Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

03 квітня 2025 року представник Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Лях В.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження у відповідності до ст. 135 СК України. [PERSON] мешкає у селі Коровій Яр, яке з квітня 2022 року до теперішнього часу перебуває під постійними обстрілами. При цьому, [PERSON] не бажала вивозити малолітнього сина до безпечних регіонів та надавати йому доступ до навчання, кращих умов для проживання. З 2022 року [PERSON] мешкає разом із сестрою [PERSON] у місті Слов`янськ, остання займається вихованням та утриманням брата. Отже, [PERSON] , самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не створила належних умов для виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його здоров`ям, його життям, його місцем знаходженням. Приймаючи до уваги викладені факти, а також необхідність вирішення питання щодо подальшої долі дитини, надання їй соціального захисту та подальше їх оформлення, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області вважає необхідним відібрати без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON] , [INFO] , її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 04 квітня 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження. Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № \~4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористалась. Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації в судове засідання не з`явився, натомість начальник Слов`янської міської військової адміністрації Лях В.М. подав заяву про здійснення судового розгляду справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 червня 2013 року Виконавчим комітетом Коровоярської сільської ради Краснолиманського районну Донецької області, актовий запис про народження № 05 від 11.06.2013 року. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного Кодексу України за № 00049303039 від 07.02.2025 року, відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , внесені до актового запису № 05 від 11.06.2013 року, у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. Сестра дитини [PERSON] [PERSON] , 31.01.2025 року зверталась до Служби у справах дітей за місцем проживання із заявою в якій повідомила про невиконання матір`ю дитини [PERSON] , 2013 р.н.. своїх батьківських обов`язків. Зазначила, що на її вихованні з 2022 року перебуває її брат [PERSON] , 2013 року народження, вихованням та утримання якого [PERSON] займається самостійно. Їх мати [PERSON] не займається вихованням сина, фінансової допомоги не надає. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , складеного 04 лютого 2025 року, комісією служби у справах дітей, під час відвідування зазначеної адреси, де мешкає [PERSON] , її чоловік [PERSON] , та брат [PERSON] , [INFO] , зроблено висновок, що для дитини створені умови для проживання. Мати дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не утримує його. З 2022 року [PERSON] мешкає разом із сестрою та перебуває на її забезпеченні. Відповідно до матеріалів справи, мати [PERSON] , 2013 р.н. [PERSON] зареєстрована та мешкає в с. Коровій Яр Лиманської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області, територія якого у відповідності до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року, із змінами, з 25.02.2022 до 07.04.2022 року та з 23.09.2022 року по 31.12.2022 року відносилась до території активних бойових дій, з 08.04.2022 року до 22.09.2022 року до територій України, тимчасово окупованих Російською Федерацією. З 01.01.2023 року до 08.09.2023 року вся територія Лиманської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області відносилась до територій активних бойових дій, а з 08.09.2023 року до теперішнього часу - до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси При цьому, згідно з відомостями з Єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб, станом на 23.04.2025 року відсутня інформація щодо [PERSON] , [INFO] .. Слов`янською міською військовою адміністрацією як органом опіки та піклування складено письмовий висновок № 01.01-14/496 від 01.04.2025 року, відповідно до якого з урахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини вiд 01.04.2025, Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області вважає, що у громадянки [PERSON] , [INFO] , доцільно відібрати без позбавлення її батьківських прав, малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом приймається до уваги, що з 2022 року дитина проживає разом з сестрою [PERSON] , яка повністю займається вихованням та утриманням неповнолітнього брала [PERSON] , [INFO] . З того часу, мати [PERSON] залишилась проживати на території України, де ведуться активні бойові дії, не виявляє інтересу до життя дитини, вихованням не займається, участі в утриманні сина не приймала. Ухилення [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню [PERSON] , 2013 р.н. безспірно встановлено судом, не оспорювалось відповідачем в ході розгляду справи, а тому, враховуючи наявні докази, суд доходить висновку, що допустимим і законним способом захисту порушених прав та інтересів [PERSON] , 2013 р.н., який найбільше відповідає його інтересам, є відібрання дитини від матері, без позбавлення її батьківських прав. Таким чином, враховуючи перш за все інтереси дитини, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації до [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд роз`яснює, що [PERSON] від якої відібрана дитина, не втрачає щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Мати не позбавлена права звернутися до суду з вимогою про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір за заявлену позовну вимогу в розмірі 2422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved