Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

06.03.2025 року [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Універсальна біржа «Південь», [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу гаражу № [NUMBER] в автокооперативі "Локомотив" у м.Миколаєві, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований на Універсальній біржі "Південь" у "Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю" за №540 від 16.11.1999 року дійсним. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2025 року позовну заяву залишено без руху. 10.03.2025 року та 11.03.2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва заяви представника позивача адвоката Павлюк С.О. про усунення недоліків, згідно якої недоліки, вказані у мотивувальній частині ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2025 року, усунуто. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.03.2025 року відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали заяву про слухання справи за їх відсутності. У судове засідання відповідач не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. У судове засідання треті особи не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилами ч.1 ст.13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15,16\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Як встановлено судом, 16.11.1999 року [PERSON] , [INFO] купив, а відповідач продала відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного та зареєстрованого на Універсальній біржі "Південь" за № 540 від 16.11.1999 року гараж № [NUMBER] в автокооперативі "Локомотив" у м.Миколаєві загальною площею 22,9 кв.м. вартістю 3164,0 грн. відповідно до довідки-характеристики бюро технічної інвентаризації № 9944 від 12.11.1999 року за 1000,00 грн., без подальшого нотаріального посвідчення. Згідно реєстраційного напису Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстровим №35 від 24.11.1999, Гараж зареєстрований за [PERSON] на праві власності. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу гаражу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. [PERSON] , [INFO] та позивач були подружжям, що підтверджується відміткою на сторінці 10 паспортного документу Позивача. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 18.07.2024 року Відділом ДРАЦС у місті Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса). 03.12.2024 року приватним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Білецькою О.М. заведено спадкову справу № 319/2024 після смерті [PERSON] 22.01.2025 року позивачем отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2025 року за вих. №49/02-18, якою позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що документ, який надано нотаріусу для оформлення спадщини - договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований на Універсальній біржі "Південь" у "Журналі реєстрації біржових угод із нерухомістю" за №540 від 16.11.1999 року, не відповідає вимогам цивільного законодавства та потребує визнання дійсності в судовому порядку. Позивач не може реалізувати своє право на спадкування за законом через відсутність нотаріального посвідчення договору, визнання Договору дійсним можливе лише в судовому порядку, що і обумовило необхідність звернення Позивача до Суду із даним позовом. Відповідно до статті 202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч.1 ст.655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст.2\~Закону України\~"Про\~товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст.5\~ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в 1999 році, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності зі статтею 227\~ЦК УРСР редакції 1963 року, який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст.\~47\~ЦК Української\~РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч. 3 ст.334\~ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та реєстрацією права власності [PERSON] у КП ММБТІ. Частиною 2 ст.47\~ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~06.11.2009\~року №9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220\~ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Незважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved