Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна. Позовна заява мотивована тим, що з 28 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року, яке набрало законної сили 26 листопада 2021 року. За час шлюбу, за спільні кошти позивача та відповідача, для сімейних потреб за договором купівлі-продажу від 15 січня 2014 року [PERSON] за згодою [PERSON] придбала 67/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу вартість майна складала 148 542,00 грн. 04 грудня 2014 року було завершено процедуру виділу в натурі 67/100 часток вказаного домоволодіння, а 01 травня 2016 року родина закінчила капітальний ремонт існуючого на той час будинку, в результаті чого загальна площа приміщень змінилась і склала 66,4 кв.м. Технічну інвентаризацію після капітального ремонту не проводили. За зверненням відповідача 07 серпня 2015 року Управління Держземагентства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області зареєструвало земельну ділянку за вищевказаною адресою площею 0,1 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 1210100000:03:034:0046, та 13 квітня 2017 року Дніпропетровська міська рада вирішила її передати [PERSON] у власність, а 08 червня 2017 року земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1274499412101) В 2017 році позивач [PERSON] продав три об`єкти нерухомого майна, які були набуті ним у спадщину, на загальну суму 827 581,00 грн. 21 серпня 2017 року, отримавши фінансову можливість, сторони почали підготовку документів для добудови будинку за адресою: [ADDRESS] , укладено договір щодо виготовлення ескізних намірів забудови, а 08 листопада 2017 року Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпровської міської ради було видано Будівельний паспорт «Реконструкції існуючого індивідуального житлового будинку, будівництво господарський будівель і споруд» за адресою: [ADDRESS] . 05 січня 2018 року, відповідно до статті 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідачем зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт в Управлінні державного архітектурно будівельного контролю Дніпровської міської ради щодо проведення реконструкції індивідуального житлового будинку, будівництво господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , вид будівництва - реконструкція. В повідомленні відповідачем визначено, що будівництво буде виконуватися господарським способом, фізичною особою [PERSON] , тобто позивачем. З 01 січня 2020 року створений в результаті реконструкції будинок експлуатувався повністю, тобто на момент розірвання шлюбу реконструкція житлового будинку була закінчена в повному обсязі. При реконструкції будинку використовувалась праця найманих працівників, яких позивач наймав серед своїх знайомих. Всі роботи проводились за домовленістю, вівся облік використаних коштів. На будівництво двоповерхової добудови площею 76,5 кв.м. до існуючого об`єкту нерухомого майна було витрачено позивачем 783 619 грн. [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , маючи будівельну спеціальність та досвід в будівництві, допомагав родині та вів загальну координацію будівництва. 23 травня 2023 року виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальна площа приміщень по житловому будинку склала 142,9 кв.м. Зведення прибудови до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] було здійснено виключно за особисті кошти позивача, отримані від реалізації належного йому на праві особистої приватної власності нерухомого майна. Інших джерел доходу, ніж особисті кошти позивача, члени сім`ї не мали. Позивач позбавлений можливості виділити прибудову як окремий об`єкт будівництва та визнати цей об`єкт (будівельні матеріали) своєю особистою приватною власністю, оскільки реконструкція будинку завершена на 100%, а житлова прибудова (літ. Б-2) з мансардою є невід`ємним поліпшенням нерухомого майна. Таким чином, позивач вважає, що в даному випадку слід відступити від презумпції рівності частки майна дружини та чоловіка. При розрахунку розміру частки позивач виходив з даних висновку експерта № 5 від 20 листопада 2024 року, складеного судовим експертом Рибкіним В.П., згідно якого житлова прибудова (літ. Б 2) з мансардою (літ. мс) є невід`ємним поліпшенням нерухомого майна. Інвентаризаційна вартість невід`ємних поліпшень житлового будинку [ADDRESS] внаслідок проведення його реконструкції шляхом побудови житлової прибудови (літ. Б-2) з мансардою (літ мс) від всієї інвентаризаційної вартості цього ж будинку із спорудами без здачі в експлуатацію житлової прибудови (літ. Б-2) з мансардою (літ мс) згідно з діючим порядком складає 0,49 частки або 49%. Подружжям за час шлюбу був придбаний житловий будинок [ADDRESS] без житлової прибудови (літ. Б-2). Ця частина житлового будинку складає 51% від теперішнього реконструйованого будинку, є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними у рівних частках. Враховуючи, що позивач здійснив поліпшення будинку шляхом побудови прибудови (літ. Б-2) виключно за власні кошти , а старий будинок підлягає поділу між подружжям у рівних частинах, позивач вважає, що має право на 51% : 2 + 49 % = 74,5 % або 149/200 частин незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також, на 149/200 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:034:0046. Спірна земельна ділянка хоч і набута у власність відповідача в порядку безоплатної приватизації, однак оскільки на ній знаходиться будинок (незавершене будівництво), який є спільною власністю подружжя та який підлягає поділу, то до позивача переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку (незавершеного будівництва) відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності на 149/200 частин незавершеного будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та право власності на 149/200 частин земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:03:034:0046, площею 0,1 га, за вказаною адресою, а також визнати за [PERSON] право власності на 51/200 частин вказаного об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки (т.1, а.с. 1-13). Ухвалою судді від 02 грудня 2024 року відкрито провадження у даній цивільні справі та призначено підготовче засідання (т.1, а.с. 206-207). У відзиві на апеляційну скаргу відповідач [PERSON] вказувала, що позовні вимоги [PERSON] вважає незаконними та не визнає їх у повному обсязі. Вказувала, що позовна заява побудована на припущеннях позивача. Так твердження [PERSON] стосовно того, що житловий будинок був придбаний за його кошти не відповідають дійсності, адже цей будинок був придбаний нею за власні кошти й в договорі купівлі-продажу 47/100 часток домоволодіння від 15 квітня 2014 року ніяким чином не йдеться про використання коштів позивача при здійсненні цього правочину. Більше того, при складанні позовної заяви, позивач не надав значення тому факту, який він сам визнає, що в подальшому земельна ділянка, на якій знаходиться це домоволодіння, була приватизована особисто нею. Таким чином відповідачка наголошувала, що ця приватизована земельна ділянка є її особистою приватною власністю, згідно положень п.5 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України. Відповідач стверджувала, що вона разом з позивачем брала участь у ремонті, перебудові та реконструкції житлового будинку [ADDRESS] , а саме надала свою приватну особисту власність для здійснення сімейних планів. Адже без належної їй земельної ділянки не було б новоствореного будинку. Позивач визначає вартість всього нового домоволодіння в сумі 4 398 357,00 грн., однак земельна ділянка, належна особисто їй, коштує більше третини цієї новобудови - 1 451 566,00 грн., що підтверджується інформаційним листом оцінювача ТОВ «Експерт-Груп» від 10 лютого 2025 року. Таким чином, можна аргументовано стверджувати, що посилання позивача, що вона ніяким чином не приймала участі у створенні нового домоволодіння є безпідставними та вводять суд в оману. Відповідач вказувала, що мала в своїй особистій приватній власності ще одну земельну ділянку, яка зараз коштує 746 520,00 грн. згідно Інформаційного листа оцінювача ТОВ «Експерт-Груп» від 10.02.2025 рлку, але в подальшому, за порадою чоловіка, діючи в інтересах власної сім`ї, вона подарувала йому вказану земельну ділянку за договором дарування земельної ділянки від 23 квітня 2019 року, загальною площею 0,0543 га, за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 1210100000:03:034:0050. Але з невідомих причин, позивач приховав цей факт, і намагається довести суду, що вона не мала своїх особистих коштів та нерухомого майна в приватній особистій власності. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу [PERSON] вказувала, що [PERSON] посилається у позові на неактуальну судову практику, зазначала щодо неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва в силу норм Закону. З наведених підстав просила задовольнити позовну заяву частково, без відступу від презумпції рівності часток чоловіка та дружини при розподілі спільного майна подружжя, визнавши за нею та за [PERSON] , за кожним, право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою в порядку поділу майна подружжя (т.1, а.с. 238а-245). У відповіді на відзив [PERSON] вказував, що його позиція була чітко окреслена у позовній заяві та не набувала змін з приводу того, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , Кадастровий номер: 1210100000:03:034:0046 дійсно була приватизована відповідачем 13 квітня 2017 року у власність. Однак, оскільки, вказана земельна ділянка для обслуговування спільного житлового будинку, він просив про її поділ у відповідності до присудженої йому частки у будинку,

Outcome: approved