Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Представник позивачки адвокат Кибало А.Я., який діє на підставі ордеру серії АІ №1891239 від 16.05.2025р., звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше\~50%\~прожиткового мінімуму\~встановленого законом\~для дитини\~відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з січня 2024 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені і вони проживають окремо, а їх донька проживає з позивачкою. Спору щодо порядку участі у вихованні дитини між сторонами немає, але вони не досягнули домовленості щодо порядку забезпечення відповідачем матеріальних потреб дитини, внаслідок чого позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх доньки. Відповідач заперечив проти позову та у наданому відзиві просив відмовити у позові в частині розміру аліментів, визначеного позивачкою. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що дитина 8-10 днів на місяць проживає з відповідачем і в цей час повністю перебуває на його утриманні. До того ж, відповідач в добровільному порядку бере участь у витратах на утримання дитини (лікування зубів, святкування дня народження в дитячому закладі, харчування у дитячому садочку, купівля костюму та мобільного телефону для доньки). Також відповідач зазначає, що наразі не має офіційного доходу, а через відсутність власного житла та припинення спільного проживання з позивачкою змушений нести істотні витрати на оренду житла, внаслідок чого він не здатний сплачувати аліменти в розмірі частини з усіх видів доходів. 27.05.2025 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.06.2025 відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідача. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, проте в позовній заяві викладено клопотання про проведення розгляду справи без участі сторони позивача, внаслідок чого неявка таких осіб не перешкоджає розгляду справи. Відповідач в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві проти позову. Додатково пояснив, що обсяг його місячного доходу складає приблизно 15\~000 грн., з яких він має сплачувати оренду житла і він надає матеріальну допомогу доньці. Зауважив, що на теперішній час визначення розміру аліментів в на рівні частини його доходів становитиме для нього надмірний тягар і йому не вистачатиме коштів для забезпечення базових власних потреб. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З 18.07.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі /а.с. 8/. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження /а.с. 7/. З січня 2014 року сторони припинили спільне проживання та фактичні шлюбні стосунки, внаслідок чого проживають окремо, а їх донька проживає з позивачкою. Відповідач є здоровою і працездатною людиною і не має на утриманні інших осіб. Наразі відповідач не має офіційного працевлаштування та заробітку. Зазначені обставини визнаються сторонами і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд вважає їх доведеними. Відповідач не надає матеріальної допомоги позивачці на утримання їх доньки, але бере участь у додаткових витратах на дитину. Оскільки в добровільному порядку сторони не змогли врегулювати питання щодо порядку та розміру сплати аліментів на утримання їх доньки, то позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини, внаслідок яких виник спір щодо порядку забезпечення утримання дитини, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі СК) та інших нормативно-правових актів. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною п`ятою статті 183 СК передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, слід звернути увагу, що законом не передбачений конкретний порядок визначення судом розміру аліментних платежів пропорційно розміру доходів їх платника. Орієнтований розмір такої частки передбачений ч. 5 ст. 183 СК і складає одну чверть доходу платника аліментів у випадку їх стягнення на одну дитину. Отже законом передбачено, що такий розмір частки доходів відповідає засадам справедливості та є належним і достатнім заходом матеріального забезпечення дитини та виконання батьківського обов`язку. Відступлення від такого розміру допускається з урахуванням конкретних обставин спірних правовідносин. З огляду на принцип змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Оцінюючи доводи учасників справи щодо розміру доходів відповідача та розміру аліментів (вартісний показник потреб дитини) суд зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про необхідність визначення розміру аліментів у частці меншій ніж від щомісячного доходу, що визначена законом як орієнтований необхідний розмір аліментів на одну дитину (ч. 5 ст. 183 СК). Доводи відповідача про те, що він в добровільному порядку бере участь у витратах на дитину не звільняють його від обов`язку у наданні регулярної щомісячної матеріальної допомоги позивачці на утримання доньки. До того ж варто звернути увагу, що всі надані відповідачем докази стосуються минулих періодів часу, а в даному випадку предметом спору є необхідність сплати регулярних щомісячних аліментних платежів, починаючи з дати подання позову, тобто з 19.05.2025р. Надаючи оцінку доводам сторін щодо визначення розміру аліментів в частці від заробітку варто звернути увагу, що діюча редакція ч. 3 ст. 181 СК передбачає виключне право отримувача аліментів визначати спосіб їх стягнення. Визначальним є якнайкраще забезпечення інтересів дитини і її потреб. Натомість варто зауважити, що визначення розміру аліментів у частці від доходів батька є більш надійним способом захисту інтересів дитини, оскільки в такому випадку розмір матеріального забезпечення дитини є гнучким (змінюваним) і залежить від об`єктивних факторів та показників економічного розвитку суспільства (заробітна плата (мінімальна і середня), прожитковий мінімум тощо), а також від розміру доходу платника аліментів. До того ж відсутність офіційних доходів у відповідача не перешкоджає визначенню розміру аліментів у частці від його щомісячного доходу, оскільки не створює перешкод для його працевлаштування . Отже з урахуванням наданих суду доказів судом не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили, що визначення судом розміру аліментів на рівні частини від заробітку відповідача, за відсутності у відповідача доходів та визначених законом розміру потреб дитини в даному випадку, не відповідатиме засадам справедливості, добросовісності і розумності. Таким чином, оцінивши обставини справи суд приходить до висновку, що з огляду на принцип паритетності побудови сімейних відносин (ч. 2 ст. 1 СК) та зміст засад справедливості, добросовісності і розумності (ч. 9 ст. 7 СК), на теперішній час відповідач зобов`язаний надавати своїй доньці матеріальну допомогу у вигляді аліментних платежів в розмірі частини його заробітку (доходу) на місяць, що є належним заходом матеріального забезпечення дитини для виконанням батьківського обов`язку за рахунок якого існуватиме достатній баланс забезпечення якнайкращих інтересів дитини та недопущення надмірного обмеження прав та законних інтересів відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позовна заява надійшла до суду 19.05.2025р., а отже саме з цієї дати слід призначити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки та допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць. За таких обставин позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Предметом позову були вимоги про стягнення аліментів, що за своєю сутністю відносяться до вимог майнового характеру, а отже за розгляд таких вимог відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті судовий збір в розмірі одного відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позов підлягає до задоволення, а позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved