Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

У березні 2025 року представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" Білий В.С. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача інфляційні втрати та\~ три відсотки річних у сумі 28 432,35 грн. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.06.2020 між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №200321341. 23.20.2020 в м. Бердичів сталося ДТП за участю автомобіля «Shkoda», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Opel» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26.10.2020 по справі № 274/6308/20, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху України. На підставі договору страхування та вимог України «Про обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 48 466,03 грн.\~ Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2024 по справі №274/7481/23 стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА», в порядку регресу 48 466,03 грн. На підставі вказаного рішення було видано та пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №274/7481/23 виконано в примусовому порядку 25.10.2024, що підтверджується відповідним платіжним дорученням приватного виконавця Філіпів А.М. №3172. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 274/7481/23 встановлено, шо 03.09.2021 позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про відшкодування завданих збитків, яку відповідач не виконав. Позивач вказує, що відповідач повинен був на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України виконати свій обов`язок з відшкодування матеріальної шкоди протягом семи днів з дня пред`явлення вимоги. Оскільки відповідачем не було виконано вчасно досудову вимогу, позивач на підставі ст. 625 ЦК України, просить стягнути з [PERSON] \~ за період з 11.09.2021 по 25.10.2024 інфляційне збільшення у розмірі 23 890,42 грн, три відсотки річних у сумі 4 541,93 грн. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача [PERSON] адвокат Єфремова І.І. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач отримав повне виконання рішення суду по справі № 274/7481/23 у межах виконавчого провадження № 76385577, яке на даний час є завершеним. Відповідачем, хоч і в примусовому порядку, однак було виконано рішення суду, про наявність якого відповідач дізнався лише після примусового стягнення коштів в межах виконавчого провадження.\~ Досудову вимогу ПрАТ «СК «УНІКА» відповідач не отримував, а також не знав про ініціювання позивачем позову про відшкодування шкоди, а також не мав можливості виконати в добровільному порядку рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року у зв`язку із тим, що відповідач з 2015 року по лютий 2025 року проходив службу у Національній поліції України. У вересні 2021 року Національна поліція України була переведена на посилений режим несення служби у зв`язку з карантинними заходами, спричиненими пандемією COVID-19. Зокрема, поліція впроваджувала додаткові превентивні заходи для контролю за дотриманням санітарно-епідемічних норм, встановлених Кабінетом міністрів України та місцевими органами влади. З липня 2023 року [PERSON] проходив службу на посаді поліцейського взводу № 4 роти № 1 батальйону № 1 полку управління поліції особливого призначення № 1 (штурмовий полк « [INFO] ») ДПОП «ОШБ «Лють», приймаючи безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України. 22.06.2024 під час виконання бойового розпорядження поблизу населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області отримав вибухову травму, внаслідок чого проходив тривале лікування. Враховуючи обставини, зумовлені введенням карантинних обмежень на території України, участю відповідача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, відповідач не оскаржував рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а дізнавшись про відкрите виконавче провадження 24.10.2024, 25.10.2024 року виконав його у повному обсязі. Представник відповідача вказує, що дійсно відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, та у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. З урахуванням викладений обставин, сторона відповідача вважає, що у цих правовідносинах виникає період для нарахування інфляційних збитків та 3 % річних з дати набрання заочним рішенням суду законної сили (17.05.2024 року) по день, що передує повному виконанню боржником рішення суду, тобто до 24 жовтня 2024 року, включно. Однак, представник відповідача, посилаючись на ст. 617 ЦК України вказує, що відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки це порушення сталося внаслідок непереборної сили, а саме внаслідок проходження відповідачем у 2021 році служби у Національній поліції, з 2023 року відповідач безпосередньо приймав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, а 22.06.2024 отримав вибухову травму. Також, сторона відповідача заперечує стягнення судових витрат, з огляду на те, що позивачем не надано обґрунтування правничої допомоги, та не надано детального опису робіт/послуг, та їх вартості, які складають суму правничої допомоги. Окрім того, представник відповідача просить врахувати принципи співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, всі аспекти та складність справи, розгляд якої проводиться в порядку спрощеного позовного провадження. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 20.03.2025\~ прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначив справу до розгляду (а.с. 38). 17.04.2025 представник відповідача Єфремова І.І. подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 41-43). 22.04.2025 представник відповідача Єфремова І.І. через систему «Електронний суд» сформувала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 44-48). 05.05.2025 представник відповідача Єфремова І.І. через систему «Електронний суд» сформувала відзив на позовну заяву (а.с. 52-74). 20.05.2025 представник відповідача Єфремова І.І. через систему «Електронний суд» сформувала клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 75-79). Позивач в судове засідання не направив свого представника, у прохальній частині позовних вимог представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами справи. В судовому засіданні представник відповідача Єфремова І.І. позовні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року по справі № 274/7481/23 задоволено позовні вимоги ПрАТ «СК «УНІКА», стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА» страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 48 466,03 грн (а.с. 16-20). Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане рішення набрало законної сили 17.05.2024. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який позивачем пред`явлено до виконання. Відповідно до платіжного доручення № 3172 від 25 жовтня 2024\~ року, заборгованість у розмірі 51 150,03 грн\~ за виконавчим провадженням № 76385577, відритим на підставі виконавчого листа № 274/7481/23 від 02.10.2024, було погашено (а.с. 21). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на зазначене, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Встановлено, що відповідач не заперечує право нарахування сум, передбачених у ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак не погоджується із періодом прострочення. Відповідно до ст. 530 ЦК України врегульовано загальні строки (терміни) виконання зобов`язання та передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Між позивачем та відповідачем відсутні договірні зобов`язання, які обумовлюють строки виконання зобов`язання. Суд зауважує, що матеріали справи не містять підтвердження про вручення [PERSON] досудової вимоги, доказів обізнаності відповідача про розгляд у 2024 році справи\~ № 274/7481/23, вручення йому судового рішення. А тому, суд вважає, що обов`язок з відшкодування шкоди виник у відповідача з часу, коли рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року по справі № 274/7481/23, яким було визначено остаточну суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, набрало законної сили, тобто 17 травня 2024 року. Судом приймаються до уваги доводи відповідача щодо наявності непереборної сили, яка перешкодила відповідачу вчасно дізнатись про судовий спір та відповідно виконати рішення суду по справі № 274/7481/23. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. У пункті 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Стороною відповідача, в підтвердження наявності непереборної сили, долучено до відзиву на позовну заяву довідку про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України № 2901/59/05-2025 від 16.01.2025, в якій зазначено, що старший сержант поліції Корнійчук Олександр Андрійович брав участь у вказаних заходах, зокрема у період з 15.04.2024 по 24.06.2024, перебуваючи в населених пунктах Курдюмівка, Кліщіївка, Часів Яр Бахмутського району Донецької області (а.с.66). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним періодом нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, з урахуванням наявності непереборної сили, буде період з 25.06.2024 (після завершення участі відповідача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України) по 25 жовтня 2024 року (день здійснення оплати в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по справі №274/7481/23). А тому, суд наводить власний розрахунок штрафних санкцій у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання, з 25.06.2024 по 25.10.2024 (123 дні),\~ у сумі 2401,57 грн, що складається із: - 488,63 грн (три відсотки річних); - 1912,94 грн (інфляційне збільшення). Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у сумі 2401,57 грн. V. Судові витрати. Позивач ставить вимогу про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу. Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року зазначено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано копії таких документів: договір доручення №1 ВНМ на правові (юридичні-консультативні) послуги, укладений 01.11.2023 року між ФОП [PERSON] та ПрАТ «СК «УНІКА»; додаткову угоду №1 від 01.11.2023 року; договір про надання правової допомоги №2/23ю від 02.11.2023 року; додаток №2 до договору про надання правової допомоги №2/23ю від 02.11.2023; довіреність № 13; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. Пунктом 1 додатку № 2 до\~ договору про надання правової допомоги №2/23ю від 02.11.2023 визначено, що клієнт доручає адвокатському бюро «Білий» в особі керуючого адвоката Білого В.С. надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості з боржників клієнта за цивільним або господарським судочинством за таким переліком справ клієнта: 29309 - номер страхової справи,\~ особа відповідальна за завданий збиток [PERSON] . АБ «Білий» після одержання матеріалів (справ) від клієнта, здійснити перелік дій визначених угодою, а клієнт зобов`язаний здійснити оплату послуг протягом 15 робочих днів, з моменту набрання відповідним рішенням суду законної сили, на рахунок бюро у розмірі 5 000,00 грн. за кожну справу з переліку в безготівковій формі на підставі виставленого рахунку. Таким чином, загальний розмір витрат позивача на професійну правову допомогу становить 5 000,00 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21, зазначено, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону N 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону N 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 8,45 % (2401,57 х 100 : 28432,35 ), судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі 678,37 грн. ( 8028 (3028 судовий збір + 5000 витрати на правничу допомогу) х 8,45 % : 100).

Outcome: partial