Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

09 жовтня 2024 року представник позивача Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» Киричук Г.М. звернулася до Самарського районного суду міста Дніпропетровська із вказаною вище позовною заявою. В обґрунтування позову зазначає, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - АТ «ПУМБ») та [PERSON] 26.04.2018 року на підставі кредитного договору № 2001025070801 видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом в сумі 15\~000,00 грн., який в подальшому було збільшено до 49 800,00 грн. Внаслідок неналежного виконання умов укладеного договору у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яка станом на 21.08.2024 року складає 76\~708,14 грн, з яких: 49\~583,7 грн - заборгованість за кредитом, 27\~124,43 грн - заборгованість за процентами. Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 16 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, із проведенням судового засідання. Представник позивача в судове зсідання не з`явився. У позовній заяві просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. 04 грудня 2024 року відповідачем [PERSON] за допомогою підсистеми «Електронний суд» направлено на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська квитанції про сплату кредиту № 223702304, № 223701247, № 223699391 від 27.11.2024 року. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що\~стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною\~Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв з процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між сторонами укладений договір кредитування від 26 квітня 2018 року № 2001025070801, за яким АТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 15 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами за стандартною процентною ставкою та реальною процентною ставкою сумі 49 % річних. При цьому своїм підписом відповідач підтвердила своє ознайомлення та згоду на те, що заява разом із Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів складають договір кредитування, підтвердивши ознайомлення із такими документами, до яких не має заперечень. Відповідач [PERSON] своїм підписом у заяві від 26 квітня 2018 року № 2001025070801 підтвердила отримання примірнику зазначеної заяви. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 26 квітня 2018 року також було підписано паспорт споживчого кредиту. Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту за договором № 2001025070801 від 26.04.2018 року, оформленого на [PERSON] , кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: 12.07.2021 року встановлено кредитний ліміт 15 000,00 грн , 14.11.2018 року збільшено кредитний ліміт до 20 000,00 грн, 15.03.2019 року збільшено кредитний ліміт до 25 000,00 грн, 11.07.2019 року збільшено кредитний ліміт до 30 000,00 грн., 20.11.2019 року збільшено кредитний ліміт до 33 100,00 грн, 29.05.2020 року збільшено кредитний ліміт до 36\~100, 00 грн, 11.09.2020 року збільшено кредитний ліміт до 39\~100,00 грн, 20.01.2021 року збільшено кредитний ліміт до 42\~100,00 грн, 22.04.2021 року збільшено кредитний ліміт до 47\~100,00 грн, 20.05.2021 року збільшено кредитний ліміт до 49\~800,00 грн. Згідно із розрахунком, наданим представником позивача, вбачається, що у відповідача [PERSON] станом на 21.08.2024 року наявна заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2001025070801 від 26.04.2018 року в загальному розмірі 76 708,14 грн, з яких: 49583,71 грн - заборгованість за кредитом, 27 124,43 грн - заборгованість за процентами. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За змістом статті 11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Згідно із статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 1048, 1049, 1050\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданій йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з виписки по рахунку відповідача, останній користувався кредитними коштами, наданими банком, частково сплачував заборгованість за кредитом. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст.614 ЦК України\~визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12червня 2009 року №2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вище вказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Також, суд погоджується із правильністю розрахунку позивачем основної суми заборгованості, які містяться в позовній заяві, письмовому розрахунку заборгованості. Разом із тим, відповідно до квитанцій № 223701247 від 27.11.2024 року, № 223702304 від 27.11.2024 року, № 223699391 від 27.11.2024 року відповідач [PERSON] частково погашено заборгованість за кредитним договором № 2001025070801 від 26.04.2018 року у загальному розмірі 61\~370,00 грн. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, а також часткове погашення заборгованості позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № 2001025070801 від 26.04.2018 року станом на 21.08.2024 року в загальному розмірі 15 338,14 грн. Крім того, відповідно дост.141ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial