Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

20 грудня 2024 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 9 вересня 2006 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану Борівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 43. Від даного шлюбу мають спільних дітей- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дітей немає. Зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року заяву позивача про залишення позовної вимоги про залишення дітей\~на\~виховання\~матері без розгляду у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення дітей на виховання матері- задоволено. Позовну заяву в частині вимог про залишення дітей\~на\~виховання\~матері - залишено без розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява, у якій проти розірвання шлюбу не заперечував, справу просив розглянути без його участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09 вересня 2006 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Борівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 43, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що спільне життя припинено, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, майнових спорів немає. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved