Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Адвокат Сєдова Л.П., яка діє від імені та в інтересах позивачки [PERSON] , звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення [PERSON] навчання, а саме до 04.07.2025 року, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2006 року, від якого мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Подружнє життя сторін не склалося і заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.10.2024 року шлюб між ними було розірвано. У зв`язку з бойовими діями на території України позивачка разом з дітьми наразі знаходиться за кордоном. Позивачка працює та отримує невеликий дохід. При цьому позивачка витрачає багато коштів на оплату житла, продуктів харчування, засобів гігієни та одяг. Відповідач не бажає надавати їй допомогу на утримання синів, тому вона змушена утримувати їх самостійно за кошти, які заробляє. Син сторін по справі - [PERSON] навчається у Коледжі (Ідентифікаційний код коледжу 652990) Великої Британії на підставі договору про навчання 2024/25 від 21.05.2024 року та проходить наступні курси: Рада з освіти в галузі бізнесу та технологій («ВТЕС») (дата початку навчання: 04.09.2023 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.), Навчальне забезпечення (дата початку навчання: 04.09.2023 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.), Працевлаштування (дата початку навчання: 09.09.2024 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.) У зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Відповідач має дохід, розмір якого позивачці невідомий. Відповідач має можливість допомагати сину у період його навчання. Позивачка не має можливості самостійно утримувати сина, тому що тих коштів, які вона отримує, не вистачає на його потреби, які включають продукти харчування, одяг, засоби гігієни, учбові приладдя, оплату житла. Крім того, на утриманні позивачки знаходиться малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин позивачка змушена звернутись з даним позовом до суду. В свою чергу, від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить привести всі рішення про стягнення аліментів з нього на користь дітей відповідно до діючого законодавства та стягнути з нього аліменти на двох синів відповідно до ст. ст. 182, 183 СК України у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому вказує, що позов [PERSON] не визнає, тому що позивачка, на його думку, навмисно подала два позови окремо на молодшого сина [PERSON] , [INFO] . 23.10.2024 року Біляївським районним судом Одеської області постановлено судовий наказ про стягнення аліментів на його утримання у розмірі частки його заробітку. При цьому відповідно до діючого законодавства аліменти на двох дітей стягуються у розмірі 1/3 частини (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України) доходу відповідача. Крім того, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Він є особою з інвалідністю ІІ групи, розмір пенсії складає 8300 грн, інших доходів не має. Позивачка забрала у нього все спільно нажите майно. На даний час він проживає в порожній квартирі. Йому змушена допомагати його мати, яка є пенсіонером. Судовий наказ від 23.10.2024 року він не оскаржував, так як не був сповіщений про стягнення аліментів на сина [PERSON] , про наявність позову в суді взагалі не знав. Він розуміє, що зобов`язаний сплачувати аліменти на дітей, тим паче, що по судовому наказу позивачка отримує менше, ніж він добровільно перераховував сину на картку. Відтак він просить стягнути з нього аліменти на дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 13.01.2025 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов другий відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити позивачці у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачка не надала доказів того, що син [PERSON] на даний час дійсно навчається. Доданий до позовної заяви договір від 21.05.2024 року «ВТЕС» свідчить лише про початок навчання та заплановані дати закінчення навчання. Доказів, що [PERSON] наразі дійсно навчається немає. Стаття 199 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до двадцяти трьох років, але лише за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи. Інвалідність є наслідком проходження військової служби. Його фізичний стан взагалі не дає йому можливості працевлаштуватися на будь-яку роботу. Розмір пенсії складає 8300 грн. Інших доходів у нього немає. Позивачка знає, у якому фізичному стані знаходиться відповідач, що і є причиною розірвання з її сторони шлюбних відносин. Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.10.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка є працездатною особою, з її слів працює, і також зобов`язана і може надати допомогу сину. Окрім того, відповідно до судового наказу від 23.10.2024 року відповідач повинен сплачувати аліменти на молодшого сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його доходу, відтак йому залишається 6000 грн. 23.01.2025 року від представника позивачки [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона вказує, що позовні вимоги про стягнення аліментів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка змушена утримувати самостійно двох синів [PERSON] та [PERSON] , тому як їх батько не бажає допомагати їй в їх утриманні. Позивачка купляє для них продукти харчування, засоби гігієни, одяг, сплачує комунальні послуги та інші побутові речі. Їх син, [PERSON] , навчається у Коледжі (Ідентифікаційний код коледжу 652990) Великої Британії на підставі договору про навчання 2024/25 від 21.05.2024 року та проходить наступні курси: Рада з освіти в галузі бізнесу та технологій («ВТЕС») (дата початку навчання: 04.09.2023 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.), Навчальне забезпечення (дата початку навчання: 04.09.2023 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р., Працевлаштування (дата початку навчання: 09.09.2024 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.) У зв`язку з тим, що відповідач має сумнів в тому, що [PERSON] дійсно навчається у Коледжі, надає до відповіді на відзив витяг зі студентської групи коледжу та лист на електронну пошту. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Після перерви представник позивачки в судове засідання не з`явилась, але направила до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути у її відсутність. Окрім того представник зазначила, що позивачка бажає стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги, відтак, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, нею будуть надані докази оплати професійної правничої допомоги у встановлений законом строк. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. При цьому представник відповідача пояснила, що [PERSON] не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у зв`язку з тим, що за станом здоров`я не працює, а його дохід складає лише пенсія по інвалідності. Після перерви відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, а від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність у зв`язку зі станом здоров`я. Приймаючи до уваги пояснення та заяви учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя сторін не склалося і заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.10.2024 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується відомостями із ЄДРСР. Під час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження (а.с.10, 11). У зв`язку з оголошенням воєнного стану на території України діти разом з матір`ю виїхали за кордон, про що свідчать відповідні відмітки у їх паспортах (а.с. 12-15, 16-17, 18-19), та станом на теперішній час проживають у Великій Британії, що сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає. Відповідно до копії договору про навчання 2024/25 від 21.05.2024 року [PERSON] було зараховано у Коледж (Ідентифікаційний код коледжу 652990) на наступні курси: Рада з освіти в галузі бізнесу та технологій («ВТЕС») (дата початку навчання: 04.09.2023 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.), Навчальне забезпечення (дата початку навчання: 04.09.2023 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.), Працевлаштування (дата початку навчання: 09.09.2024 р., запланована дата закінчення: 04.07.2025 р.) Вартість курсу на 2024/25 навчальний рік становить: плата за навчання ?0.00, реєстраційний внесок ?0.00, збір за складання іспиту ?0.00, загальна вартість ?0.00 (а.с. 20-21). Як зазначила представник позивачки у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, позивачка витрачає багато коштів на оплату житла, продуктів харчування, засобів гігієни, одягу, комунальних послуг тощо, на підтвердження чого долучила копії квитанцій з банку, що викладені іноземною мовою. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Із роз`яснень ВССУ, викладених у листі «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 року № 24-754/0/4-13 слідує, що суд приймає документи, складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Отже, до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, що якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Проте представником позивачки не надано перекладу на державну мову документів, що викладені іноземною мовою, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги. Суд при оцінці доказів не уповноважений на здійснення самостійного перекладу поданих на іноземній мові документів. Такий переклад може бути здійснено особою, яка має відповідну кваліфікацію. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова, а частиною першою статті 14 вказаного Закону встановлено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. Відсутність нотаріально засвідченого перекладу долучених представником позивачки до відзиву на позовну заяву доказів, які, з її слів, зокрема, підтверджують витрати позивачки на утримання синів, позбавляє суд можливості встановити їх зміст та інформацію, яка у них зазначена, а тому вони не можуть розцінюватися судом, як докази на підтвердження понесених позивачкою витрат на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, одягу тощо. З цих же підстав суд не приймає до уваги надані представником позивачки докази, якими, з її слів, є витяг зі студентської групи коледжу та лист на електронну пошту, оскільки вони викладені іноземною мовою без засвідченого належним чином перекладу, відтак їх зміст встановити не представляється можливим. Звертаючись до суду із позовною заявою представник позивачки просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його заробітку (доходу) щомісяця, посилаючись на те, що син продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, натомість відповідач допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.08.2018 року по справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування ст. 199 Сімейного кодексу України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року по справі № 761/10510/17. Наведеному відповідають і роз`яснення, викладені в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Згідно з ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З доказів, наданих представником позивачки, слідує, що позивачка є особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням, має тяжке захворювання: аденокарцинома шлунку. У зв`язку з оголошенням воєнного стану в Україні, позивачка разом з двома дітьми виїхала за кордон і станом на теперішній час вони мешкають у Великій Британії. Старший син сторін по справі [PERSON] навчається у коледжі у Великій Британії. Доказів того, що він потребує матеріальної допомоги на конкретно визначені потреби позивачкою не надано. Так само позивачкою не надано доказів, чи отримує син стипендію. Разом з тим, позивачкою доведено, що [PERSON] навчається за кордоном. А це, в свою чергу, доводить необхідність грошової допомоги йому, як особі, яка витрачає час на навчання, у зв`язку з чим позбавлений працювати, або ж має мінімальну на це змогу. Таким чином батьки повинні брати участь у забезпеченні свого сина, який продовжує навчання, й потребує витрат на харчування, забезпечення себе одягом, ліками, гігієнічними засобами тощо. Зі слів представника позивачки, позивачка працює та отримує невеликий дохід. Відомостей про місце роботи позивачки та розмір отримуваного нею доходу суду не надано. Відповідно до скриншотів із банківського застосунку та квитанцій, наданих представником відповідача, у період шлюбу, а саме з травня 2023 року по травень 2024 року, відповідач щомісячно (одноразово або декілька разів на місяць) пересилав позивачці грошові кошти різними сумами. Станом на теперішній час відповідач заперечує наявність у нього можливості надавати допомогу синові [PERSON] , вказуючи на відсутність доходів, поганий стан здоров`я та те, що він вже сплачує аліменти на утримання молодшого сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його доходу, що призначені судовим наказом від 23.10.2024 року. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, захворювання, пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 786833 (а.с. 54). Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] отримує пенсію по інвалідності 2 грп. інвалід армії (а.с. 53). Із виписки по картковому рахунку пенсіонера [PERSON] вбачається, що за період з 01.05.2024 року по 28.11.2024 року на його картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» щомісяця надходили пенсія у розмірі 8396 грн 05 к., субсидія, одноразова матеріальна допомога, як особі з інвалідністю, у розмірі 1000 грн (а.с. 55-56). Водночас, звертає на себе увагу та обставина, що згадана виписка загалом містить сім аркушів, тоді як відповідач надав суду лише перші чотири аркуші, що викликає у суду сумнів у її достовірності. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП [PERSON] провадив економічну діяльність: 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. Дата взяття на облік: 04.04.2023; дата зняття з обліку: 15.11.2024. Знаходиться в стані: припинено (а.с. 57-59). Судовим наказом від 23.10.2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду, тобто з 22.10.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 62-63). Відповідно до консультативних висновків ортопеда-нейровертебролога Центру травматології та ортопедії 11 МКЛ від 30.01.2025 року та від 09.06.2025 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічна форма анкілозуючого спондилоартриту (хвороба Бєхтєрєва)/застаріла агресивна форма дифспонділоартозу хребта (хвороба Бєхтєрєва), анкілоз тотально-форамінальний стеноз, агресивний кефоз з неврологічними порушеннями. Перелом проксимального відділу правої стегнової кістки, стан п/о металоостеосинтезу. Рекомендовано систематичні курси реабілітації, медикаментозної терапії, при неефективному консервативному лікуванні - оперативне втручання. Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1130 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Біляївська БПЛ» БМР з 09.02.2025 року по 19.02.2025 року з діагнозом: закритий, міжвертлюговий перелом правої стегнової кістки, зі зміщенням уламків. У період лікування [PERSON] було придбано набір металоконструкцій для інтрамедулярного остеосинтезу стегнової кістки (комплект) вартістю 18000 грн, а також витрачено 6791 грн на придбання ліків, про що свідчать надані представником відповідача фіскальні чеки та рахунок-фактура № ТС-0000048 від 13.02.2025 року. Представник позивачки в судовому засіданні стверджувала, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеною нею розмірі, оскільки має відповідний дохід. Як вбачається із виписки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2024 року по лютий 2025 року, витребуваної судом за клопотанням представника позивачки, відповідач дійсно за період з січня 2024 року по грудень 2024 року щомісяця отримував дохід від ТОВ «Баядера Логістік» у межах від 24884 грн до 101070 грн. При цьому, доходи за період з січня по жовтень 2024 року припадають на період перебування сторін у шлюбі. Проте, як вже зазначено вище, 15.11.2024 року, тобто після припинення шлюбу, [PERSON] припинив свою діяльність, як ФОП, відтак починаючи з грудня 2024 року і по лютий 2025 року відповідач, відповідно до згаданої виписки, отримував дохід лише від [PERSON] у розмірі 8000 грн щомісяця. Наявність будь-яких інших доходів не має підтвердження доказами. Разом з тим суд вважає, що відповідач, як батько, був зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні потреб сина [PERSON] , який навчався та потребував допомоги. Твердження представника відповідача про неможливість працевлаштування відповідача у зв`язку зі станом здоров`я суд відхиляє, тому що, хоча відповідач і має тяжке захворювання, проте будь-яких доказів (медичних висновків) його непрацездатності, в матеріалах справи немає.Доказів того, що відповідач має об`єктивні перешкоди влаштуватися на роботу або шляхом самозайнятості заробляти кошти, також відсутні. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає доводи відповідача та його представника про неспроможність надавати синові [PERSON] допомогу необґрунтованими, й доходить висновку, що відповідач мав можливість надавати забезпечення своєму синові, який проходив навчання. При цьому суд приймає до уваги той факт, що окрім обов`язку по утриманню сина [PERSON] , [INFO] , який продовжував навчання, [PERSON] має обов`язок по утриманню сина [PERSON] , 2015 року народження, до досягнення ним повноліття. Діти проживають разом з позивачкою, яка безсумнівно несе витрати на придбання, зокрема, сину [PERSON] продуктів харчування, навчального приладдя, одягу, взуття, засобів особистої гігієни, проїзду до місця навчання, оплати послуг мобільного телефону тощо. Хоча вказані витрати позивачкою документально не підтверджені, однак вони покликані забезпечити нормальну життєдіяльність і щоденні фізіологічні потреби дитини, відтаксуд вважає, що [PERSON] потребував матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, що є підставою для стягнення з відповідача аліментів на його утримання на період навчання. Виходячи з принципів розумності та справедливості, того, що обов`язок піклування покладено на обох батьків, суд, визначаючи розмір аліментів вважає, що достатнім розміром для стягнення з відповідача аліментів, який встановить баланс між його обов`язком по сплаті аліментів та правами повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання, буде стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, з урахуванням чого суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме з 22.10.2024 року. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивачки [PERSON] , окрім іншого, просить стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги. На підтвердження понесення позивачкою вказаних витрат представник позивачки до позовної заяви додала орієнтований розрахунок по оплаті професійної правничої допомоги згідно договору від 04.09.20024 року про надання правової допомоги [PERSON] від 14.10.2024 року, відповідно до якого розмір наданих послуг адвоката загалом становить 12300 грн, які складаються з наступного: консультації, встановлення правової позиції, складання позовної заяви про стягнення аліментів - 7000 грн; участь у судових засіданнях - 5300 грн (а.с. 4). Згідно з ордером на надання правничої допомоги серії ВН № 1415933, виданим 14.10.2024 року на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 04.09.2024 року, громадянці [PERSON] надається правова допомога адвокатом Сєдовою Л.П. (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1491 від 02.07.2008 року) (а.с. 22). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Велика палата Верховного суду у постанові від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц визначила, що така вимога ч. 8 ст. 141 ЦПК України застосовується і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. 16.06.2025 року представник позивачки Сєдова Л.П. направила до суду заяву, в якій повідомила суд, що нею у встановлений законом строк, будуть надані докази оплати професійної правничої допомоги, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. З врахуванням наведеного суд зазначає, що відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат (п. 5 ч. 7, ч. 1 ст. 265 ЦПК України). За таких обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл понесених сторонами по справі судових витрат із встановленням представнику позивачки п`ятиденного строку для подання доказів щодо розміру понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктами 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах, зокрема, про стягнення аліментів, а також особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи те, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, отже він також підлягає звільненню від сплати судового збору, а тому суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 605 грн 60 к., який підлягав стягненню з відповідача також має бути компенсований за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial