Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №10455-12/2023 від 06.12.2023 року у загальному розмірі 44 000 (сорок чотири тисячі) грн 00 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.12.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір №10455-12/2023, в межах якого ТОВ «Аванс Кредит» надало Відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені Кредитним договором. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений у п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п.1.6 п.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту (загально розміру) за реквізитами, згідно п.п.1.6 п. 1 Кредитного договору. Підписанням Кредитного договору Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», які розміщені на веб-сайті Товариства. Приймаючи умови Кредитного Договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє погоджується їх дотримуватись. 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу №29042024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 29.04.2024 року до Договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 44 000 грн 00 коп., з яких: 11 000 - сума заборгованості за основною сумою боргу; 33 000 грн 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звертається до суду. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 07.05.2025 року на адресу суду від Відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що надані позивачем докази не є належними та допустимими, а позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними. Крім того зазначив, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими впроцентами у розмірі 33 000 грн не є співмірною з сумою кредиту у розмірі 11 000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовні заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились. Від відповідача [PERSON] до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із неможливість його представника бути присутнім у судовому засіданні. Суд, врахувавши, що судове засідання, призначене на 04.02.2025 року, було відкладене у зв`язку з неявкою Відповідача, а наступні засідання, призначені на 10.03.2025 та 02.04.2025 року за клопотанням Відповідача, при цьому подане останнім клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 24.06.2025 року, не містить належних доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для подальшого відкладення розгляду справи. З урахуванням строків розгляду справи, неодноразового відкладення з ініціативи Відповідача та відсутності об`єктивних причин для його неявки, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в матеріалах доказами у відсутність Відповідача та його представника. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.12.2023 року між ТОВ «Авнас Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 10455-12/2023 в електронній формі. Згідно з умовами даного договору Відповідач отримав кредит в сумі 11 000 грн, зобов`язавшись повернути його та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит надається строком на 120 днів, дата погашення кредиту 03.04.2024 року. Згідно п.3.1 договору за користування кредитом нараховуються виключено проценти, повернення кредиту та сплата процентів здійснюється згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (а.с.6-9). Вказаний договір підписаний Відповідачем кваліфікованим електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W0423. Також, [PERSON] підписано кваліфікованим електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W0423 графік платежів та паспорт споживчого кредиту (а.с.10-12). Згідно відповіді ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» Вих. № 3466_241129110422 від 29.11.2024 року вбачається, що на підставі укладеного договору між ТОВ «Аванс Кредит ФК-П-2022/01-1 від 2022-01-12 на платіжну картку [NUMBER] 06.12.2023 року о 19 год. 45 хв. 14 сек. Перераховано кошти на суму 11 000 грн. (а.с.13). 29.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу, згідно якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 10455-12/2023 в сумі 44 000 грн., з яких 11000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 33 000 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 17-24). Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: ?електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; ?електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; ?аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Отже, судом встановлено, що кредитний договір, укладено у формі електронного документу, із застосуванням одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір з відповідачкою не був би укладений. Таким чином, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Крім того договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Матеріали справи не містять доказів та відповідачем не доведено, що він не використовував одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ст. 527 ЦК України передбачає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Цей висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. З договору про надання фінансового кредиту №10455-12/2023 від 19.04.2024 року, а саме п.1.2 вбачається, що сторони погодили строк надання кредиту 120 днів, дата погашення кредиту 03.04.2024 року. Денна процентна ставка складає 2,50 % та застосовується у межах строку кредитування (п. 1.4.1 Договору). З розрахунку заборгованості за вищевказаним договором вбачається, що відсотки за користування кредитом в розмірі 33 000 грн нараховані в межах строку кредитування, визначеного п.1.2 договору (а.с.15). Вданому випадку для вирішення справи достатньо встановлених фактів, які свідчать що відповідач була обізнаний із відсотковою ставкою, під яку йому надавалися кредитні кошти, і підписуючи кредитний договір, фактично погодився з його умовами. Тобто, кредитний договір необхідно вважати вчиненим саме на таких умовах, оскільки дії відповідача свідчать про схвалення договору, а відтак, і посвідчують наявність його вільного волевиявлення на укладання договору саме на таких умовах. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. З досліджених доказів суд приходить до висновку, що укладаючи кредитний договір, відповідач повною мірою був ознайомлена з його умовами, вільно та свідомо надав свої персональні дані для його укладення та погодився виконувати усі зазначені в ньому зобов`язання. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства про несправедливість його умов, без їх доведення відповідно до статей 76-81 ЦПК України. Виходячи з оплатного характеру договор, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом, є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір відсоткової ставки погоджено сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події, цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. В ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, на підставі договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача за договором №10455-12/2023, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за цими договорами. Розмір заборгованості та розрахунки боргу відповідачtv не спростовано. Таким чином, проаналізувавши наявні у справі докази, на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності та справедливості, діючи в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у розмірі 3 028 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved