Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

13.01.2025 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності, пояснила, що 11.10.2024 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб Гайсинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 221, з 21.10.2024 р. сторони проживають окремо один від одного, на даний час позивачка вагітна строком повних 15 тижнів, перебуває на обліку в жіночій консультації і потребує матеріальної допомоги на забезпечення належних умов для збереження здоров`я вагітності та народження здорової дитини, відповідач з часу реєстрації шлюбу та по теперішній час будь-яку допомогу на утримання позивачки не надає, за весь час вагітності позивачка самотужки забезпечувала себе сама всім необхідним: мала витрати на придбання медичних препаратів, відвідування лікарів, проведення ультразвукового дослідження, продуктів харчування; відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки є військовослужбовцем, має у власності дві земельні ділянки, які здає в оренду, що дає можливість надавати кошти на утримання дружини під час вагітності. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, а тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання під час вагітності та на період догляду за дитиною до 3-х років в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною трьох років. 11.03.2025 р. відповідач надав до суду відзив на позов в якому він заперечує проти позову з посиланням на те, що він матеріально допомагає дружині, також не впевнений, що [PERSON] вагітна, тому що вони проживали разом лише місяць, потім він був призваний на військову службу. Відповідач зауважив на те, що довідка з жіночої консультації є неналежною, так як містить мало інформації щодо вагітності і обліку в жіночій консультації, тому просив повністю відмовити у позові. Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, в позовній заяві є клопотання про розгляд справи у відсутність позивача. Відповідач у судове засідання повторно не прибув, клопотань не заявляв, відзив на позовну заяву подав. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.10.2024 року Гайсинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 221. Згідно довідки № 9 від 25.04.2025 р. Гайсинської ЦРЛ Чепіга А.В. знаходиться під наглядом в жіночій консультації з терміном вагітності 30 тижнів. Як доводить суду позивач та не спростовано відповідачем, сторони проживають окремо. Згідно ч.1, ч.4 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно із статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право вагітної дружини, дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на ряд чинників з яких він не згодний сплачувати аліменти, а саме, що він матеріально допомагає дружині, також не впевнений, що [PERSON] вагітна, тому що вони проживали разом лише місяць, потім він був призваний на військову службу, ще зауважив на те, що довідка з жіночої консультації є неналежною, так як містить мало інформації щодо вагітності і обліку в жіночій консультації, тому просив повністю відмовити у позові. Тобто, відповідач доводив суду, що він позивачу допомагає матеріально, проте, ним не надано суду жодних доказів на підтвердження даного факту, яким чином і періодичність надання матеріальної допомоги на утримання вагітної дружини. У зв`язку з чим суд критично ставиться до доводів відповідача стосовно того, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання вагітної дружини. Наразі відповідач є працездатною особою, на час відкриття провадження у справі є військовослужбовцем, має у власності дві земельні ділянки. Доказів які вказують на істотні обставини, що дають підстави стверджувати про складне матеріальне становище суду не надано. Суд вважає, що відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання вагітної дружини, протилежне судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 13.01.2025 року і до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 грн. та 2000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката відповідно до квитанції від 13.01.2025 р. (а.с.9). Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: partial