Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 836321 від 29.04.2019 у розмірі 31105,02 грн, яка складається із: суми заборгованості 20694,10 грн, суми інфляційних втрат - 8546,75 грн, суми 3% річних - 1864,17 грн. Позов мотивовано тим, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 29.04.2019 в електронній формі уклали кредитний договір № 836321. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») 12.04.2018 уклали договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 21.08.2019 укладено додаткову угоду № 24 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21.08.2019 про те, що право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 836321 від 29.04.2019 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання свого представника не направив, звернувся в суд із заявою, в якій просив розглядати справу в його відсутності. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 29.04.2019 в електронній формі уклали договір № 836321 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 5950 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути Позику та сплатити проценти за користування Позикою (п.1.1). Позика видається строком на 30 днів, процентна ставка в межах строку кредитування - 1,53 %, загальна вартість позики - 8681,05 грн, в тому числі проценти 2731,05 грн, дата повернення - 29.05.2019 (1.2, 1.3.1, 1.4, додаток №1). Пунктами 4.4 та 4.5 договору передбачено, що у випадку прострочення повернення суми позики, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф в розмірі 71,40 грн. за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання зобов`язань за Договором. Штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Клієнтом за цим Договором, і становить: 2 975,00 грн. Договір підписано електронним підписом Позичальника, а саме одноразовим ідентифікатором А684745, який надісланий на номер [NUMBER] 29.04.2019 20:50:34 (а.с. 20) Як видно з інформації ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 10.02.2025 №5543-ВП (а.с. 27-41) за номером 185 наявний платіж 29.04.2019 на суму 5950 грн на карту [NUMBER] . Відповідно до розрахунку позивача, станом на дату відступлення вимоги заборгованість за договором № 836321 становить 20694,10 грн, в тому числі 5950,00 за тілом кредиту, 11888,10 - за відсотками, 2856 грн - за пенею та штрафами (а.с. 46-48). ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») 12.04.2018 уклали договір факторингу № 1 (а.с. 54-59), відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Право вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених договором (п.2.1.). Право вимоги переходить від клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному додатку (п.4.1). ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 21.08.2019 уклали угоду № 24, якою узгодили суми фінансування (а.с. 44). Також, як видно із реєстру прав вимоги № 24 від 21.08.2019 (а.с. 77-79) право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 836321 від 29.04.2019 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», заборгованість за тілом кредиту - 5950 грн, за відсотками - 3213 грн. Відповідно до довідки від 03.04.2025 ТОВ «Авентус Україна», товариство підтвердило здійснення ТОВ «Він Фінанс» розрахунків за відступлені права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», відступлення яких відбулося на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018 (а.с. 22) Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 29.04.2019 в електронній формі уклали договір № 836321, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 5950 гривень, строком на 30 днів, загальна вартість позики - 8681,05 грн, в тому числі проценти 2731,05 грн, дата повернення - 29.05.2019. Факт видачі кредиту підтверджується інформацією ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 10.02.2025 №5543-ВП. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (стаття 549) . Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, постанові Верховного Суду від 21 червня 2024 року у справі № 134/743/22). Дослідивши розрахунок, який наданий позивачем, суд вважає, що ним неправомірно нараховувалися відсотки та пеню поза межами строку кредитування, передбаченого договором. Так, умовами договору передбачено відсотки за весь період кредитування -30 днів до 29.05.2019 у розмірі 2731,05 грн, тоді як позивачем нараховано 11888,10 грн поза межами строку кредитування. Тому, правомірними є нарахування відсотків тільки у розмірі передбаченому договором. Пеня у розмірі 2856 гривень згідно пункту 4 договору нарахована після закінчення строку кредитування - 29.05.2019, тому також нарахована неправомірно. Крім того, позивач просить стягнути суми 3% річних у розмірі 1864,17 грн та інфляційних втрат у розмірі 8546,75 грн згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період з 01.04.2022 по 01.04.2025. Суд зазначає, що пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на те, що з 24.02.2022 і по даний час в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) сум за статтею 625 ЦК України за таке прострочення, позивачем безпідставно нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 1864,17 грн та інфляційних втрат у розмірі 8546,75 грн згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період з 01.04.2022 по 01.04.2025, яка стягненню не підлягає, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Як видно із досліджених доказів, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 5950 гривень за тілом кредиту та 2731,05 гривень - заборгованість за відсотками, які відповідач не спростував. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України). Зважаючи на те, що за договором факторингу №1 від 12.04.2018 ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 836321 від 29.04.2019, що підтверджується договором, додатками до нього, реєстром № 24 від 21.08.2019 та довідкою, із відповідача в користь товариства слід стягнути заборгованість у розмірі 5950 гривень за тілом кредиту та 2731,05 гривень відсотків. Тому, позов слід задовольнити частково. Позивачем понесені судові витрати у розмірі 2422,22 грн зі сплати судового збору (а.с. 43) та у розмірі 5000 грн на правову допомогу, що підтверджуються актом від 02.04.2025 (а.с. 16), детальним описом (а.с. 19), договором про надання правової допомоги від 22.03.2024 (а.с. 49-53), додатковою угодою від 22.03.2024 (а.с. 23) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 60-61), разом - 7422,40 (2422,22 +5000) грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, а саме 8681,05 (5950+2731,05) грн із 31105,02 грн, що становить 27,91 %, в силу статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 2071,59 (27,91 % від 7422,40) грн судових витрат, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі наведеного,

Outcome: partial