Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

В листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, позов обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем за заповітом від 12 грудня 2007 року, після померлої [INFO] [PERSON] . За життя, [PERSON] залишила заповіт від 12 грудня 2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Денисенко Л.М., за реєстровим №3-79, відповідно до змісту якого усе своє майно повністю заповіла онукові [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за номером 42/2022, загальною площею будинку 88,3 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.; земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310137000:15:019:0089, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] ; вид власності спільна сумісна; земельна ділянка площею 0,0667 га з кадастровым номером 5310137000:15:019:0090, яка призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] ; вид власності спільна сумісна. На підставі\~заяви про\~прийняття спадщини\~від позивача,\~приватним нотаріусом\~Полтавського міського\~нотаріального округ\~Медвєдєвої В.І.\~було відкрито\~спадкову справу\~№ 42/2022\~від 15.02.2022\~року.\~Позивач зазначає,\~що право\~власності в\~порядку спадкування\~на частки\~земельних ділянок\~з кадастровими\~номерами 5310137000:15:019:0089\~та 5310137000:15:019:0090\~нотаріусом не\~було здійснено\~через неможливість\~оформлення в\~порядку встановленому\~Законом України\~«Про нотаріат»,\~в зв`язку\~з тим,\~що співвласники\~майна:\~земельних ділянок,\~не визначили\~частки в\~спільній сумісній\~власності,\~тому видати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину є\~неможливим.\~Нотаріус видав\~спадкоємцю відповідні\~Постанову про\~відмову у\~вчиненні нотаріальної\~дії від\~27.06.2024\~року за\~№236/02-31\~та 27.06.2024\~року за\~№237/02-31,\~що стало\~підставою для\~подання даного\~позову. Співвласниками земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0667 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку 03 квітня 2012 року, серія ЯМ, №108230 та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку 03 квітня 2012 року, серія ЯМ, №108231, за адресою [ADDRESS] , є: [PERSON] та [PERSON] (спадкодавець стосовно Позивача). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, але представником позивача була надана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася , повідомлення належним чином про розгляд справи, нею надана до суду заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Представник Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений, надав відзив про заперечення позовних вимог. Вивчивши пояснення сторін, заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позивні вимоги підлягають повному задоволенню на наступних підставах. Як встановлено судом, [PERSON] є спадкоємцем на підстав заповіту від 12.12.2007 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Денисенко Л.М., за реєстровим №3-79, відповідно до змісту якого усе своє майно повністю [PERSON] заповіла онукові [PERSON] , [INFO] та прийняв спадщину у встановлений законом строк, відповідно до довідки нотаріуса від 18.06.2024 року про коло спадкоємців, згідно даних спадкової справи спадкоємцем на майно померлої [INFO] [PERSON] є її онук - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майна: 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] та дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310137000:15:019:0089, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] ; вид власності спільна сумісна та земельна ділянка площею 0,0667 га з кадастровым номером 5310137000:15:019:0090, яка призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] ; вид власності спільна сумісна. З метою оформлення спадкових прав на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Нотаріус видав спадкоємцю Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2024 року за №236/02-31 та 27.06.2024 року за №237/02-31, про неможливість оформлення свідоцтва про спадщину в зв`язку з тим, що співвласники земельних ділянок, не визначили частки в спільній сумісній власності. Також судом встановлено, що співвласниками земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0667 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку 03 квітня 2012 року, серія ЯМ, №108230 та згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку 03 квітня 2012 року, серія ЯМ, №108231, за адресою [ADDRESS] , є: [PERSON] та [PERSON] (спадкодавець стосовно Позивача). Частка у спільній власності кожного співвласника спільна сумісна. В матеріалах справи містяться державні акти на земельні ділянки та додатки до них, де вказаний присвоєний кадастровий номер, тому вони є сформованими та розумінні ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, є об`єктами цивільних прав. За ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України, у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру\~( ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України Згідно положень ч. 1 ст.\~86 \~ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації (ч.1,2,3 ст.88 ЗК України ) Також міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідно до норм ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Норма ч.5 ст. ст.89 Земельного кодексу України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони "є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом". За правилом\~ст.120\~Земельного кодексу\~України (чинна\~редакція), у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.\~ Отже Позивач має право на таку ж частку, яка належала попередньому власнику, тобто спадкодавцю [PERSON] . За статтею 377 ЦК України\~, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених\~Земельним кодексом України.\~Істотною умовою\~договору,\~який передбачає\~перехід права\~власності на\~об`єкт нерухомого\~майна (житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~іншу будівлю\~у праві\~спільної власності\~на неї)\~від відчужувача\~(попереднього\~власника)\~відповідного об`єкта\~до набувача\~такого об`єкта. Системний аналіз змісту наведених норм\~статті 120 ЗК України\~та статті 377 ЦК України дає\~підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Суд вважає, що особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Враховуючи, що померла на час набуття нею у спільну власність земельних ділянок, мала частку у власності в житловому будинку в розмірі 1/2, яку отримав позивач у спадщину за заповітом, позивач вважає, що частка померлої визначається в розмірі 1/2 частка щодо обох земельних ділянок. Тобто В розумінні ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, тобто при переході права власності, в тому числі спадкуванні нерухомості Позивачем, до нього переходить така ж частка, що належала за життя померлій, у праві спільної власності на земельну ділянку. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного у постанові від 16.09.2020р. по справі №464/1663/18, провадження № 61-9410св19, вказує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства та є неефективним способом захисту, а захищати права позивачів необхідно шляхом подання позову про визнання за кожним з них права власності у порядку спадкування на належну спадкодавцю частку у праві спільної власності на земельні ділянки, при цьому зазначає наступне: «Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Предметом позовних вимог у цій справі є зокрема позовні вимоги про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). Відповідно до\~ст.1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1,2\~ст. 1225 ЦК України\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Аналогічна позиція роз`яснена в п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим\~\~правовстановлюючим документом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved