Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

[PERSON] , від імені якої діє адвокат Лісовий Д. О., звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Криворізької міської ради, в якому просить суд з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.11.2022 визнати укладеним договір оренди земельної ділянки у тій самій редакції договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 щодо оренди земельної ділянки площею 0,2985 га кадастровий номер: 1211000000:06:055:0105, яка розташована по [ADDRESS] , підписаного 10.10.2007 року і зареєстрованого у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 26.10.2007 за № 040710800856 між Криворізькою міською радою та ФОП [PERSON] за змістом договору, запропонованого представником позивача у прохальній частині заяви про зміну предмета позову (том 2, а. с. 66 - 82). В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 10.10.2007 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (згідно з свідоцтва про шлюб прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ») та Криворізькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 26.10.2007 за № 040710800856). 17.02.2020 позивач припинила свою підприємницьку діяльність за власним рішенням. Відповідно до умов договору оренди, орендодавець на підставі рішення міської ради від 29.08.2007 № 1669 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105 для розміщення тимчасової споруди автостоянки, яка знаходиться на [ADDRESS] . Строк дії договору 3 роки. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має переважне право на поновлення такого договору на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. У вказаний строк позивачем була подана за встановленим зразком про поновлення договору оренди та відповідний проект додаткової угоди. 29.10.2010 відповідач розглянувши звернення та подані документи суб`єктів господарювання та громадян, прийняв рішення № 4088, відповідно до якого, в тому числі ФОП [PERSON] продовжено договір оренди земельної ділянки строком на 3 роки та зобов`язано землекористувачів у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радою додаткові угоди до договорів оренди та зареєструвати їх у встановленому порядку. Цим же рішенням визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку. Однак, замість підписання додаткової угоди, що була подана у редакції позивача, відповідачем на адресу позивача було направлено свої примірники додаткової угоди про продовження терміну дії спірного договору оренди для ознайомлення, підписання та подальшої державної реєстрації. Проте позивач із запропонованою відповідачем редакцією додаткової угоди погодився лише частково та листом від 28.02.2011 повідомив відповідача, що не погоджується виключно із довідкою про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка є невід`ємною частиною додаткової угоди, оскільки в цій довідці при обрахуванні було використано невірний функціональний коефіцієнт, а тому додаткова угода підписана не була. Представник позивача у позовній заяві звертає увагу суду, що 14.05.2010 криворізькою міською радою прийнято рішення № 3884 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу», згідно якого нова базова вартість 1 кв. м. земель міста склала 240,05 грн., що впливає на розмір орендної плати за користування земельними ділянками комунальної форми власності. При цьому попередня нормативна грошова оцінка 1 кв. м. земель міста складала 84,75 грн. за кв. м. Міська рада замість підписання додаткової угоди у редакції позивача із запереченнями та протоколом розбіжностей, всупереч положенням ст. 181 ГК України, ст. ст. 640 646 ЦК України, направила на адресу позивача власну редакцію додаткової угоди. При цьому у додатках до проекту додаткової угоди відповідачем була вказана і додана довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 за № 2794/1/3, підготовлена на підставі рішення міської ради № 3884 та якою для позивача по спірній земельній ділянці встановлено нормативну грошову оцінку на рівні 3658117,50 грн. На підставі нормативної оцінки відповідачем розраховано розмір орендної плати на рівні 109743,53 грн. на рік та річний розмір земельного податку 36581,18 грн. Разом з тим, відповідачем в основу додаткової угоди про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки в редакції відповідача та розрахунку розміру орендної плати було покладено рішення міської ради № 3884 від 14.05.2010, яке в судовому порядку визнано нечинним. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача у позовній заяві також зазначає, що відносини між сторонами набули ознак сталості та стабільності, оскільки після закінчення строку дії договору оренди минуло більше 9 років та за цей час у відповідача не було зауважень до позивача щодо розміру сплаченої орендної плати чи вимог про повернення земельної ділянки. Разом з тим на теперішній час відповідач вимагає від позивача звільнити займану земельну ділянку, мотивуючи це тим, що договір оренди йому не продовжено. З огляду на вказані обставини представник позивача вказує, що порушене переважне право позивача на оренду спірної земельної ділянки підлягає судовому захисту у обраний ним спосіб. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив проти задоволення позову, вказавши, що всі сумніви позивача стосовно нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки спростовані постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12 за позовом ФОП [PERSON] до Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області третя особа: Криворізька міська рада про визнання дій протиправними, визнання нечинною та скасування довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3. Даною постановою адміністративного суду встановлено, що відповідачем не порушено прав позивача при врахуванні у формулі нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів (Цн) показнику вартості одного квадратного метра земель населеного пункту в залежності від регіональних факторів місця розташування (Цнм) на пільговому рівні. Посилання позивача на те, що у технічній документації з нормативної грошової оцінки земель міста вже визначено вартість окремо для земельної ділянки у конкретній економіко-планувальній зоні, суд вважає безпідставними, оскільки дана технічна документація визначає лише приблизну середню базову вартість земель у формулі визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів (Цн) відсутній такий показник як вартість одного квадратного метру земельної ділянки у конкретній економіко-планувальній зоні, а використовується такий показник як коефіцієнт конкретної економіко-планувальної зони, у зв`язку з чим посилання позивача на неврахування відповідачем такого показника є безпідставними. Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 по справі № 904/158/20, залишеним без змін Постановою Верховного суду від 14.04.2021 року, яким зобов`язано ФОП [PERSON] привести у придатний для використання стан земельну ділянку площею 0,2985 га з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105, що знаходиться на [ADDRESS] , шляхом демонтажу тимчасових споруд та огорож за власний рахунок, та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі. На думку відповідача звернення до суду заним позовом є намаганням переоцінити докази та факти, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили та які є обов`язковими для виконання, домогтися повторного вирішення спору в порушення принципу юридичної визначеності, з метою отримання відповідного рішення суду, яке засвідчить право користування спірною земельною ділянкою. Крім того, представник відповідача у відзиві вказує на ту обставину, що позивач припинила свою підприємницьку діяльність, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову (том 1, а. с. 57 - 60). Додатково у відзиві на позовну заяву, з урахуванням того, що судом прийнята до розгляду заява представника позивача про зміну предмету позову у редакції від 10.11.2022, представник відповідача вказує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2025 №416391414 на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105 за адресою: [ADDRESS] , розташоване незавершене будівництво, автостоянка, яке на праві власності з 29.04.2021 зареєстровано за [PERSON] , яка є фактичним користувачем вказаної земельної ділянки, тому позивач [PERSON] безпідставно намагається у судовому порядку, всупереч дійсним обставинам справи та нормам діючого законодавства України визнати укладеним договір оренди земельної ділянки. Вважає, що предмет поданого до суду позову про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки укладеною, є штучним, адже вбачається відсутність реального та об`єктивного факту порушення прав [PERSON] , що є взагалі самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки захисту підлягає виключно порушене право. Представник відповідача також посилається на неузгодженість позицій позивача та її представника щодо спірних правовідносин з міською радою. Також заперечуючи проти позову, представник відповідача вказує, що Криворізькою міською радою рішення щодо передачі в орендне користування [PERSON] спірної земельної ділянки після 2010 року не приймалось, тому визнати укладеним договір оренди земельної ділянки у редакції від 10.10.2007 враховуючи вимоги законодавства є неможливим з причини відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Просить відмовити у задоволенні позову зі зміненим предметом спору у повному обсязі (том 3, а. с. 88 - 91). Окремо представником відповідача до суду подано заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, оскільки позов поданий до суду у березні 2021 року, тобто майже через 10 років після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки (том 3, а. с. 75). Ухвалою від 28.04.2021 (суддя Гринь Н. Г.) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (том 1, а. с. 48 - 49). У зв`язку з закінченням строку повноважень судді Гриня Н. Г. на підставі розпорядження керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями (том. 1, а. с. 93); протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі визначено суддю Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасалова В. М. (том 1, а. с. 94). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у новому складі (суддя Прасолов В. М.) від 11.10.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження (том 1, а. с. 96). У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду матеріали цивільної справи передано в провадження судді Сіденку С. І. (том 2, а. с. 176, 177). Ухвалою суду у новому складі (суддя Сіденко С. І.) від 12.06.2024 прийнято до розгляду цивільну справу; у задоволенні клопотання представника позивача про повернення справи на стадію підготовчого засідання відмовлено; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено судовий розгляд справи по суті у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи постановлено проводити за обсягом вимог, заявлених у позовній заяві, прийнятої судом (том 2, а. с. 178 - 179). Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2024 апеляційну скаргу [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Лісовий Д. О., на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.06.2024 повернуто особі, що її подала (том 2, а. с. 212 - 213). Ухвалою від 10.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Лісового Д. О. про об`єднання в одне провадження даної цивільної справи зі справою № 214/2673/24 (том 3, а. с. 44 - 46). Після судового засідання, яке відбулось 10.01.2025 до суду через систему «Електроннй суд» представником позивача 11.01.2025 (зареєстровано судом 13.01.2025) адвокатом Лісовим Д. О. подано заяву про відвід судді від розгляду даної справи (том 3, а. с. 48 - 53). Ухвалою від 15.01.2025 визнано необґрунтованим відвід, заявлений головуючому судді Сіденку С. І.; постановлено вирішення питання про відвід судді Сіденка С. І. передати на розгляд іншого судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, визначення якого провести у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України (том 3, а. с. 55 - 57). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025 справу про відвід судді Сіденка С. І. передано на розгляд судді Ковтун Н. Г. (том 3, а. с. 58). Ухвалою від 17.01.2025 (суддя Ковтун Н. Г.) у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Сіденка С. І. відмовлено (том 3, а. с. 60 - 61). З урахуванням позиції Дніпровського апеляційного суду, яка викладена в ухвалі від 17.09.2024 (том 2, а. с. 212 - 213), ухвалою від 21.02.2025 поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на подання заяви про зміну предмету позову; прийнято до розгляду заяву [PERSON] , подану її представником адвокатом Лісовим Денисом Олександровичем, про зміну предмету позову в редакції, що надійшла до суду 10.11.2022 (том 3, а. с. 85 - 87). Ухвалою від 26.03.2025 поновлено представнику позивача, адвокату Лісовому Д. О. процесуальний строк для подання заяви про залучення третьої особи; залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) (том 3, а. с. 151 - 152). У судовому засіданні протокольно залишено без розгляду клопотання третьої особи про залучення до участі у справі її представника Горомадську спілку «Асоціація промисловців, підприємців та профспілок Кривого Рогу». Під час розгляду справи позивач у судове засідання не з`явилась, її представник у судовому засіданні позовні порзов підтримав, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду. Представники відповідачів під час розгляду справи у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у поданих до суду заявах по суті справи. Залучена до участі третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмові пояснення, зі змісту яких слідує, що вона не заперечує проти задоволення позову, зазначає, що відповідач у незаконний спосіб намагається нав`язати незаконні умови договору щодо збільшення розміру орендної плати на підставі незаконного рішення Криворізької иіської ради № 3884 від 14.05.2010, яке згідно постанови Дніпровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 по справі № 2а-423/10/0408 є незаконним (нечинним) (том 3, а. с. 187). Суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності третьої особи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 01.10.2020. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, як встановлено судом, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується її учасниками між Криворізькою міською радою (Орендодавець) та ФОП [PERSON] (Орендар) 10.10.2007 укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець надав в користування Орендарю земельну ділянку для розміщення тимчасової споруди автостоянки площею 0,2985га, яка знаходиться по [ADDRESS] . Договір укладено на 3 роки (п. 5 договору) (том 1, а. с. 26 - 27). Рішенням Криворізької міської ради від 29.09.2010 № 4088 вирішено продовжити ФОП [PERSON] вказаний вище договір оренди земельної ділянки на 3 роки та зобов`язано у тримісячний термін від дати прийняття рішення укласти з міською радою додаткові угоди до договорів оренди із внесенням змін відповідно до чинного законодавства та зареєструвати їх у Криворізькому міському відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". Також, цим рішенням визначено розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у трикратному розмірі земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю" (том 1, а. с. 30 - 31). Управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 09.12.2010 за № 2794/1/3 надано довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, якою для ФОП [PERSON] для земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 2985 кв. м. встановлено нормативну грошову оцінку - 3658117,50 грн. (том 1 а. с. 37). При розгляді справи судом також встановлено, що сторони по справі після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007 направили одна одній власні проекти додаткової угоди до договору оренди (том 1 а. с. 29, 32 - 33), однак кожна із сторін відмовилась підписувати проекти додаткової угоди, запропонованих іншою стороною, тим самим між сторонами не досягнуто згоди щодо продовження строку дії договору оренди. Однією з підстав, яка є визначальною за обставинами даної справи, для звернення до суду з даним позовом є незгода позивача з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, яка встановлена довідкою Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 09.12.2010 за № 2794/1/3 на рівні 3658117,50 грн. та від якої за умовами договору оренди залежить розмір орендної плати. Не погоджуючись з нормативною оцінкою спірної земельної ділянки, ФОП [PERSON] звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області, третя особа: Криворізька міська рада, у якій просила: - дії суб`єкта державно владних повноважень Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області щодо прийняття рішення у вигляді довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3, що підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 14.05.2010 р. № 3884 визнати протиправними; - рішення суб`єкта державно владних повноважень Управління Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у вигляді довідки про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 09.12.2010 № 2794/1/3, що підготовлена на підставі рішення Криворізької міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу» від 14.05.2010 № 3884 визнати нечинним та скасувати. За результатами розгляду вказаних позовних вимог ФОП [PERSON] , постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12 у задоволенні її адміністративного позову про визнання дій протиправними, визнання нечинною та скасування довідки відмовлено (том 1, а. с. 61 - 67). За даними ЄДРСР постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12 набрала законної сили 12.04.2014. Також судом встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 у справі № 904/158/20 позов Криворізької міської ради задоволено та зобов`язано ФОП [PERSON] привести у придатний для використання стан земельну ділянку площею 0,2985 га з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105, що знаходиться на [ADDRESS] , шляхом демонтажу тимчасових споруд та огорож за власний рахунок, та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі. За відомостями ЄДРСР вказане рішення господарського суду набрало законної сили 24.11.2020. Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено відповідну постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.11.2020, якою рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020р. у справі № 904/158/20 залишено без змін (том 1, а. с. 71 - 76). За даними ЄДРСР рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020 по справі № 904/158/20 набрало законної сили 24.11.2020 та залишено без змін судом касаційної інстанції. [PERSON] (позивач по справі) після укладення шлюбу 30.08.2003 змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а. с. том. 1, а. с. 18 копія свідоцтва про одруження). Первісно [PERSON] звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовними вимогами до Криворізької міської ради, які є тотожними до даної справи. Як встановлено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2021 по справі № 904/5941/20 відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 03.11.2020 внесено 17.02.2020 рішення фізичної особи-підприємця [PERSON] про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням. З цих підстав господарський суд у вказаній ухвалі дійшов висновку, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та закрив провадження у справі. Факт припинення підприємницької діяльності позивачем за обставинами справи, що розглядається Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, сторонами по справі не заперечується та підтверджується наданою стороною позивача довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а. с. 20). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статей 1 Закону України "Про оренду землі"\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Відповідно до статті 638\~Цивільного кодексу\~України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. З огляду на обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини щодо укладання договору оренди земельної ділянки на новий строк після закінчення дії попереднього. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Для виконання вимог ст.\~89\~ЦПК України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Відповідно до судової практики ЄСПЛ, його юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі\~Дж. К. та Інші проти Швеції\~(J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Цивільного процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей". Суд при вирішенні спору, додатково звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, які зводяться до того, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)). Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Статтею 7\~Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Відповідно до частин 1 та 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією\~(частина перша\~статті 13 Конституції України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частинами першою, другою\~статті 14\~Цивільного кодексу\~України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша\~статті 202 Цивільного кодексу України). Частиною першою\~статті 509\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 2\~Земельного кодексу\~України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Відповідно до пунктів «а», «в» частини першої статі 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього\~Кодексу. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (частини перша, друга, третя статті 78 Земельного кодексу України). Суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності (пункт «б» частини першої статті 80 Земельного кодексу України). Згідно із частиною першою, другою статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Відповідно до частин першої, другої статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (стаття 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV). Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України «Про оренду землі»\~від 06.10.1998 № 161-XIV, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,\~Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»\~від 06.10.1998 № 161-XIV). Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом (стаття 14 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV). Згідно із частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно зі ст.\~792\~Цивільного кодексу\~України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Згідно матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105 передана Криворізькою міською радою в оренду ФОП [PERSON] строком на три роки відповідно до договору оренди від 10.10.2007. Предметом позову у цій справі є матеріально-правова вимога [PERSON] про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки у тій самій редакції договору оренди земельної ділянки від 10.10.2007, яким визначено орендну плату. З новими умовами договору оренди в частині визначення розміру орендної плати, запропонованими Криворізькою міською радою після закінчення строку дії договору оренди від 10.10.2007 позивач не погоджується. Отже, за доводами учасників справи та на переконання суду відсутність волі орендодавця на поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки очевидна. Частиною першою статті 317\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 627\~ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У випадку заперечення орендодавця щодо подальших орендних відносин із орендарем переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 379/1439/18 (провадження № 61-1715св20), від 20 травня 2020 року у справі № 378/338/18 (провадження № 61 -944св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 227/4821/18 (провадження № 61-19210св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 227/4537/18 (провадження № 61-13376св19). З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що орендодавець прийняв рішення щодо відмови у продовженні дії договору оренди земельної ділянки на попередніх умовах, використовуючи повноваження власника земельної ділянки, внаслідок чого між договірними сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору оренди на нових умовах після закінчення строку дії договору оренди. Крім того, суд звертає увагу сторін, що за результатами розгляду позовних вимог ФОП [PERSON] , постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2014 по справі № 2а/0470/3155/12 у задоволенні її адміністративного позову про скасування довідки Управлінням Держкомзему у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області 09.12.2010 за № 2794/1/3 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка впливає на розмір орендної плати відмовлено, постанова набрала законної сили. При ухваленні рішення судом також приймається до уваги, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2020р. у справі № 904/158/20, яке набрало законної сили 24.11.2020 та є обов`язковим для виконання в силу ст. 128-1 Конституції України, позов Криворізької міської ради задоволено та зобов`язано ФОП [PERSON] привести у придатний для використання стан земельну ділянку площею 0,2985 га з кадастровим номером 1211000000:06:055:0105, що знаходиться на [ADDRESS] , шляхом демонтажу тимчасових споруд та огорож за власний рахунок, та повернути її територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради за актом приймання-передачі. З огляду на вказане рішення господарського суду, суд також критично ставиться до позиції залученої третьої особи [PERSON] про необхідність задоволення позовних вимог. З огляду на встановлені судом обставини справи, факт звернення до суду з даним позовом суд розцінює як спробу набути позивачем права на користування земельною ділянкою за відсутності згоди на те власника землі за умови існування рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, про повернення спірної земельної ділянки її власнику. При цьому підстави позову зводяться до власного трактування судових рішень стороною позивача на свою користь з метою набуття позивачем права на користування земельною ділянкою за відсутності для цього правових підстав. Суд враховує також те, що Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип\~наголошує,\~що жодна\~зі сторін\~не має\~права вимагати\~перегляду остаточного\~та обов`язкового\~рішення суду\~просто тому,\~що вона\~має на\~меті добитися\~нового слухання\~справи та\~нового її\~вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року). За обставинами даної справи стороною позивача суду не доведено, що для спірні правовідносини виникли з підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру. Крім того, суд звертає увагу, що запропонований стороною позивача проект договору оренди земельної ділянки містить відомості про орендаря (позивача) як фізичної особи-підприємця, а за встановленими судом обставинами позивач припинила підприємницьку діяльність ще у 2020 році та наразі не має статусу фізичної особи-підприємця. Таким чином дійсний статус позивача, яка на час розгляду справи є фізичною особою не узгоджується з запропонованим її представником проектом договору. Також суд виходить із того, що для позивача відсутні й підстави для застосування концепції «правомірних очікувань» у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, для відповідача відсутні такі умови: як пов`язаність з наслідками, на виникнення яких він законно міг сподіватися, наявність підстав у праві для захисту його прав, усталена судова практика. \~ \~ \~ \~В цьому контексті слід звернути увагу, що законні очікування є одним із проявів справедливості у праві й передбачають юридичну визначеність правового регулювання щодо суб`єктів права. Законні очікування - невід`ємна частина юридичної визначеності і полягають у тому, що якщо особа очікує досягнення певного результату, діючи відповідно до норм права, то має бути гарантований захист цих очікувань. Дійсно, складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005;\~Рішення Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 1-рп/2015). Натомість в даному випадку у позивача не було підстав для застосування принципу правомірних очікувань, а саме визнання за нею права користування спірною земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та недосягненням вподальшому між сторонами істотних умов договору оренди в частині визначення розміру орендної плати, та за умови існування рішення суду, яке набрало законної сили про повернення земельної ділянки її власнику. З огляду на встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак відсутність правових підстав для задоволення позову. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, стороною відповідача під час розгляду справи також заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності. Суд констатує, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. \~ \~ \~ \~Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц. Оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмовляє у задоволенні позову з цієї підстави, до спірних правовідносин не застосовує наслідки спливу строку позовної давності. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. За умовами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, рішення по суті спору повинно ухвалюватись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. З огляду на викладене, оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є законними та обґрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77 79 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають з підстав, наведених судом у даному рішенні. Усі інші доводи, заявлені клопотання, посилання, та обґрунтування учасників справи судом враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду щодо спірних правовідносин учасників справи, і судом надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи, і за результатами чого ухвалюється рішення у відповідності до ст. 89 ЦПК України. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі\~суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю, за наведених судом підстав. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Підстави для відшкодування судових витрат відповідачем у справі відповідно до положень статті 141\~ЦПК України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Outcome: dismissed