Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 111622 від 10.02.2020 року. В обґрунтування позову позивач посилається на такі обставини. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило позивачу право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема до [PERSON] 10.02.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 111622 про надання фінансового кредиту, який підписаний шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 5000,00 грн, дата надання кредиту 10.02.2020 року, строк кредиту 27 днів, процента ставка 2% в день або 730% річних. Відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав, не повернув кошти. Станом на 13.01.2025 року наявна заборгованість у розмірі 25800,00 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту складає 5000,00 грн, прострочена заборгованість за процентами 20800,00 грн. У зв`язку з цим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 25800,00 грн, сплачену суму судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн. Ухвалою від 26.05.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, повністю підтримав позовні вимоги, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзиву не подала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 10.02.2020 року між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 111622 (далі за текстом - кредитний договір), який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора КL9958, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» надало відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. ТОВ «Займер» надало відповідачу [PERSON] грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту (загальний розмір) 5000,00 грн, строк кредиту: 27 днів, тобто до 07.03.2020 року, строк дії договору 27 днів, процентна ставка фіксована, 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Пунктом 1.1 кредитного договору передбачено що на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Факт перерахування коштів позичальнику підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» за № 1440/02 від 25.02.2025, відповідно до якої 10.02.2020 року о 08 год. 10 хв. було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта № [NUMBER] на суму 5000,00 грн, номер транзакції 28131-50025-13708. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш Ту Гоу» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 111622 від 10.02.2020 року. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №111622 станом на 13.01.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором становить 25800,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 5000,00 грн; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 20800,00 грн. 13 січня 2025 року позивачем направлено відповідачу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, яка відповідачем залишена без виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За приписами ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 111622 від 10.02.2020 року перед позивачем чи сплати сум кредитної заборгованості попередньому кредитору, тому з неї на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за сумою кредиту у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно пункту 1.2 договору про надання фінансового кредиту № 111622 від 10.02.2020 року кредит відповідачу надавався на 27 днів, тобто до 07.03.2020 року. За приписами п.2.3. кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту до дня повного його погашення. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль, з моменту виникнення такої прострочки. Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору сума кредиту становила 5000,00 грн, процентна ставка за користування кредитом 2% на добу. Строк кредитування - 27 днів та відповідно до п.2.3 кредитного договору передбачено нарахування відсотків за кожен день користування кредитними коштами, до повного погашення заборгованості за кредитом, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Зазначені умови кредитного договору не суперечать вимогам ст.6 ЦК України, оскільки сторони є вільними при укладенні договору. Суд враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Перевіривши нарахування процентів за кредитним договором № 111622 від 10.02.2020 року, суд вважає, що розмір процентів за період надання кредиту (27 днів) розраховано вірно на суму 20800,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту, 20800,00 грн простроченої заборгованості за процентами, всього 25800,00 грн. Також, на підставі ч. 1ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 2\~422,40 грн. Відповідно до ст. 133ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами частини 3 статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 141 ЦПК України передбачено вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Водночас суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial