Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «Перший український акціонерний банк» (далі АТ «ПУМБ» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 21 лютого 2017 року між сторонами у справі було укладено договір №\~200783263101 у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт. АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 04 лютого 2025 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 46531,83\~грн., з яких: 28808,23 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 17723,60 грн. (заборгованість за відсотками). Крім того, 16 серпня 2018 року між сторонами у справі було укладено договір №\~1001104074801 у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт. АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 04 лютого 2025 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 27376,30\~грн., з яких: 16694,35 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 8,55 грн. (заборгованість за відсотками); 10673,40 грн. (заборгованість за комісією). Також, 27 березня 2019 року між сторонами у справі було укладено договір №\~1001278001001 у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт. АТ «ПУМБ» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 04 лютого 2025 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 17080,12\~грн., з яких: 10291,84 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 5,40 грн. (заборгованість за відсотками); 6782,88 грн. (заборгованість за комісією). Загальна сума позовних вимог за вказаними договорами становить 90988,25\~грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв та відзив на позовну заяву до суду не надала. Причин своєї неявки не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № 200783263101 від 21.02.2017\~р., укладеного в формі анкети-заяви, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків, встановлених умовами ДКБО. Як встановлено з матеріалів справи, [PERSON] періодично користувалась кредитними коштами та, відповідно до здійсненого позивачем та не спростованого нею, розрахунку, має основну заборгованість за вказаним договором в розмірі 28808,23 грн. АТ «ПУМБ», пред`являючи вимоги про\~погашення кредиту за вказаним договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідач [PERSON] ), стягнути\~складові його повної вартості, зокрема проценти. В договорі №\~200783263101 від 21 лютого 2017 року, укладеному в формі заяви, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки, документально не підтверджені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на\~умови ДКБО\~як\~невід`ємну частину договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці\~умови ДКБО\~розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву від 21 лютого 2017 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування. Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі №\~342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що\~найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні\~запропоновані\~відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані по\-зивачем\~Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил,\~чи можливості\~використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду, оскільки правовідносини в зазначеній справі та в даній справі є кредитними, договори в цих справах укладено також у формі анкети-заяви, в якій міститься посилання на окремий документ (Умови, Тарифи в справі Приватбанку та Умови ДКБО в даній справі). Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення процентів не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що відповідачкою [PERSON] за період з 28.02.2017 по 30.08.2020 було сплачено 11278,87 гривень в рахунок погашення процентів за договором №\~200783263101 від 21 лютого 2017 року. Враховуючи викладені обставини та те, що банк не мав законних підстав спрямовувати сплачені [PERSON] грошові кошти на погашення процентів, ставка яких не була узгоджена сторонами, вказані суми грошових коштів підлягають зарахуванню на погашення основного боргу за цим договором. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту (основного боргу) за договором №\~200783263101 від 21.02.2017, яка підлягає стягненню, становить: 28808,23\~грн. 11278,87 грн. = 17529,36 грн. Оцінюючи частину позовних вимог, що пред`явлені Позивачем за договором №\~1001104074801 від 16.08.2018, суд враховує наступне. Як вбачається з тексту зазначеного договору, що укладений у формі анкети-заяви, відповідач отримала кредит в розмірі 23180 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 0,01 % річних. Також сторонами узгоджено суму комісії, яку має сплачувати [PERSON] 693,08\~грн. на місяць. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування банком кредитної заборгованості передбачено в кредитному договорі. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування банком кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження №\~61?4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах № 363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022 тощо. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача комісії за договором № 1001104074801 від 16.08.2018 в сумі 10673,40 не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду. За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Проценти в розмірі 8,55 грн., нараховані позивачем на підставі договору, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки їх розрахунок здійснено вірно, а самі проценти передбачені в підписаному сторонами договорі. Крім того, як вбачається з наданої позивачем виписки з особового рахунку та з розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] сплатила 6930,80 грн в рахунок сплати комісії за договором № 1001104074801 від 16.08.2018 (за 10 місяців). Враховуючи викладені обставини та те, що позивач не мав законних підстав спрямовувати сплачені [PERSON] грошові кошти на погашення комісії, вказані суми грошових коштів підлягають зарахуванню на погашення основного боргу за цим договором. Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту (основного боргу) за договором № 1001104074801 від 16.08.2018 становить: 16694,35 грн. 6930,80 грн. = 9763,55 грн. Саме ця сума основного боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за вказаним договором. Аналогічних висновків суд дійшов і щодо позовних вимог за договором №\~1001278001001 від 27.03.2019, за яким стягненню з відповідача підлягає сума процентів в розмірі 5,40 грн. Сума комісії в розмірі 6782,88 грн. стягненню не підлягає з огляду на наведені вище положення закону та висновки ВС. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] сплатила 1353,57 грн. в рахунок погашення комісії за договором №\~1001278001001 від 27.03.2019 (за 3 місяця), сума основного боргу, яка підлягає стягненню, становить: 10291,84 грн. 1353,57 грн. = 8938,27 грн. Загальна сума позовних вимог, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню складає 36245,13 грн.., з яких: 1.за договором № 200783263101 від 21.02.2017 17529,36\~грн. (основний борг): 2.за договором № 1001104074801 від 16.08.2018 9772,10 грн.: ?9763,55 грн. основний борг; ?8,55 грн. проценти. 3.за договором № 1001278001001 від 27.03.2019 8943,67 грн.: ?8938,27 грн. основний борг; ?5,40 грн. проценти. Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial