Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У листопаді 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва через підсистему ЄСІТС систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», про визнання недійсним договору позики (споживчого кредиту), відповідно до якої просила суд: визнати договір споживчого кредиту № 8360319 від 06.10.2024, в якій сторонами договору є ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в особі директора Довгаля Володимира Вікторовича, який діє на підставі Статуту, та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), як такий, що порушує вимоги Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про електронну комерцію». Позовні вимоги обґрунтовані тим, [PERSON] , звертаюся з позовною заявою з вимогою визнати недійсним договір споживчого кредиту № 8360319 від 06.10.2024, зазначений у відповіді на її запит товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», з огляду на такі обставини: 1. Відсутність підписаного договору, осклькі обговорення умов договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» дійсно мало місце, проте жоден документ з її боку, що підтверджує прийняття умов, підписаний не був. 2. Відмова від остаточних умов договору, оскільки позивачка не прийняла остаточні умови договору, а також не підписувала жодних документів, які б створювали для неї юридичні зобов`язання. 3. Відсутність узгодженості та юридичної сили договору, так як через брак належного узгодження і її підпису договір не може вважатися дійсним і не створює жодних зобов`язань. 4. Обговорення умов лише в телефонному режимі, оскільки усі переговори щодо умов договору проводилися виключно по телефону, і остаточної згоди на його умови позивачка не надавала. 5. Відсутність документів, що підтверджують згоду, так як після телефонних переговорів позивачка не отримувала та не підписувала жодного документа, який би юридично підтверджував її згоду на умови договору. 6. Відсутність узгодженого та підписаного договору, позивачка вважає, що договір, наданий ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», не був узгоджений і підписаний з її боку, що позбавляє його юридичної сили. 7. Порушення законодавства щодо односторонньої зміни умов договору, позивачка наполягала на неможливості односторонньої зміни умов договору після його укладення відповідно до законодавства України. Будь-які зміни умов допустимі лише за згодою обох сторін, а договір, наданий ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», не містить належного підпису, що може бути перевірено через державний сервіс перевірки КЕП/ЕЦП (https://czo.gov.ua/verify). У позовній заяві вказано, що 08 листопада 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало позивачці додаткову відповідь із «договором позики» на її запит. Однак наданий договір не відповідає чинному законодавству України, оскільки не забезпечує належного ознайомлення з його умовами, а також не дозволяє здійснити ідентифікацію та верифікацію документа, як того вимагають положення Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію». Так, позивачка вважажає, що укладення договору за допомогою гіперпосилання, вказаного відповідачем у відповіді на її запит, необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам українського законодавства. Позивач вважає, що відповідачем, не було дотримано та грубо порушено імперативні вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав її повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» надано фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту [PERSON] шляхом обрання форми укладення за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи. Позивачка вважає, що оскільки застосування позичальником Логіну і Паролю відбувається щоразу при входженні д Особистого кабінету, їх не може бути визнано одноразовим ідентифікатором, так як нівелюється ознака одноразовості, тобто дійсності до використання один раз. В порушенні ст. 639 ЦПК України відповідачем не направлено позивачу як споживачу належну пропозицію укласти електронний договір (оферту), що містить істотні умови договору, що не відповідає частині п`ятій статті 11 Закону. У позовній заяві зазначено, що позивачка, не визнає дійсність договору позики, підписаного нібито за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП), оскільки порядок і умови використання такого підпису не відповідають вимогам Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У зв`язку із викладеним, позвичка вважає, що при укладенні договору було порушено ряд норм встановлениз ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ`Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», а тому є всі підстави для визнання договору споживчого кредиту № 8360319 від 06.10.2024. На підставі викладеного позивач просила суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києв від 03.12.2024 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 25.12.2024 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, та зазначає, що перед подачою заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг з Послугами, та відповідними примірниками Кредитного договороу, що розміщенні на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладених у цих павилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомленний, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, провсталяючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційо-реєструючої електронної системи відповідача, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів, без такого підтвердження у позивача була б твідсутня технічна можливість перейти на інші сторінку/вкладку, тому обставини викладені в позов в чій є необгрунтовнами. Зазначає, що 06.10.2024 між сторонами було укладено договір №8360319 про надання споживчлшл кредиту в електронній формі, згідно умов якого позивачу було надано кошти у розмірі 10 750,00 грн. на умова встановлених Договором, а позивач (споживач) зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту. Договір зі строни позивача було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі Кредитного договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором A4086, 06.10.2024 20:42:14 / [PERSON] //». Переказ коштів, здійсненно 06.10.2024 року шляхом перерахування на баківську карту Клієнта № [NUMBER] відкриту в АТ «Універсал Банк», яку було вказано особисто позивачем в заяві на отримання Кредиту. Окрім того зазначено, що позивачка є клієнтом відповідача з 30.01.2024 та до оспорюваного кредитного догвобу уклала в електронній формі, ще три аналогічні крелдині договору належним чином виконавши всі зобов`язання за ними. Сторонами було погоджено в Договорі строк, термін дії договору та кінцеву дату повернення коштів. Заявка на отримання кредиту подається Клієнтом через Особистий кабінет. Перед поданням Заявки, Клієнт обирає бажані умови отримання Кредиту (у тому числі суму та строк) та підтверджує їх шляхом надсилання Заявки на розгляд Товариству. У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить Клієнту в його Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що міститьть усі істотні умови та підписаний зі сторони Товариства. При цьому. Клієнт, ознайомившись із його текстом, може прийняти пропозицію укласти Договір або відмовитися від неї. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «погоджуюсь/согласенг» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду. У момент введення коду на веб-сайті Товариства, Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), що підписується одноразовим ідентифікатором згідно до Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки пунктом Кредитним договором встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій позивачка не вчинила. 31.12.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь позивачки на відзив у які вона просила суд задовольнити позовні вимоги у повному осбязя. Так у відповіді на відзив позивач повторно стверджує, що відповідачем не було здійснено належну перевірку клієнта, не надано інформації для ознайомлення перед укладення кредитного договору, сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, укладення договору протирічить вимогам чинного законодавства щодо електронної форми договорів. 06.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив у яких відповідачем викладено аналогічні обставини тим, що були викладені у відзиві. 12.01.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позиваки про витребування доказів, у задоволенні якого судом було відмовлено в судовом засіданні 03.04.2025. У судове засідання позивачка не з`явилася до суду надійшло клопотання представника позивача про про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідача не з`явився, свого представика не направив, у відзив просили розгляд справи проводити без участі відповідача та його представика. Розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 06.10.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №8360319 про надання споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язується надати позивачу кредит у гривні в загальній сумі 10750,00 грн., а позивач зобов`язується повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Сторони погодили, що тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. Знижена процентна ставка 0,93 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 05.11.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентно (п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Договору). Пунктами 1.6. Вказаного договору зазначено, мета отримання кредиту це споживчі (особисті ) потреби. Пунктом 1.7. Договору визначено, що денна процентна ставка на дату укладання Договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 1,00% в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (38700,00 грн. /10750,00 грн. )/ 360 дн. * 100% = 1,00% в день. 1.7.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 0,99% в день. Розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (38474,25 грн. /10750,00 грн. )/ 360 дн. * 100% = 0,99% в день. Пунктом 1.8. Зазначеного договору визначено, що загальні витрати на дату укладення Договору складають: 1.8.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 38700,00 грн. 1.8.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 38474,25 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.9.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2333,95% річних. 1.9.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 2222,27% річних. 1.10. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.10.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 49450,00 грн. 1.10.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 49224,25 грн. Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної крати № [NUMBER] або іншої плтажіної карти, реквізити якоє надані Споживачем Товариству з метою отрмання кредиту. Переказ коштів, здійснено 06.10.2024 року, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № [NUMBER] , яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту та яка належить Клієнту. Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, підтверджується копією Інформаційної довідки, складеної у відповідності до вимог законодавства, та яка містить усі необхідні реквізити, а сам Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію НБУ на здійснення переказів грошових коштів та внесений в Державний реєстр фінансових установ, інформаційна довідка ТОВ ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ»). відповідно до п.15 Розділу 3 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Правління НБУ № 113 від 03.11.2021 (далі - Положення №113), договір, що укладається у вигляді електронного документа, підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України. Примірник такого договору споживача повинен містити кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця. Згідно пп.1 п.17 Постанови 113, кожен примірник договору , що укладається у вигляді електронного документа, повинен містити електронні підписи сторін договору з урахуванням вимог законодавства України. У визначеннях, що містяться в ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» під терміном «електронний підпис» розуміються - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. В свою чергу, стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає порядок підписання електронного правочину, відповідно до якого, моментом підписання електронного правочину є використання:- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;- - або електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;- - або аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, та адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом одно разом ідентифікатором A4086, 06.10.2024 20:42:14 /[PERSON]. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що Договір від 06.10.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір №8360319 про надання споживчого кредиту зі строни позивача було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі Кредитного договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором A4086, 06.10.2024 20:42:14 / [PERSON] //». Так, зі сторони відповідача - Кредитний договір було підписано аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки товариства та накладено кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу. При цьому, згідно п. 9.6. Кредитного договору сторони погодили, що Кредитний договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі Сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що відтворений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора , який формується для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. Суд критично оцінює твердження позивача, що оспорюваний договір між не містить підписів сторін, Судом враховано, що для підтвердження факту, що на оспорюваний Кредитний договір було накладено електронний підпис/печатку Товариства, до відзиву було додано оспорюваний електронний Договір про надання споживчого кредиту, що містить кваліфіковану електронну печатку з кваліфікованою позначкою часу, накладену Директором Товариства Довгалем В.В. («Кредитний договір - «loan_agreement_sign_8360319.pdf (1).p7s») та Для підтвердження надано Протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису на Кредитному (loan_agreement_sign_8360319.verified_Validation_Report). Згідно Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 8360319 від 06.10.2024 року «Таблиця обчислення загальної вартсоті кредиту для спрдивача та реальної річної процентно ставки за договором про споживчий кредит», яким позивачку було проінформовано про значення зальної вартсоті кредиту для спрдивача та реальної річної процентно ставки за договором про споживчий кредит, якщо споживачем буне будуть виконані умови Договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в Графіку платежів будуть перераховані за стандартною ставкою. Крім того, перед укладенням Кредитного договору Клієнту на виконання Закону України «Про споживче кредитування» було надано для ознайомлення Паспорт споживчого кредиту, за стандартизованою формою, редакцію договору, що планувався до укладення, з такими ж умовами. Позивачка підтвердила про ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Ідентифікація в Інформаційно-Комунікаційній Системі Товариства (надалі ІКС Товариства) - електронна процедура перевірки Товариством автентичності Споживача, яка здійснювалась відносно Клієнта:- під час першого входу (реєстрації) шляхом перевірки цифрового або алфавітно-цифрового коду, що був введений Споживачем в спеціальному полі Веб сайту та отриманий від Товариства в повідомлені, що надіслане на номер мобільного телефону Споживача, (далі-код); (Інформація з Облікової картки Клієнта додається).- під час наступних входів, шляхом перевірки введеного Споживачем коду та/або Паролю до Особистого кабінету. При цьому, судом враховано, шо Код та/або Пароль до Особистого кабінету/ Мобільного застосунку «CreditPlus», які вводив Споживач для цілей Ідентифікації в ІКС Товариства, є електронним підписом Споживача для цілей Закону України «Про електронну комерцію». Так, ідентифікація та верифікація Клієнта була здійснена Товариством при реєстрації Клієнта в Інформаційно-комунікаційній системі Товариства через Веб-сайт Товариства, обрав свій банк - «МОНОБАНК» для проходження ідентифікації за допомогою Системи BankID НБУ. Після чого Клієнт здійснив авторизацію на стороні «МОНОБАНК» та дозволив останньому передати Товариству свої ідентифікаційні дані. Витяг, щодо отриманих Товариством даних від «МОНОБАНК» через Систему BankID НБУ долучено відповідаче до відзиву. Таким чином, при здійснені ідентифікація та верифікація Клієнта, Товариством в повній мірі було дотримано всі вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, затвердженого постановою НБУ №107 від 28.07.2020 року, зокрема п.5 та пп.2 п.31 Додатку 2 вказаної постанови Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За результатами заповнення Реєстраційної форми для реєстрації на сайті відповідача в ІТС-Товариства відображена інформація, яка підтверджує, що саме позивач вводив вказані дані, оскільки відображено її особиста інформація. З матеріалів справи вбачається, що при ознайомленні з пропозицією (офертою) та готовність прийняття пропозиції (оферти) позивачем свідчить натиснута кнопка у особистому кабінеті «Погоджуюсь» після чого відповідачем було надісла позивачу засобами Одноразової ідентифікації у вигляді коду, у момент введення позивачем одноразового ідентифікатора на сайті Товатиства цим самим позивач направив товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане одноразовим ідентифікатором та підписав договір, дія відбулася 06.10.2024 о 20:42:14 А4086. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на її мобільний телефон смс - повідомленням. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним. При цьому згідно матеріалів справи підтверджено, з 30.01.2024 до оспорюваного кредитного договору позивачка уклала в аналогічні електронній формі з відповідачем ще три кредитні договори від 28.03.2024, 30.01.2024 та 11.07.2024, належним чином виконавши всі зобов`язання за ними Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed