Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] 31.05.2024 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - служба у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав, у якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Красилівського районного суду від 09.08.2022 по справі № 677/536/22 шлюб, зареєстрований 19.11.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного між ним [PERSON] (далі Позивач) та [PERSON] (далі відповідач) - розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 03.07.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] є відповідач. З квітня 2021 року й до теперішнього часу позивач піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, повністю його утримує Натомість відповідач не піклується про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не утримує його, не виконує своїх материнських обов`язків, не спілкується з дитиною та не забезпечує його гармонійний розвиток. Син проявляє прихильність до позивача, який здатний в повній мірі забезпечити належний догляд за дитиною та створити необхідні належні умови його проживання. Відповідач в 2021 році забрала усі особисті речі та покинула сім`ю, виїхала за межі України та з того часу не поверталась. Відповідач життям сина не цікавиться, не проявляє щодо нього будь-якої материнської турботи та уваги, не займається його вихованням та не приймає будь-якої участі у його матеріальному утриманні, взагалі не спілкується із ним. Відповідно до Рішення № 4 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 2 від 12.01.2023) визначено місце проживання дитини [PERSON] з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Красилівського районного суду від 01.05.2023 по справі №677/1551/22 відповідача визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків. Це виражається у тому, що вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, жодного разу не приходила до школи, де навчаються діти та не цікавилась його навчанням. Відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надавала і не надає по цей час, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальне визначених норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. У зв`язку із цим, позивач звертався до Красилівського районного суд Хмельницької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, про що 09.02.2023 було видано судом Судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів і дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму і на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи те, що відповідач жодним чином не була позбавлена інформації стосовно місця перебування його та дитини, а з його боку ніколи не створювалися перешкоди щодо участі матері у вихованні сина, вищевикладені обставини свідчать фактичне вольове небажання відповідача виконувати відносно своєї дитини батьківські обов`язки, покладені на неї Законом. Відповідач відзив на позовну заяву не подала. В судовому засіданні представник позивача Сидорук Д.В. позовні вимоги підтримав, з підстав, наведених у позові. Додатково зазначив, що у відповідача напружені відносини з сином. Вона зловживала алкоголем. В квітні 2021 року відповідач покинула сім`ю. Зателефонувала, та повідомила, що вона за кордоном, створила сім`ю. Позивач сам утримує сина. Відповідач взагалі із сином не спілкується, не цікавиться ним. З відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти, які позивач не сплачує, має заборгованість. Сума заборгованості представнику позивача невідома. Матір в житті дитини практично не приймає участь, не запрошує його до себе. Син також не бажає спілкуватись з матір`ю. Чи були звернення позивача до правоохоронних органів щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків представнику позивача не відомо. Представник третьої особи Тимченко О.С. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Вказала, що службі у справах дітей відомо, що дитина [PERSON] пробував зв`язуватись з матір`ю. 13.06.2024 він написав до служби заяву, що він з матір`ю не спілкується. Висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблений на основі того, що: відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків: фінансово не допомагає, з 2021 року не проявила ініціативу для налагодження стосунків з дитиною, при цьому, представник третьої особи зазначила, що така інформація в документах не зафіксована, та доказів цього у третьої особи немає. Також представник вказала, що відповідач не створила безпечні умови для сина, не цікавиться життям сина, з її боку наявна неповага до сина, бо вона з ним не спілкується, та не турбується про його майбутнє. Зі слів дитини їй відомо: вони телефонували до матері, але вона трубку не взяла; в Україну відповідач не приїде; відповідач сина не поважає, та не турбується про нього. Під час складання висновку комісія обстежування умови проживання дитини сторін - син [PERSON] усім забезпечений. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Представник третьої особи Тимченко О.С. 27.06.2024 надіслала до суду витяг з рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області № 1761 від 20.06.2024, яким затверджено висновок служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Представник позивача адвокат Сидорук Д.В. надіслав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив підготовче засідання провести за його та позивача відсутності, у судове засідання просив викликати свідків: [PERSON] , [PERSON] . Також, з огляду на вік та можливість висловити свою думку щодо підстав та предмету позову у даній справі, ставлення відповідача [PERSON] до нього, участі у його вихованні та матеріальному утриманні, просив викликати та допитати в судовому засіданні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Тимченко О.С. 18.07.2024 подала до суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутність, проти позову та призначення справи до судового розгляду не заперечує. Представник позивача адвокат Сидорук Д.В. в судовому засіданні 19.06.2025 подав заяву позивача [PERSON] , у якій позивач вказав, що свідок [PERSON] , про виклик якого він клопотав в межах підготовчого провадження, знаходиться за кордоном та не може дати свідчення по справі, про що позивач не знав та не міг знати, а тому про допит інших свідків не заявляв. У зв`язку з наведеним, у нього виникла необхідність у поданні заяви про виклик іншого свідка - [PERSON] , а тому просив поновити строк на подання доказів - заяви про допит свідків, та викликати і допитати в судовом у засіданні до даній справі в якості свідка [PERSON] , який може підтвердити ухилення відповідача від виховання сина [PERSON] . Відповідач, яка, в порядку ст. 128 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов не подала, про причини неявки суд не повідомила. ІІІ. Процесуальні дії у справі 04.06.2024 відкрито провадження у справі. 18.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання свідків [PERSON] , [PERSON] , та дитину [PERSON] , [INFO] ; попереджено свідків [PERSON] , [PERSON] про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. 19.06.2025 протокольною ухвалою суду відмовлено позивачу у поновленні строку на подання доказів - заяви про допит свідків - щодо виклику та допиту в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , оскільки у заяві не зазначено поважності причин пропуску подачі заяви про виклик свідка у підготовчому провадженні. 19.06.2025 протокольною ухвалою суду було ухвалено проводити заочний розгляд за наявними матеріалами справи та оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомлено, що рішення буде ухвалено та проголошено 30.06.2025. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків стостовно сина [PERSON] . На підтвердження позовних вимог до позовної заяви долучено: - копію рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09.08.2022 по справі № 677/536/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; - копію рішення № 4 засідання Комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді (протокол № 2 від 12.01.2023), яким визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - копію рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 01.05.2023 по справі №677/1551/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Красилівської міської ради Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини, та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яким позов задоволено частково, та відповідача визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . - копію судового наказу Красилівського районного суду Хмельницької області від 09.02.2023 по справі № 677/153/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів і дитину відповідного віку, та не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму і на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2023 і до досягнення дитиною повноліття; - копію висновку Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області № 23 від 16.01.2023 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, яким зроблений на виконання ухвали суду від 16.12.2022 по справі 677/1551/22; - копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 31.07.2012; - копію довідки реєстраційного відділу Красилівської міської ради Хмельницької області № 2951 від 13.06.2023, про те, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Докази притягнення відповідача за ухилення її від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення стороною позивача суду не надані. Докази про звернення до примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на сина [PERSON] , та наявність заборгованості зі сплати аліментів стороною позивача суду не надані. Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області № 1761 від 20.06.2024 затверджено висновок Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . У висновку Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області, який є додатком 4 до вказаного рішення виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області № 1761 від 20.06.2024, міститься інформація про те, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на повному утриманні батька, який забезпечує усі його життєві потреби, дбає про дитину, його виховання, навчання, утримання, піклується про його зовнішній вигляд, цікавиться успіхами сина у шкоді, завжди відвідує батьківські збори, разом проводять вільний час, за потреби звертається до органу опіки та піклування про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для прийняття участі у змаганнях по футболу. Мати байдуже відноситься до щоденних потреб дитини, до його інтересів, його душевного стану, до успіхів та невдач. Вже понад три роки головну роль в його житті відіграє батько. Під час розмови з неповнолітнім було присутнє відчуття покинутості, і він усвідомлено говорить про те, що мати займає у його житті абсолютно невагоме місце, для нього головним є батько. Неповнолітній [PERSON] , зважаючи на ситуацію у країні, маючи страх, що він може втратити батька, подав до Служби у справах дітей заяву про те, що в його житті є тільки батько, а мати вже давно не йде навіть на спілкування, адже у неї інша сім`я. Батько виховує дитину самотужки, мати дитини не спілкується з дитиною протягом усіх цих років, навіть на день народження може не подзвонити, про подарунки годі й говорити, хоча, буває, висилає синові 100 євро. Кіріл дуже болісно переживає цю ситуацію, має на матір сильну образу, адже, окрім батька, у нього нікого немає. На підставі наведеного, та ст. ст. 19, 150, 164 Сімейного кодексу України Служба у справах дітей Красилівської міської ради вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , задля захисту інтересів неповнолітньої дитини, є доцільним та правомірним. Дитина [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні вказав, що в квітні 2021 року батьки сварились - матір випивала, у будинку не було їжі. Матір покинула їх, не сказавши нічого, без попереджень. Він з матір`ю не спілкується. Для нього все робить батько. За два дні до того, як покинула, перестала говорити. А в той день по телефону сказала: «Все, я поїхала. Не повернусь». Він телефонував до матері у 2022 році, запитався у неї: «Ти де?», вона сказала: «Це наші з батьком справи», сказала, що живе в Італії, та що не повернеться. Матір запиталась, чи все у нього добре, він відповів -так. Це була його друга розмова з матір`ю - першої він не пам`ятає. Він одразу видалив номер. Він не хоче матір бачити, бо вона покинула його. Вказав, що мати не намагається спілкуватись, матеріальну допомогу не надає, навчанням його не цікавилась, і до цього часу не дзвонила. Додатково, зазначив, що він не знає, чим закінчилась справа про стягнення з матері аліментів. З прицівниками органу опіки він не спілкувався, огляд вдома, поки мама була вдома, вони не проводили. Приходили працівники опіки до них у 2023 році. Він з Тимченко О.С. говорив про маму. Номер матері працівники служби у справах дітей у нього не брали. 13.06.2024 заяву до служби у справах дітей про те, що з матір`ю не спілкується він написав на прохання батька. Мати на його карточку двічі у 2021 році надсилала по 100 євро. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона з сторонами по справі є сусідкою. З 2021 року вона в дворі відповідача не бачила. Зі слів позивача та дитини [PERSON] вона знає, що [PERSON] їх покинула. Свідок підтвердила, що відповідач до дитини не приїжджає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. V. Оцінка суду Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996, § 78). Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради Хмельницької області № 1761 від 20.06.2024 затверджено висновок Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Вказаний висновок зроблений на основі пояснень неповнолітнього [PERSON] , та документів: рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09.08.2022 по справі № 677/536/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; висновку Служби у справах дітей від 16.01.2023 № 23 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з [PERSON] ; рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 01.05.2023 по справі №677/1551/22, яким [PERSON] відмовлено у визначенні місця проживання дитини; судового наказу Красилівського районного суду Хмельницької області від 09.02.2023 по справі № 677/153/23 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] ; рішення органу опіки та піклування Красилівської міської ради про затвердження висновку Служби у справах дітей Красилівської міської ради Хмельницької області від 28.11.2023 № 1470 визначено місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон для прийняття участі у змаганнях з футболу. З пояснень представника третьої особи в судовому засіданні вбачається, що належні докази про неналежне виконання відповідачем батьківських прав стосовно сина [PERSON] у служби у справах дітей відсутні. З пояснень неповнолітнього [PERSON] , наданих ним у судовому засіданні, вбачається, що син сторін має образу на матір - відповідача по справі [PERSON] , оскільки вона його покинула. Разом з тим, [PERSON] підтвердив, що матір, під час спілкування з ним по телефону, цікавилась ним, двічі надсилала йому кошти. Зазначив, що 13.06.2024 заяву до служби про те, що з матір`ю не спілкується він написав на прохання батька. Згідно з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду: від 10.11.2021 у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124 св 21), від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697 св 21), від 02.08.2022 у справі № 743/269/21 (провадження № 61-18133св21), від 25.11.2022 у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290 св 22), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18.12.2008, заява № 39948/06). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення). Докази притягнення відповідача за ухилення її від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення в матеріалах справи відсутні. В ході судового розгляду судом не виявлено з боку відповідача [PERSON] ознак повної байдужості до долі сина [PERSON] , навпаки, встановлено, що відповідач, хоч не часто, проте допомагала дитині матеріально, цікавилася його справами. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що дії відповідача [PERSON] не свідчать про байдужість до сина [PERSON] та бажання розривати з ним спілкування. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 23.10.2024 в справі № 464/2040/23, від 28.02.2024 в справі № 303/4697/22, від 12.02.2024 в справі № 202/1931/22 та інші). Разом з тим, позивачем [PERSON] та його представником докази на підтвердження винної поведінки відповідача [PERSON] по ухиленню від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини суду не надані. Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01.08.2024 в справі № 366/52/21, від 07.03.2024 в справі № 947/7448/22, від 22.11.2023 в справі № 320/4384/18, від 06.10.2021 в справі № 320/5094/19). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 в справі № 464/2040/23). У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23.10.2024 в справі № 464/2040/23, від 15.11.2023 в справі № 932/2483/21, від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, від 07.02.2022 року в справі № 759/3554/20, від 26.07.2021 в справі № 638/15336/18). За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03.12.1986). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Судом у даній справі встановлено, що службою у справах дітей не заслухано позицію [PERSON] , та зроблено висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав на підставі свідчень дитини, яка є ображеною на матір, яка проживає окремо і створила іншу сім`ю, та документів, з яких неможливо встановити причини неактивної участі відповідача в житті сина, та що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками стосовно сина [PERSON] . Зазначений висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини [PERSON] та необхідності в такий спосіб захисту її прав, а тому не враховується судом при ухваленні рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. У даній справі жодних беззаперечних доказів тривалого, систематичного невиконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно сина [PERSON] позивачем не надано, а судом не встановлено. Наявність обставин, визначених статтею 164 СК України, у цій справі позивачем не доведено. Показання свідка [PERSON] про те, що відповідач з 2021 року не відвідує сина, не є достатнім доказом невиконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . Показання свідка [PERSON] в частині, що мати покинула сина, не є допустимим доказом, оскільки грунтуються виключно на словах позивача, та дитини [PERSON] . Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, судом не встановлено підстав позбавлення відповідача батьківських прав, визначених статтею 164 СК України, а також жорстокого поводження (фізичного або психічного насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниження людської гідності дитини) відповідача з сином, не встановлено, що змінити поведінку матері [PERSON] у кращу сторону неможливо, а тому суд доходить переконання, що якнайкращим інтересом дитини [PERSON] є збереження його зв`язків із матір`ю - відповідачем по справі [PERSON] , а тому у задоволенні позову слід відмовити. «V. Розподіл судових витрат між сторонами» Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволені позову відмовлено особі, яку при подачі позовної заяви Законом України «Про судовий збір» було звільнено від сплати судового збору, то судові витрати слід покласти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed