Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

19 березня 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі Відповідач) заборгованості за кредитним договором А202СТ155101185767 від 28.09.2021 у розмірі 122116,76 грн. Свої вимоги Позивач мотивував тим, що Відповідач 28.09.2021 уклав з Банком кредитний договір А202СТ155101185767 щодо надання кредиту в розмірі 50000,00 грн строком на 65 місяців зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно. Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Позивач свої зобовязання по договору виконав у повному обсязі. Відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами своєчасно не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у вказаному розмірі. Представник Позивача\~у своєму\~позові та\~клопотанні від\~19.03.2025\~просив справу\~розглядати без\~його участі, проти ухвалення заочного рішення він не заперечує. Ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 28.04.2025. Ухвалою суду від 28.04.2025 закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 19.06.2025. Відповідач через канцелярію суду 11.06.2025 подав до суду відзив на позовну заяву , разом з клопотанням про поновлення строку надання відзиву. Суд зазначає, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України). Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України, за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. За приписами статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Отже, суд при розгляді справи не враховує відзив на позовну заяву від 11.06.2025, оскільки клопотання про продовження строку на його подачу до закінчення такого строку на стадії підготовчого провадження у справі до суду не подавалося, а поновленим може бути лише строк, встановлений Законом. Крім того, суд не вважає наведені у клопотанні про поновлення процесуального строку причини його пропуску поважними, зважаючи, що Відповідач мав можливість звернутися за фаховою правовою допомогою на стадії підготовчого провадження в установлені судом строки. В судовому засіданні Відповідач позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Відповідач підтвердив факт отримання та використання у 2021 році коштів у розмірі 50\~000 грн в якості кредиту в А-Банку, які були необхідні йому у зв`язку зі складними особистими обставинами. Оскільки кошти були потрібні негайно, кредит був оформлений швидко. Істотні умови Договору Позивачу ніхто не пояснював, він з ними не ознайомлювався. У Позивач проблеми із зором, тому зазначену у Анкеті заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківського кредиту дрібним шрифтом інформацію він взагалі не міг прочитати. Крім того, Відповідач звернув увагу суду, що у 2021-2022 роках він сплатив на користь Позивача грошові кошти на загальну суму 13 150 грн, що складає 26,3% від суми кредиту у 50 000 грн. Тобто, до початку повномасштабної агресії у 24.02.2022 Відповідач добросовісно сплачував суму кредиту, і лише внаслідок суттєвого порушення звичайних життєвих зв`язків відбулося ускладнення у виплаті кредиту. Також, Відповідач 24 лютого 2022 року особисто звертався до відділення АТ «А-Банк» з метою дострокового погашення значної частини кредиту, однак, як пояснила працівниця АТ «А-Банк» відділення банку призупинило роботу і не має можливості прийняти платіж. На даний час виплата стверджуваного Позивачем розміру процентів є непід`ємним тягарем для Відповідача, суттєво погіршить його життєвий рівень, оскільки крім пенсійних виплат іншого джерела доходу не має. Відповідач не погоджується із здійсненим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, вказуючи, що щомісячний платіж для суми кредиту 50 000 грн на 60 місяців (4,6%) має становити 3209,47 грн (з округленням), що не узгоджується документами Позивача, де платіж становить 3248,13 грн, тобто наданий Позивачем розмір щомісячного платежу перевищує розрахований Відповідачем на 38,66 грн, що за вказаний строк кредиту 60 місяців становить: 2319,67 грн. Також Відповідач вказав, що розміри процентної ставки - 75 % на рік та реальна річна процентна ставка - 109,03 % річних - є не обґрунтованими, порушують його права як споживача, та не відповідають принципам розумності, справедливості та пропорційності. Відповідач зауважує, що Умови та Правила надання банківських послуг Відповідач не отримував, оскільки вони розташовані на мережевих ресурсах банку. Замість власноручного підпису Відповідача в анкеті - заяві вказано перелік можливих варіантів підтвердження - ОТП-паролем, дзвінком через IVR-сервіс чи у мобільному додатку А24, що не може вважатися ні його власноручним підписом на документі у паперовій формі, ні його електронним підписом. Таким чином, вбачається неповне виконання вимог законодавства до форми та змісту кредитного договору, що призвело до порушення прав Відповідача як споживача. Посилання Позивача у позовній заяві на внутрішні документи банку, які розміщені на сервері банку не можуть сприйматися як докази, оскільки ці документи перебувають поза межами контролю Відповідача, а перебувають тільки під контролем банку і можуть бути зміненій у будь-який час за рішенням Позивача. Також, у позовній заяві Позивач стверджує, що Відповідач погодився на використання простого електронного підпису у вигляді ОТП- паролю, підписавши Анкету-заяву про Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Однак, у цьому документі не міститься інформації про конкретні умови кредитного договору, умов та правил надання банківських послуг, та тарифів, кредитування. Також Відповідач звернув увагу суду, що згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Окрім цього Відповідач заявляє про пропуск Позивачем строків позовної давності. Враховуючи приписи статті 257, частини 1 статті ЦК України вимоги Позивача до Позичальника про стягнення боргу могли бути пред`явлені до суду у січні 2025 року, а не у березні 2025 року, оскільки Позивач достовірно знав про стверджувані порушення свої прав, а після останнього здійсненого Відповідачем платежу на користь Позивача сплинуло більше трьох років. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач звернувся до Позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 9). Анкета-заява містить анкетні дані Відповідача, його контактну інформацію, також у ній зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, вказано, що Клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Клієнт зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку. Анкета містить підпис Відповідача, а також підпис представника Позивача, засвідчений печаткою банку. До матеріалів справи Позивачем також долучено Заяву про надання послуги «Швидка готівка» А202СТ155101185767 від 28.09.2021 (а.с. 10 зворот, 11), а також Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка» (а.с. 9 зворот-10). Указані документи містять підпис невідомої особи та відтиск печатки АТ «А-Банк» у розділі «Підпис банку». У розділі «Підпис споживача» підпис відсутній, мається вказівка на підтвердження підписання простим електронним підписом за ідентифікатором номера телефону. Таким чином\~Позичальник уклав\~з Банком\~кредитний договір\~А202СТ155101185767\~від 28.09.2021,\~щодо надання\~кредиту в\~розмірі 50000,00\~грн строком\~на 60\~місяців зі\~сплатою процентів\~у розмірі\~75,00\~щорічно та\~комісії в\~розмірі 0,00\~грн.\~Кредитний договір\~складається із\~Заяви Клієнта\~та Графіку\~погашення кредиту. У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта), ліміт цього договору: 50000,00 грн на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 28.09.2026, терміном на 60 місяців. Відповідно до п. 12 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» у випадку порушення Клієнтом зобов`язань із погашення Заборгованості Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 (п`ятнадцять) відсотків суми простроченого платежу Згідно з розрахунком заборгованості за договором А202СТ155101185767 від 28.09.2021, станом на 19.03.2025 заборгованість Відповідача становила 122116,76 грн, яка складається з: 49508,57 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 72608,19 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. (а.с. 12,13). Також банком було надано копію виписки по рахунку Відповідача, з якої вбачається, що Відповідач користувався кредитом та повертав використані кредитні кошти, що в свою чергу свідчить про отримання останнім кредитної картки з кредитним лімітом (а.с. 14-15 зворот). Згідно з копією меморіального ордеру № ТR.19359699.24014.69754 від 28.09.2021, Відповідач отримав на банківський рахунок в АТ «А-Банк» грошові кошти у розмірі 50\~000 грн у якості кредиту згідно з договором № А202СТ155101185767 від 28.09.2021 (а.с. 13 зворот). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частини 1, 2 ст. 1055 ЦК України визначають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 1 статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із вимог заявленого позову, Позивач просив стягнути Відповідача з на свою користь заборгованість за договором, яка станом на 19.03.2025 становила 122116,76 грн, та яка складається з: 49508,57 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 72608,19 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині позовних вимог, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Заяву про надання послуги «Швидка готівка» та Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка». У Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка засвідчена підписом Відповідача, міститься посилання на Умови та Правила і Тарифи, які розміщені на відповідному банківському сайті http://a-bank.com.ua/terms. Разом з тим, жодні істотні умови договору у анкеті-заяві не визначені, а самі Умови та Правила Позивачем до суду не надані. Істотні умови кредитного Договору у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, та їх розміри і порядок нарахування, тощо, визначені у визначені у Заяві А202СТ155101185767 від 28.09.2021 про надання послуги «Швидка готівка» та Паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка». При цьому, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, відносно того, що саме положення вищезазначених документів розумів Відповідач, та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг. Також матеріали справи не містять належних та достатніх підтверджень відносно того, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту Позивача не може бути належним доказом, оскільки даний доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. При цьому, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил, окрім відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, також не містить посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору. З приводу відповідності волі та волевиявлення споживача при оформленні кредитних правовідносин сформована усталена судова практика. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 висловила таку правову позицію. Надані Позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 у справі №393/126/20 відступив від практики Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору, зазначивши, що паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За такого, не можна вважати, що зазначені у наданому банком Паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджені конкретні умови кредитування.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до приписів ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Відповідачу умови отримання кредиту, відсутність у Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, інші документи, надані Позивачем, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Наданий Позивачем розрахунок заборгованості в частині нарахування процентів суд не приймає до уваги, оскільки таке нарахування здійснювалося на тіло кредиту, збільшене на розмір нарахованих процентів, а тому не відображає дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами по процентах. Встановивши, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на Відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Разом з тим, копією меморіального ордеру підтверджується, що Позивач отримав у АТ «А-Банк» грошові кошти у розмірі 50 000 грн у якості кредиту згідно з договором А202СТ155101185767 від 28.09.2021. Як вбачається із виписки по рахунку Відповідача та розрахунку заборгованості, ним фактично було отримано кошти у розмірі 50\~000 грн. У судовому засіданні Відповідач визнав факт отримання кредитних коштів у вищезазначеному розмірі. Також із вищевказаних документів вбачається, що фактично зараховано/внесено Відповідачем за період з жовтня 2021 по січень 2022 у рахунок погашення кредитної заборгованості грошові кошти у розмірі 13\~150 грн. Ураховуючи вищевикладене, станом на час звернення Позивача до суду, у заборгованість Відповідача перед Позивачем по тілу кредиту становить 36\~850 грн, які і підлягають стягненню на користь Позивача. Обов`язок доведення обставини, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень відповідними доказами, згідно зі ст. ст. 12, 81, 83 ЦПК України, покладено на сторони. Указані докази повинні відповідати критеріям, визначеним ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом. Суд вважає підтвердженими дослідженими у судовому засіданні доказами факти отримання Відповідачем кредитних коштів та неповного та несвоєчасного повернення тіла кредиту, проте належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обгрунтованості нарахування Відповідачу процентів за користування кредитними коштами, а також наявності заборгованості за процентами Позивачем до суду не надано. Стосовно інших доводів Відповідача суд зазначає наступне. Твердження про те, що кредитний договір містить несправедливі умови, які передбачають істотний дисбаланс договірних прав на користь Позивача та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» судом не приймаються до уваги. Суд звертає увагу, що підписуючи анкету - заяву та отримуючи кредитні ресурси, Відповідач повинен був усвідомлювати, що позичальник зацікавлений у поверненні кредиту та отриманні доходу від надання коштів у позику, а тому розробляючи умови договору, буде перш за все забезпечувати власні інтереси. При цьому Відповідач мав можливість наполягати на ознайомленні з цими умовами та відмовитися від підписання договору. Крім того, договір є оспорюваний, а Відповідач не спростовав презумпцію правомірності правочину та не заявляв вимоги про його недійсність (статті 203, 204, 215 ЦК України). Пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення не підлягає застосуванню, оскільки за своєю правовою природою проценти є платою за користування кредитом, а не штрафною санкцією за порушення умов договору. Штраф та пеня, передбачені ст. 625 цього Кодексу інфляційні виплати та 3 % річних Відповідачем не нараховувалися та до стягнення не заявлялися. Стосовно застосування позовної давності суд звертає увагу, що відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності позивачем не були пропущені, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у суду відсутні. Скрутний матеріальний стан відповідача не звільняє його від виконання взятих на себе зобов`язань. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Ураховуючи вищевикладене позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення залишку непогашеної Відповідачем суми (тіла) кредиту у розмірі 36 850,00 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (30,18%), з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 730,96 грн відшкодування сплаченого за подачу позову судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial