Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений 27 грудня 2012 року між нею та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області, за № 2533, повернути сторони у первісний стан та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 грудня 2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. за № 2533, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1358 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6325455900:00:002:0332, а [PERSON] зобов`язувався утримувати та доглядати за нею ( [PERSON] ) довічно. Вказувала, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, відтак такий договір підлягає розірванню в судовому порядку відповідно до п.10 договору довічного утримання та вимог п.1.ч.1 ст. 755 ЦК України. 06.11.2024 року [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала за заявленими підставами. Відповідач [PERSON] надав до суду 06.11.2024 року заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі, зазначаючи, що майнових претензій до позивачки не має. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Гуменного З.І. від 19.12. 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади, справа передана в провадження судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімову І.В., ухвалою якого від 26.03.2025 року справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду по суті. Учасники\~справи у\~судове засідання\~не з`явились,\~повідомлені про\~час та\~місце розгляду\~справи відповідно\~до вимог\~ст.ст.\~128-130\~ЦПК України,\~заяв про відкладення розгляду справи не надали. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі\~статтею 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статті 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 27 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. за № 2533, на підставі пункту 1 якого за [PERSON] \~передає у\~власність [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1358 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6325455900:00:002:0332, згідно довідки № 25-01-22/805 про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами ( за даними форми 6-зем), виданої 14 листопада 2012 року Міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Чугуїв і Чугуївському районі Харківської області, який має наступні характеристики: будинок обкладений цеглою, загальна площа-75,1 кв.м; житлова площа -40,9 кв.м; кількість кімнат (три) з відповідними прибудовами. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями належить [PERSON] на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області 20 лютого 2012 року за реєстровим № 1-392 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 25 лютого 2012 року за № 1980 в книзі №18. Загальна вартість відчужуваного житлового будинку складає 69\~799 грн., ринкова вартість -98\~700 грн.(п.п.2,4). Пунктом 8 договору передбачено за згодою сторін обов`язок набувача майна [PERSON] надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення та догляд у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права на проживання у відчужуваному будинку; забезпечення придатним для носіння одягом і взуттям; забезпеченням належним медичним обслуговуванням; забезпечення продуктами харчування. В пункті 9 договору зазначено, що грошова оцінка вказаних в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі мінімальної пенсії щомісячно. Пунктом 10 договору передбачений порядок його розірвання, зокрема за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання, однією з сторін - у судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №\~757/39725/19-ц, провадження № 61-15916св20 зазначено, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду. Відповідно до стаття 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України). Положення частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому при вирішенні зазначеного питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та приписи статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Приписи пункту 1 частини першої статті 755 ЦК свідчать, що підставою для розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача є невиконання (неналежне виконання) набувачем тих обов`язків, які безпосередньо передбачені договором. Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов. Саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України має надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі №\~509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі №\~755/1226/17-ц, від 06 травня 2020 року у справі №\~755/1750/19, від 24 червня 2021 року в справі №\~644/1566/19, від 15 серпня 2023 року у справі №\~712/10192/22. Позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з вказаним позовом, посилається на те, що відповідач [PERSON] не виконує умов договору довічного утримання, що є підставою для його розірвання. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги за заявленими підставами та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до\~приписів \~статті 206\~ЦПК України\~позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вважає, що наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до\~частин 1\~та 2\~ статті\~133\~ЦПК України\~ судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Розподіл витрат\~у разі\~визнання позову,\~закриття провадження\~у справі\~або залишення\~позову без\~розгляду визначений\~ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~відповідно до\~якої у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі1211,20 грн. відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0202610068 від 22 жовтня 2024 року ПуАТ «КБ «Акордбанк». Оскільки ч. 1 ст. 142 ЦПК України врегульовано питання про повернення позивачці з державного бюджету 50% суми судового збору в розмірі 605 грн. 60коп. , сплаченого при поданні позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути решту судового збору ( 605 грн. 60 коп.), як 50% суми судового збору, сплаченого [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом.

Outcome: approved