Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором №3804768 від 30 грудня 2021 року в розмірі 23 624 грн. 40 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000 грн. 01 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 19 624 грн. 40 коп., а також просив суд стягнути з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача посилаються на те, що 30 грудня 2021 року [PERSON] уклала з ТОВ «МАНІФОЮ» Договір позики №3804768 на умовах зворотності, платності та строковості в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримала кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. зобов`язавшись повернути суму позики, сплатити проценти та всі інші платежі пов`язані з виконанням Договору. Товариство свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, надавши [PERSON] кошти в обсязі та у строк визначений умовами Договору. Відповідач по справі свої зобов`язання за договором не виконала. 02 листопада 2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №02-11/2022, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу права грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ «МАНІФОЮ», включно і за Договором позики №3804768 від 30 грудня 2021 року, укладеним із відповідачем [PERSON] . Відтак, оскільки відповідач, усупереч умовам Договору, не виконала свого боргового зобов`язання, не повернула кредит у сумі 4 000 грн. 00 коп. та не сплатила відсотки за його користування у сумі - 19 624 грн. 40 коп., зважаючи на неможливість вирішення даного спору у добровільному порядку, позивач був вимушений звернутися до суду з метою захисту порушених прав. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, в прохальній частині позовної заяви позивач клопотав щодо здійснення розгляду справи за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] \~про час,\~дату і\~місце слухання\~справи повідомлена\~належним чином,\~що трекінгами\~поштових відправлень,\~але в\~судове засідання\~не з`явилася,\~причини неявки\~суду не\~повідомила,\~відзив на\~позовну заяву\~не подала, а\~тому враховуючи\~відсутність заперечень\~за сторони\~позивача суд\~ухвалює рішення\~при заочному\~розгляді справи,\~що відповідає\~положенням ст.\~223,\~280\~ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено Договір позики №3804768, шляхом використання останньою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на умовах зворотності, строковості та платності, відповідно до положень якого сторони Договору узгодили: що [PERSON] , як позичальник отримала грошові кошти у розмірі 4 000 грн. 00 коп. (п. 2.3.3. Договору); строком на 20 днів, до 19 січня 2022 року (п. 2.3.4. Договору); зі сплатою відсотків у розмірі 1,0000% - акційна процентна ставка від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (2.4.2. Договору); 1,99000% - базова процентна ставка від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (п. 2.4.4. Договору). Позика надана, шляхом безготівкового переказу коштів у національній валюті на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки), зареєстрованого позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті. Аналогічним чином [PERSON] було підписано: Анкету клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення; Паспорт позики; та Розрахунок за Договором позики №3804768 від 30 грудня 2021 року. У подальшому, з підстав продовження строку дії вищевказаного Договору, позики №3804768, між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, були підписані відповідні додаткові угоди: - Додаткова угода №1 від 19 січня 2022 року до Договору позики №3804768 від 30 грудня 2021 року з відповідним графіком обов`язкових платежів, якою продовжено строк повернення позики на 30 днів до 18 лютого 2022 року та обумовлено, що залишок заборгованості за сумою боргу становить 4 000 грн. 00 коп., а середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий 1.99%; Суд зважає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Таким чином, судом встановлено що, посилання на обставини укладення електронній формі вищезазначеного Договору позики та Додаткових угод до нього, відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», оскільки позивачем доведено, що відповідач [PERSON] ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єктів електронної комерції; надала відповідні данні для заповнення формуляра заяви (П.І.П, РНОКПП, місце проживання, телефон, данні паспорту та ін.) та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію» погодилася з запропонованими умовами Договору та у подальшому із Додатковими угодами, підписавши їх. Факт підписання сторонами зазначеного Договору та Додаткових угод до нього не спростований та не оспорюється. За таких обставин, судом встановлено, що між [PERSON] та позикодавцем ТОВ «МАНІФОЮ» виникли договірні відносини, оскільки між ними було укладено Договір позики, дія якого на підставі Додаткової угоди продовжувалася. На переконання суду, вказаний правочин є правомірним, адже в розумінні ст. 204 ЦК України його недійсність прямо законом не встановлена. Відомості щодо визнання даного Договору недійсним у суду відсутні, зустрічний позов стороною відповідача не заявлено. З метою підтвердження наявності у позивача в межах вищевказаного Договору позики відповідного права вимоги до позичальника, - відповідача по справі, до матеріалів справи додано наступні документи. Копія Договору факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, відповідно до умов якого вбачається, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», як фактор, передає кошти у розпорядження ТОВ «МАНІФОЮ», як клієнта, (ціна договору) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості) (п. 1.1 Договору факторингу №02-11/2022). Відповідно до умов п. 7.1 вказаного Договору факторингу фактор сплачує клієнту сума фінансування, шляхом безготівкового перерахування коштів у сумі - 1239332,37 грн, без ПДВ. Факт виконання зазначених умов та здійснення оплати доводиться відповідною копією платіжної інструкції №68834 від 02 листопада 2022 року. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року, ТОВ «МАНІФОЮ» передало ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» реєстр Боржників від 02 листопада 2022 року, кількістю відступлених прав вимоги 15852. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору Факторингу №02-11/2022 від 02 листопада 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача - [PERSON] за Договором №3804768 на заборгованість у сумі 23 624 грн. 40 коп., з яких: 4 000 грн. 00 коп. заборгованість за тілом кредиту та 19 422 грн. 40 коп. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом. Вказана сума заборгованості узгоджується із відповідним розрахунком заборгованості за Договором позики №3804768 від 30 грудня 2021 року, яка була нарахована станом на 02 листопада 2022 року. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, наявні правові підстави вважати позивача - ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» правонаступником ТОВ «МАНІФОЮ» в частині набуття ними права грошової вимоги, у тому числі, і до [PERSON] за борговим зобов`язаннями, які виникли за Договором позики №3804768 від 30 грудня 2021 року. З метою повідомлення [PERSON] про відповідне відступлення права вимоги за Договором позики №3804768 та про необхідність сплатити заборгованість за вказаним Договором на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», 08 листопада 2024 року позивачем було надіслало на адресу відповідача досудову вимогу. При цьому, вказані вимоги відповідачем в добровільному порядку виконані не були, що фактично і стало підставою для звернення позивачем до суду з вказаним позовом. Зі змісту ст. 526, 530 ЦК України вбачається, що зобов`язання повинно виконуватися відповідно до умов договору у встановлені строки. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оскільки відповідач допустила порушення зобов`язань, встановлених договором, доказів своєчасного, належного та повного виконання кредитного договору не надала, що має наслідком наявність заборгованості та підстав для їх стягнення у примусовому порядку. Разом з тим суд зважає, що відповідачем розрахунок вказаної вище заборгованості за Кредитним договором у частині наявності непогашеного тіла позики не спростований, оскільки остання будь-яких заперечень щодо його змісту до суду не надала, а тому суд приходить до висновку щодо наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за Договором позики №3804768 від 30 грудня 2021 року у сумі 4 000 грн. 00 коп., як тіла позики, а тому позовні вимоги банку в цій частині підлягають задоволенню. Щодо заявлених вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 19 624 грн. 40 коп., слід зазначити наступне. Відповідно п. 3.1.1. Договору позики №3804768, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно. У період прострочення позики проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику визначеною п. 2.4.4., що обумовлено у розмірі - 1.99000% (п. 3.1.3. Договору позики №3804768). Аналогічне положення в частині порядку та розміру нарахування відсотків вказане у п. 3 Додаткових угод №1, 2, 3, що узгоджується із Графіком. Аналізуючи вказані вище положення Договору позики з урахуванням Додаткової угоди, а також беручи до уваги прострочення відповідачем своїх боргових зобов`язань, суд констатує, що нарахування відсотків повинно здійснюватися на тіло позики у розмірі 4 000 грн. 00 коп., щоденно, у розмірі 1,99%, протягом 50 діб, що загалом за підрахунками суду становить 3 980 грн. 00 коп. (4 000х1,99%х50). Разом з тим, суд зауважує, що період нарахування позивачем відсотків становить - з 30 грудня 2021 року по 02 листопада 2022 року, тобто поза межами обумовленого сторонами 50-денного строку позики. У зв`язку з цим слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) вказала, що в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Твердження про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п. 116 постанови від 05 квітня 2023 року). Велика Палата Верховного Суду у п. 141 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року з огляду на мотивувальну частину постанови від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 уточнила викладений у цій постанові висновок таким. У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Також Велика Палата Верховного Суду у п. 146 вищезазначеної постанови від 05 квітня 2023 року акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При оцінці доказів та оцінці аргументів суд також враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача. Таким чином, очікування позикодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом/позикою» поза межами строку, на який надається такий кредит/позика (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання позивачу, як правонаступнику позикодавця, можливості подальшого нарахування відсотків відповідно до статті 1048 ЦК України, у розумінні п. 3.1.1. Договору позики №3804768, поза межами строку такого кредитування вочевидь порушить баланс інтересів сторін, адже на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву позикодавця. За таких обставин, у відповідності до умов Договору позики №3804768, з врахуванням укладеної Додаткової угоди №1 загальний розмір нарахованих відсотків за вказаним Договором під час прострочення не може перевищувати 3980 грн. 00 коп. У зв`язку з цим, заборгованість [PERSON] перед позивачем у частині непогашених відсотків становить 3 980 грн. 00 коп., що і підлягає стягненню з відповідача. Решта відсотків, що нараховані за межами строку позики та не як міра відповідальності на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, не підлягають до стягнення, оскільки у вказаній формі позивачем не пред`являлися та у розумінні п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути стягнені, адже такі підлягають списанню кредитодавцем. Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що [PERSON] належним чином не виконала свої боргові зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованості за Договором позики №3804768 від 30 грудня 2021 року у загальному розмірі 7 980 грн. 00 коп., що складається із: 4 000 грн. 00 коп. суми заборгованості за тілом позики та 3 980 грн. 00 коп. - сума заборгованості по нарахованим відсоткам за користування позикою. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2 422 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved