Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, Шолохівська сільська ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 87000:02:001:0361, в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,0000 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, Шолохівська сільська ради, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 87000:02:001:0361, в порядку спадкування за законом. В зв`язку з тим, що на даний час відбулися зміни у земельному законодавстві і йому необхідно терміново виготовити правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку. Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01.05.2024 земельна ділянка площею 2,0000 га становить 31612,08 грн. Він звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу Легеди М.М. із завою про відкриття спадкової справи та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , але 21.03.2024 року отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача Шолоховської сільської\~ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника. Представник відповідача Виконавчий\~комітет Покровської\~міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника, при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.ст. 15, 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У ст.\~55\~Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №528 (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 19.04.2024 року, [PERSON] народився [INFO] . Батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.11). Згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серії ДП №108809від 24.09.2004 року, [PERSON] на підставі розпорядження голови Нікопольської районної державної адміністрації №689-р від 15.09.2004 року, є власником земельної ділянки площею 2.000 га, розташованої на території Шолохівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства (а.с.14). Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 01.05.2024 року земельна ділянка площею 2,0000 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Шолохове, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 1222987000:02:001:0361 становить - 31612,08 грн. (а.с.15-16). Згідно заповіту від 03.11.2016 року, посвідченого секретарем Шолоховської сільської ради Матюк Н.М., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: майно, яке складається з земельної ділянки розміром 2.000 га згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку Серії ДП №108809, заповіла [PERSON] . Згідно Акту №111 від 12.03.2024 року про проживання особи без реєстрації, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 2018 року і по час обстеження. 21 березня 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Легеди М.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка обґрунтована тим, що [PERSON] пропущений строк для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України у шість місяців. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття цини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, ст.ст. 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах 3, 4 ст. 1268, ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється к у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Постанова Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17 (провадження №61-44149св18). Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18). Касаційний цивільний суд погодився з позицією апеляційного суду щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Прийняття спадщини є односторонньою операцією, акт прийняття спадщини має універсальний характер. Він поширюється на все спадкове майно, хоч би яким воно було, хоч би в чому воно виражалося і хоч би де воно знаходилося. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Ця стаття встановлює строк лише для подачі заяв про прийняття спадщини, а термін дає можливість спадкоємцю реально скористатися своїм правом і таким чином гарантує здійснення суб`єктивних прав громадян на спадкоємство. Судом встановлено, що позивач після смерті своєї матері [PERSON] вступив у реальне володіння майном, користується та обробляє вище вказану земельну ділянку. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1221 С України). Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до п.11 ч.1 ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частинами 1, 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно п. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як роз`яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1225 ЦК України. Спадкування права на земельну ділянку: 1.Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 2.До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що крім [PERSON] як спадкоємця першої черги, інших спадкоємців немає. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. ВС КЦС справа №227/3750/19 від 22.09.2021р. вказав, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Оскільки у цій справі перешкодою була відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - обраний позивачем спосіб захисту є належним, а отже позов підлягає задоволенню. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved