Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

20.11.2024 позивач [PERSON] подав до Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в якій просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти із [PERSON] . Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25.11.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю до Турківського районного суду Львівської області. Справа надійшла до Турківського районного суду Львівської області 20.12.2024 за вх. №5475/24 та передана судді Волинець М.З. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Позивач [PERSON] , є батьком малолітньої доньки [PERSON] , яка народилась [INFO] , а матір`ю є відповідач [PERSON] , [INFO] . У зареєстрованому шлюбі разом із відповідачем [PERSON] , яка є матір`ю його доньки, ніколи не перебував. Одразу після народження доньки, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та сімейного життя. З моменту народження доньки та по тепер не цікавиться життям доньки та її батька, не спілкується з дитиною, не надає матеріальної допомоги по утриманню, вихованню та розвитку дитини, не піклується та навіть не телефонує ні йому, ні доньці, ні його батькам, з якими він та донька проживають та які допомагають йому у вихованні доньки. Жодних засобів зв`язку у нього з відповідачем немає, останній раз, коли спілкувався, просив прийти до дитини та сказав, що буде звертатись до суду про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. З того часу відповідача не бачив та остання не виходить на контакт. Відповідач з моменту народження дитини не виконує жодних своїх обов`язків стосовно виховання та утримання дитини. Весь спектр батьківських обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України, виконує він самостійно, у чому також допомагають його батьки. Позивач працевлаштований, працює у ТОВ «ПЛАСТІЗА» на посаді комерційного директора (основна робота), та за сумісництвом у ТОВ «ПЕМАГАМА» на посаді директора (робота за сумісництвом), має у власності нерухоме майно, - зокрема квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також володіє часткою у квартирі, в якій зареєстрований та разом із малолітньою донькою і батьками проживають, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вважає, що [PERSON] треба позбавити батьківських прав, оскільки остання не проживає з дитиною з часу її народження, не проявляє до неї материнської турботи та піклування, не виховує, не утримує доньку, не цікавиться її життям, а в останній розмові повідомила про небажання взагалі з ними проживати, оскільки має свою сім`ю та перебуває за межами міста Львова. Більше того, вимкнула свій телефон з часу їхньої останньої розмови та попередження її про звернення до суду щодо позбавлення батьківських прав. Оскільки відповідач не виконує своїх материнських обов`язків, позивач шлюб з відповідачем ніколи не реєстрував. За таких обставин позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків та не виконує їх належним чином, тому наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позиція відповідача. Відповідач обставин та підстав позову не спростувала, відзиву на позовну заяву не подала. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 23.12.2024 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 15.01.2025 о 10:00 год. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 15.01.2025 продовжено строк підготовчого провадження в цивільній справі, у зв`язку з неявкою відповідача, з урахуванням думки представника позивача підготовче засідання відкладено на 25.02.2025 о 10:00 год. В подальшому в підготовчому засіданні було оголошено перерву до 18.03.2025. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 18.03.2025 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Новосядло В.Р., про витребування доказів; зобов`язано Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати Турківському районному суду Львівської області письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; копію ухвали для виконання скеровано Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради (адреса: 79040, м. Львів, вул. Виговського, 34), в підготовчому засіданні оголошено перерву до 08.04.2025 о 10:00 год. Протокольною ухвалою суду від 08.04.2025 з урахуванням клопотання представника позивача оголошено перерву до 01.05.2025 о 12:30 год. 25.04.2025 із Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування надійшов висновок від 24.04.2025 №260001-вих-60082 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 01.05.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.05.2025 о 11:00 год. Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 21.05.2025 в судовому засіданні оголошено перерву та визнано обов`язковою явку представника Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримав, пояснив, з відповідачем [PERSON] знайомі з 2020 році, зустрічалися, одружуватись не планували, потім [INFO] у них народилася донька [PERSON] , спільно проживати у квартирі разом із його батьками за адресою: [ADDRESS] . Потім почалася рутина, слід було більше уваги приділяти дитині, вночі вставати до дитини і відповідач сказала, що її не влаштовує таке життя. На деякий час вона поїхала від них, пояснила що має на деякий час відлучитися, дитину доглядав він та його батьки, потім повернулася, потім знов пішла. Приблизно 6 місяців після народження дитини, відповідач зателефонувала йому, щоб забрати копії документів, він особисто віддав ці документи і пробував донести їй щоб зберегти сім`ю, однак вона відповіла що їй це нецікаво таке життя. Дитина в основному про маму нічого не запитує, бабуся фактично замінює доньці маму. Для оформлення висновку органу опіки і піклування, він у подруги відповідачки взяв номер телефону і надав його органу опіки і піклування. Орган опіки і піклування двічі викликав його на засідання, також викликали відповідача, проте вона проігнорувала такі виклики і на засідання не приходила. На даний час ні відповідач, ні її подруга не відповідає на його дзвінки. Просив позбавити матір його доньки батьківських прав, оскільки він не може зареєструвати місце проживання доньки, влаштувати доньку у садочок чи школу, всюди потрібна згода матері У судовому засіданні представник позивача адвокат Новосядло В.Р. позов підтримала з підстав та доводів, викладених у позовні заяві. Додатково зазначила, дитині майже три роки, а останній раз відповідач бачила дитину, коли її дитині було 6 місяців, комісія органу опіки і піклування два рази проводила засідання для формування висновку, проте відповідач ігнорувала такі засідання, що, на думку представника, є злісним ухиленням від виконання своїх батьківських обов`язків, на сьогодні відповідач не цікавиться дитиною, що підпадає під ст. 164 СК України. Покликаючись на практику Верховного Суду, викладену у постанові від 19.02.2025 у справі №147/277/24, в якій Верховний Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, вказала, що батько чи мати, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміняться якісь обставини, тому відповідач в майбутньому вправі звернутися до суду й відновити свої права, як мама дитини, вважає, що є правові підстави для задоволення позову, які підпадають під ст. 164 СК України. При цьому вказала, що позивач вже отримав судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на користь дитини від 19.05.2025, виданий Залізничним районним судом м.Львова. Просила врахувати, що орган опіки і піклування двічі проводив засідання і надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, судом вживалися заходи для належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, однак конверти, адресовані судом на вказану у позовній заяві адресу повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». На запити суду щодо надання інформації про місце перебування та контактні дані [PERSON] від старости села Ясениця надійшли відповіді, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на території с. Ясениця протягом тривалого часу (більше 15 років) не проживає, місце перебування та контактні дані - невідомі. Також після постановлення ухвали суду від 18.03.2025 про зобов`язання органу опіки і піклування надати суду письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, представником позивача надано суду контактний номер телефону відповідача. Судом здійснювалися заходи для належного повідомлення відповідача, шляхом оформлення телефонограм на вказаний номер відповідача, проте, остання 08.04.2025 та 10.04.2025 на телефонний дзвінок не відповіла, а 16.04.2025 та 01.05.2025 оператор повідомив, що абонент знаходиться поза зоною досяжності. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Оленчин В.В. у судовому засідання пояснила, що комісія органу опіку і піклування проводила засідання 27.03.2025 та 10.04.2025, двічі запрошували позивача і [PERSON] на засідання та на підставі всіх документів формували висновок. З [PERSON] зв`язувалися у телефонному режимі, номер її телефону надав позивач (судом уточнено, що це той же номер телефону, який представник позивача надав суду). Відповідач надавала пояснення у телефонному режимі, в яких вказала, що на засідання комісії не буде приходити, оскільки не має часу, у месенджері Viber скерувала секретарю комісії на ім`я голови Залізничної адміністрації пояснення про те, що секретар Залізничної адміністрації їй телефонувала та повідомила про засідання комісії щодо позбавлення її батьківських прав, знає, що її донька проживає разом з батьком у м.Львові, який повністю нею опікується, знає, що він має хорошу роботі, вона ніколи не була одружена з батьком її доньки, він і не пропонував їй одружуватись, а для неї це важливо, у них різні прізвища, зараз має особисте щасливе життя, дати доньці те, що дає її батько не може. Також представник третьої особи уточнила, що ці пояснення [PERSON] оформила не окремою заявою, а через Viber і додала фото її паспорта. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.01.2023, актовий запис №18. Згідно акта №18 від 06.02.2024 комісії в складі начальника технічного відділу ЛКП «Левандівка» [PERSON], майстрів [PERSON] , [PERSON] , зі слів сусідів (з кв.[ADDRESS]), [PERSON] , [INFO] проживає без реєстрації разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно акта №185 від 26.08.2024 комісії в складі майстрів з експлуатації житлового фонду ЛКП «Левандівка» [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , зі слів сусідів (з кв.[ADDRESS]), [PERSON] , [INFO] дійсно проживає без реєстрації разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач працює у ТОВ «ПЛАСТІЗА» на посаді комерційного директора (основна робота), що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу № 1-0000000004 від 28.02.2018, також у ТОВ «ПЕМАГАМА» (за сумісництвом) на посаді директора, що підтверджується наказом №1 від 23.03.2018 про призначення на посаду директора ТОВ «ПЕМАГАМА». Позивачу на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, індексний номер витягу:112335659 від 31.01.2018 та володіє на праві спільної ( сумісної або часткової) власності часткою у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] про право власності на квартиру від 19.11.1999. Норми чинного законодавства та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до змісту ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право не рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч.2, 8, 9, ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно із ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч.2 ст.150 цього ж кодексу, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 3,4 ст. 155 СК України визначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України»). Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх воз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11). Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц Верховний Суд вказав, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини». Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 455/307/22( провадження № 61-16965св23_; від 20.03.2024 у справі № 204/2097/22 (провадження № 61-951св24); від 09.10.2024 у справі № 755/17233/16-ц (провадження № 61-7070ск24), від 24.10.2024 у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 22.11.2023 в справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22); від 19.02.2024 в справі № 159/2012/23 (провадження № 61-15840св23); від 21.02.2024 в справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23), від 26.12.2024 у справі №561/474/24 (провадження № 61-13691ск24). Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Досліджуючи висновок опіки та піклування, суд встановив, що такий висновок сформований на підставі пояснень, наданих через месенджер Viber (до яких [PERSON] додала фото її паспорта), як пояснила у судовому засіданні представник органу опіки і піклування, такі пояснення не оформлялися окремою заявою, хоч у самому висновку зазначено, що [PERSON] подала письмову заяву. Також органом опіки і піклування враховувались акти № 18 від 06.02.2024 та № 185 від 26.08.2024 щодо місця проживання доньки [PERSON] , інформація сімейного лікаря про те, що [PERSON] , [INFO] отримала всі необхідні щеплення, у супроводі батька проходила всі необхідні планові та позапланові огляди. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26.07.2021 у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23;) від 26.12.2024 у справі №561/474/24 (провадження № 61-13691ск24). Разом з тим, винесення рішення в справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11.12.2023 в справі № 523/19706/19. Наданий висновок органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її дочки [PERSON] у сукупності з іншими доказами, належно необґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а тому не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція висвітлена від 26.12.2024 у справі №561/474/24 (провадження № 61-13691ск24). Разом з тим, суд зазначає, що пояснень [PERSON] , надані через месенджер Viber, чи як зазначено у висновку органу, в яких вона фактично не заперечує проти позбавлення батьківських прав, не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки згідно з положеннями ч.ч. 2,3 ст. 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. Аналогічний висновок викладений у постанові від 14.03.2025 у справі 527/955/24 (провадження № 61-16860ск24). З урахуванням цього, суд констатує, що судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків можливі лише з урахуванням фактичних обставин конкретної справи й доказування, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивача. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20)), від 25.02.2025 у справ № 562/635/24 Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 28.02.2024 у справі № 303/4697/22 (провадження № 61-16164св23); від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23 (провадження № 61-9216св24). Щодо посилання представника позивача на практику ВС, викладену у постанові від 19.02.2025 у справі № 147/277/24, суд зазначає, що обставини справи № 147/277/24 є відмінні від обставин розглядуваної справи. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Врахувавши те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, відсутні підстави, передбачені ч.1 ст. 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. Позивач не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки, що могли б бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, у контексті конкретних обставин цієї справи суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому. Щодо судових витрат. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed