Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

24.03.2025 року ТОВ «Коллект центр» в особі директора М. Ткаченко звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №100301846 від 14.09.2021 року у розмірі 29100 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. Вимоги мотивує тим, що 14.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №100301846 та на підставі платіжного доручення товариством відповідачу перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами у порядку та строки, що визначені кредитним договором, однак своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав. 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №29-12/2021-45, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100301846. 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100301846. Представник позивача зазначила, що заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються. 28.03.2025 року по справі було відкрито провадження та розгляд справи призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 02.05.2025 року. 02.05.2025 року відповідач просила відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв`язку з необхідністю отримання нею правової допомоги. Розгляд справи було відкладено на 27.05.2025 року. 27.05.2025 року відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» у повному обсязі, а також підтвердження про направлення поштовим зв`язком вказаного відзиву ТОВ «Коллект Центр». Розгляд справи було відкладено на 17.06.2025 року. 10.06.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому просила позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем не надано будь-яких доказів щодо погашення заборгованості за договором позики ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленій до стягнення сумі. 17.06.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідач 17.06.2025 року в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову в зв`язку із закінченням строків позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 14.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №100301846, відповідно до п.1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах та в строк, визначені договором, надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 5000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 14.09.2021 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 14.10.2021 року. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8250 грн. Комісія за надання кредиту: 1000 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 2250 грн., які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.5.1, 1.5.2 кредитного договору). Згідно п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, перерахувавши на рахунок [PERSON] 5000 грн., що у своєму відзиві не заперечила відповідач. П.2.3.1.2 кредитного договору передбачено пролонгацію строку кредитування, який не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6 договору. Договором факторингу №29-12/2021-45, укладеного 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», актом приймання-передачі Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021 року та витягом з додатку №3 до договору факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021 року стверджується, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і стосовно [PERSON] за кредитним договором №100301846 в сумі 14850 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9850 грн. - заборгованість за відсотками. З розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» слідує, що заборгованість станом на 29.12.2021 року становила 14850 грн., яка складається з: 5000 грн. заборгованості по основній сумі кредиту; 9850 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, у період з 29.12.2021 року по 23.02.2022 року нараховано відсотки у сумі 14250 грн. і загальна сума заборгованості становить 29100 грн. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» (первісний кредитор) та ТОВ «Коллект Центр» (новий кредитор) укладено договір №10-01/2023 про відступлення прав вимоги, згідно умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року на виконання вимог умов договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги первісний кредитора передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників. Згідно реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і стосовно [PERSON] за кредитним договором №100301846 в сумі 29100 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 24100 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно зі\~статтею 512\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні може\~бути замінений\~іншою особою\~внаслідок передання\~ним своїх\~прав іншій\~особі за\~правочином (відступлення\~права вимоги); правонаступництва; виконання\~обов`язку\~боржника поручителем\~або заставодавцем\~(майновим\~поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15 слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.527 ЦК України). Згідно до статті 1054 ЦК України у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, у редакції чинній на час правовідносин сторін, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням); то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.525\~ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.611, 615 ЦК України у випадку порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що банк повністю виконав умови кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] кредит. Відповідач [PERSON] зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності. Згідно наданих представником позивача розрахунків заборгованості [PERSON] по кредитному договору №100301846 остання погашення по кредиту не здійснювала. Як встановлено судом, дата погашення кредиту згідно графіку платежів є 14.10.2021 року. Умовами кредитного договору не передбачено збільшення термінів позовної давності. Згідно п.7.1 кредитного договору строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Суд не бере до уваги формулювання, зазначене в п.7.1 кредитного договору стосовно його дії до повного виконання зобов`язань, оскільки це призводить до того, що строк дії закінчення договору може ніколи не настати. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобов`язання конкретний термін, який є закінченням строку дії договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1\~ст.599 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, у позивача відсутні підстави для стягнення з боржника заборгованості за процентами, а також неустойки після закінчення строку дії кредитного договору. Викладене відповідає висновкам Верховного Суду Касаційного цивільного суду, які відображені у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 757/22765/15-ц, провадження 61-12227св18. [PERSON] як позичальник зобов`язана була повернути кредит в повному обсязі до 14.10.2021 року. В той же час [PERSON] заявила про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина 1 ст.261\~ЦК України зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частина 3 ст.267\~ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.266\~ЦК України зі впливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Стосовно визначення моменту, коли позивач мав довідатись про своє порушене право та з якого почала свій перебіг позовна давність стосовно вимог позивача, Верховний суд України у своєму правовому висновку, сформованому у Постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14, зазначив, що для правильного застосування частини 1 статті 261\~ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний суд України зауважив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в\~статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Матеріали справи доводять, що про порушення свого права ТОВ «Мілоан» дізнався 14.10.2021 року, а тому строк позовної давності для фінансової установи закінчився 14.10.2024 року. Згідно ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до матеріалів справи позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] 24.03.2025 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed