Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] інтереси, якої представляє адвокат Остапчук І.В., звернулася до суду з позовом до Ружинської селищної ради про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, витребування земельної ділянки. Позов мотивований тим, що\~ [INFO] померла [PERSON] , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений та зареєстрований виконавчим комітетом Топорівської сільської ради, яким вона заповіла все майно [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті приватним нотаріусом Власюком П.В. заведено спадкову справу №48/2023. [PERSON] на випадок своєї смерті залишила заповіт посвідчений та зареєстрований Ружинською селищною радою, яким заповіла все майно своїй дочці [PERSON] . [PERSON] спадщину прийняла і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Тобто позивачка є спадкоємцем всього майна [PERSON] , яка спадщину фактично прийняла після [PERSON] , однак не оформила спадкових прав. Рішенням Ружинського\~районного суду\~Житомирської області\~від 07.10.2014\~у справі\~№291/1453/14-ц\~визнано спадщину\~відумерлою,що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Топори Ружинського району Житомирської області, до складу якої входить право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 20.06.1997 року розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 94 049,41 грн, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, передано земельну ділянку, розташовану на території Топорівської \~сільської ради Ружинського району Житомирської області, розміром 3,46 \~га, вартістю 94 049,41 грн у власність територіальної громади Топорівської \~сільської ради Ружинського району Житомирської області. На підставі рішення суду від 07.10.2014 Топорівська сільська рада Ружинського району Житомирської області зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 4,0709 га з кадастровим номером 1825286300:02:000:0192 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З 20.03.2020 вказана земельна ділянка перебуває на правах оренди у користуванні Фермерського господарства «ПРОМЕТЕЙ 2016» . Постановою Житомирського\~апеляційного суду\~від 09.09.2024\~скасовано рішення\~Ружинського районного\~суду Житомирської\~області від\~07.10.2014\~у справі\~№291/1453/14-цпро визнання спадщини відумерлою. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2025 головуючим суддею по справі визначено суддю Гарбарук І.М. Ухвалою суду від 20.01.2025 позовну заяву залишено без руху. 28.01.2025 позивачем надано заява про усунення недоліків позовної заяви та подано копію звіту про експертно-грошову оцінку земельної ділянки. Ухвалою суду від 30.02.2025 вказану справу було прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у підготовчому засіданні. 14.04.2025 надійшло клопотання представника позивача про усунення розбіжностей в написанні по батькові позивачки. 16.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 06.05.2025 суд повернувся до стадії підготовчого провадження, залучив до участі у даній справі ФГ «Прометей-2016» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, закрив підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представники учасників справи у судове засідання 11.06.2025 не з`явилися, водночас, у відповідних заявах просили здійснювати розгляд справи без їх участі, при цьому, представник відповідача позовні вимоги підтримав, представник Ружинської селищної ради у вирішенні спору поклався на розсуд суду, представник третьої особи висловив своїх пояснення щодо позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 223 ПЦК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, та врахуванням викладеного, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін. 11.06.2025 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення на 18.06.2025. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). 18.06.2025 суд ухвалив рішення по суті спору. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. У разі проголошення у судовому засіданні скороченого (вступної та резолютивної частин) рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , видане Бердичівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)(повторно) 27 березня 2024 року (а.с.5). [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим виконавчим комітетом Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області 03 липня 2000 року за р.№13, дублікат якого виданий 03 жовтня 2024 року, [PERSON] , старостою Топорівського старостинського округу №11 Ружинської селищної ради Житомирської області, зареєстрований у реєстрі за № 27 (а.с.20). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 63-64). Після її смерті заведено спадкову справу №48/2023 приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Власюком П.В. заведено спадкову справу №48/2023, з якої вбачається, що єдиним спадкоємцем на майно померлої є позивачка [PERSON] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 01.12.2021, Ружинською селищною радою Житомирської області, зареєстрованого в реєстрі за №6, спадкоємицею згідно заповіту є її дочка [PERSON] . 29.01.2024 [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 60-104). Згідно із листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №847/35-24 від 11.03.2024 прізвище гр. [PERSON] було включене за №48 «Д» в список-додаток до Державного акта на право колективної власності на землю ВАТ «Топорівське» с. Топори Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. [PERSON] був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0209435 на підставі розпорядження голови Ружинської РДА №186 від 23.05.1997 року. Розмір земельної частки (паю) становить 3,46 умовних кадастрових гектари, вартість земельної частки (паю) складає 140 956,55 грн (а.с.15). Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2014 року у справі №291/1453/14-ц визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Топори Ружинського району Житомирської області, до складу якої входить право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 20 червня 1997 року, розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 94 049,41 грн, розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Передано земельну ділянку, розташовану на території Топорівської\~\~сільської ради Ружинського району Житомирської області, розміром 3,46\~\~га, вартістю 94 049,41 грн. у власність територіальної громади Топорівської\~\~сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.11-12). Постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2024 у справі №291/1453/14-ц скасовано рішення Ружинського районного суду Житомирської області, заяву прокурора Ружинського району Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади с. Топори в особі Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду (а.с. 9-10). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої № 394179311 від 10.09.2024, зареєстровано право власності 15.10.2015, номер відомостей про речове право: 11616792, на підставі рішення Ружинського районного суду Житомирської області про визнання спадщини відумерлою, справа №291/1453/14-ц від 07.10.2014, право\~оренди зареєстроване\~10.06.2020,\~номер запису\~про інше\~речове право:\~36879917 на підставі Договору оренди землі, серія/номер: б/н, виданий 20.03.2020, видавник ФГ «ПРОМЕТЕЙ 2016» (код ЄДРПОУ 40512466) - орендар, Топорівськаи сільська рада орендодавець (код ЄДРПОУ 04344898) (а.с.13-14). З довідки б/н від 19 лютого 2024 року, виданої приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Власюком П.В., вбачається, що спадкоємцем всього майна\~\~ [PERSON] , в тому числі майна, після смерті\~\~ [PERSON] , яке прийняла\~\~ [PERSON] , але юридично не оформила, є її дочка\~ [PERSON] (а.с.16). Приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Власюком П.В. у постанові від 07.01.2025 №1/02-31 вказав, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) по ВАТ «Топорівське» с.Топори Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, розміром 3,46 умовних кадастрових гектари слід відмовити у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказане право на земельну частку (пай). При цьому зауважено, що вказане майно належало [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем за заповітом якої була [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав (а.с.17). Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину Ружинської державної нотаріальної контори, інформація щодо наявності спадкової та спадкування майна [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня (а.с. 55). Відповідно до довідки №53 від 19.02.2024, виданої старостою Топорівчського старостинського округу Ружинської селищної ради Житомирської області, згідно із записів погосподарської книги за 2006-2010, [PERSON] , 1921 року народження на день своєї смерті проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживала та була зареєстрована позивачка [PERSON] , спадкоємиця за заповітом (а.с. 32). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, судом встановлено, що рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2014 року у справі №291/1453/14-ц визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с.Топори Ружинського району Житомирської області, до складу якої входить право на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 20 червня 1997 року розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, вартістю 94 049,41 грн., розташовану на території Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Передано земельну ділянку, розташовану на території Топорівської\~\~сільської ради Ружинського району Житомирської області, розміром 3,46\~\~га, вартістю 94 049,41 грн. у власність територіальної громади Топорівської\~\~сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.11-12). Постановою Житомирського апеляційного суду від 09.09.2024 у справі №291/1453/14-ц скасовано рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07.10.2014, , заяву прокурора Ружинського району Житомирської області в інтересах держави в особі територіальної громади с. Топори в особі Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду (а.с. 9-10). Дана обставина є преюдиційним фактом та не підлягає доказуванню. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Згідно пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відтак, позивач, звертаючись до суду, обрав спосіб захисту його порушеного права, який узгоджувався зі змістом статей\~26\~і\~27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, реєстраційні дії та рішення державного реєстратора у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відносно земельної ділянки площею 4.0709 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 1825286300:02:000:0192, розташованої на території Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, які були вчинені на підставі скасованого судового рішення - є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки реєстрація перешкоджає в оформленні [PERSON] її спадкових прав на спірне майно. Оскільки порушення законного інтересу позивачки відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, заявлені нею позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення, тому необхідно скасувати рішення державного реєстратора про таку реєстрацію. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. У ст. 55 Конституції України вказується, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєст\-рації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена від\-повідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнен\-ня прав діяло законодавство, яке не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно зі ст. 1217, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. ч. 3, 4\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~ Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку площею 4.0709 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1825286300:02:000:0192, розташованої на території Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та яка була спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ч. 1\~ст.\~1277\~ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1280 ЦК України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Відповідно до ст. 79-1 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Отже, судом встановлено, що земельна ділянка, яка належала померлій [PERSON] на підставі сертифіката на земельну частку (пай), передана в якості відумерлої спадщини в комунальну власність, а саме - у власність територіальної громади Топорівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, ділянка виділена та збереглася в натурі (на місцевості), використовується фактично орендарем (ФГ «Прометей 2016»), їй присвоєно окремий кадастровий номер, тому така ділянка є сформованою, може бути об`єктом цивільних прав та може бути передана спадкоємцеві. Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що [PERSON] вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті матері, суд вважає, за необхідне передати позивачу в натурі спірну земельну ділянку. Щодо позовної вимоги про скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за фермерським господарством «Прометей 2016», код ЄДРПОУ 40512466, на земельну ділянку площею 4,0709 га, кадастровий номер 1825286300:02:000:0192, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області, суд вказує таке. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із статтями 1, 13 Законом України «Про оренду землі» орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом першим частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, серед яких право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору оренди землі від 20.03.2020, орендар ФГ «Прометей 2016», орендодавець Топорівська сільська рада, було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки (а.с. 13 на звороті). Так, договір оренди землі був укладений між ФГ «Прометей 2016» та Топорівською сільською радою 20.03.2020, тобто під час дії рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 07.10.2014 у справі №291/1453/14-ц. Тобто на час укладання договору Топорівською сільською радою не була обмежена у праві на укладання договору оренди належної їй земельної ділянки. Водночас, існування державна реєстрації права оренди земельної ділянки перешкоджає реалізації права позивача на користування орендованою земельною ділянкою. За таких обставин, для захисту речового права позивача, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 п. п. 4, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, належить задовольнити позовну заяву в частині позовних вимог про скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52655367 від 15.06.2020, здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди за фермерським господарством «Прометей 2016», код ЄДРПОУ 40512466, на земельну ділянку площею 4,0709 га, кадастровий номер 1825286300:02:000:0192, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області. Решта доводів, заперечень та пояснень сторін не спростовують висновків суду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved