Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Губиниської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області, третя особа: державний нотаріус Другої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Людмила Петрівна, в якому просить визначити додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [INFO] помер його батько (згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 75 від 14 листопада 1959 року) [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 966 від 10.06.2024 року. За час свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений старостою Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області Лимар Т.В. 16 квітня 2024 року та зареєстрований в реєстрі за № 74, згідно якого [PERSON] заповідав все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і в загалі все то, що по закону буде йому належати на день смерті. Після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . У встановлений законом 6-ти місячний строк для прийняття спадщини після смерті батька із заявою позивач не звернувся до нотаріальної контори і не зміг реалізувати своє право на прийняття спадщини, через пропуск встановленого терміну. Причиною пропуску строку на прийняття спадщини послужило те, що він не знав про наявність заповіту, про який дізнався тільки 23 грудня 2024 року від старости Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, копію якого йому надали. Батько за життя ніколи не казав йому про заповіт. Позивач звернувся до нотаріуса з вищевказаним заповітом, але державний нотаріус другої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області листом від 25 грудня 2024 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] через пропуск встановленого терміну. Позивач вважає, що пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини, зокрема з необізнаністю про наявність заповіту, у зв`язку із чим був змушений з метою реалізації своїх законних прав та інтересів звернутися до суду із відповідною заявою. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10 січня 2025 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 23). Ухвалою суду від 24 березня 2025 року залучено належного відповідача по справі (а.с. 33). Ухвалою суду від 24 березня 2025 року зобов`язано Другу самарійську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с. 35). Ухвалою суду від 01 травня 2025 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 40). Заяви сторін. В судове засідання представник позивача - адвокат Кострицька М.В. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач - Губиниська селищна рада Самарівського району Дніпропетровської області відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Третя особа державний нотаріус Другої самарівської нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] ., [INFO] , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 75 від 14 листопада 1959 року (а.с. 15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 966 від 10.06.2024 року (а.с. 14). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений старостою Миколаївського старостинського округу Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області Лимар Т.В. 16 квітня 2024 року та зареєстрований в реєстрі за № 74, згідно якого [PERSON] заповідав все майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і в загалі все то, що по закону буде йому належати на день смерті (а.с. 13). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Витяг зі Спадкового реєстру, сформований 15.04.2025 року державним нотаріусом Крутько Л.П. та її лист свідчить про відсутність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.37-39). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. На підставі вимог статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.\~1268-1270\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, правила частини третьої 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17. Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилається на те, що про існування заповіту, складеного [PERSON] , йому не було відомо. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 133/1880/18 (провадження № 61-12000св19) від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19). Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного вище, суд вважає, що необізнаність позивача про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Крім того, суд бере до уваги, що у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved