв, внаслідок чого вона не змогла написати заяву про повернення їй дитини. Отже, орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З наведених доказів судом вбачається, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток її дитини [PERSON] , не займається її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Отже, враховуючи поведінку відповідача як матері, її відношення до її дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, суд доходить висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та втратила цікавість до її дитини. За таких обставин, враховуючи, що відповідач повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки та втратила до неї будь-який інтерес, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Разом з тим, оскільки у судовому засіданні встановлено, що дитина фактично позбавлена батьківського піклування та відсутня можливість передати дитину другому з батьків, бабі, дідові та іншим родичам, мачусі, вітчиму, суд на виконання положень ч. 4, 5 ст. 167 СК України вважає необхідним передати дитину на опікування Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з метою вжиття відповідних заходів подальшого влаштування долі дитини для захисту її прав та інтересів. Водночас, задовольняючи позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини, суд вважає за необхідне одночасно прийняти рішення про стягнення з неї аліментів на утримання її дитини. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає, що справедливим, необхідним та достатнім для утримання дитини буде стягнення з відповідача аліментів щомісячно у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2024 (дата подання до суду вказаного позову) і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Водночас суд вважає, що стягнення аліментів слід здійснювати на користь дитини, оскільки на сьогоднішній день відсутня будь-яка особа, яка б могла отримувати вказані аліменти від відповідача. Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що не підлягає задоволенню заявлена позивачем вимога в частині стягнення вказаних аліментів на користь юридичної чи фізичної особи, на утриманні якої буде перебувати дитина. За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, є достовірними, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, у зв`язку з чим позов про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у загальній сумі 2422,40 грн, у зв`язку з тим, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із вказаною позовною заявою.

Outcome: partial