Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Представник позивача Апазіді К.Ю., який діє в інтересах [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до суми у розмірі 1000,00 грн. на місяць на його повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до\~рішення Червонозаводського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~17.02.2015\~року з\~позивача [PERSON] \~було стягнуто\~аліменти на\~користь [PERSON] \~на утримання\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~500,00\~грн,\~щомісячно,\~починаючи з\~27.11.2014\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття.По здійсненню\~примусового виконання\~вищезазначеного рішення\~суду,\~державним виконавцем\~Харківського відділу\~державної виконавчої\~служби у\~Харківському районі\~Харківської області\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції у\~Харківської області\~на підставі\~виконавчого листа\~№ 646/13536/14-ц\~виданого 30.04.2015\~Червонозаводським районним\~судом м.\~Харкова було\~відкрито виконавче\~провадження №\~47454771.Після проведення\~державним виконавцем\~індексації розміру\~аліментів,\~відповідно до\~розрахунку заборгованості\~від 03.09.2024\~за №\~604654756,\~сума стягнень\~зросла з\~500,00\~грн на\~місяць до\~1598,00\~грн.Зазначив, що на даний час матеріальне становище позивача [PERSON] не дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, встановленому рішенням суду та після проведення державним виконавцем індексації розміру аліментів, оскільки змінився його сімейний стан, а як результат і матеріальний стан. 15 липня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , а отже на утриманні позивача перебуває малолітній син від другого шлюбу, який згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого висновку лікаря від 21.02.2025 діагноз [PERSON] - міопія слабкого ступеню, складний міопічний астигматизм обох очей. Також, позивач [PERSON] є учасником бойових дій та має третю групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини, а отже позивач змушений витрачати додаткові гроші з метою забезпечення належного лікування та підтримки як свого стану здоров`я, так і свого сина від другого шлюбу [PERSON] . Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 30.04.2025 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести без його участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи була сповіщена належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України, причини неявки суду невідомі, заява про розгляд справи у її відсутність до суду не надходила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 282-284 ЦПК України. Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області 27.09.2008 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 47. 17.07.2009 року від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 518. Рішенням Червонозаводського\~районного суду\~м.\~Харковавід 08.08.2014 року шлюб між\~ [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 27.11.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. По здійсненню примусового виконання вищезазначеного рішення суду, державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Харківської області на підставі виконавчого листа № 646/13536/14-ц виданого 30.04.2015 року судом, було відкрито виконавче провадження № 47454771. Після проведення державним виконавцем індексації розміру аліментів, відповідно до розрахунку заборгованості від 03.09.2024 року за № 604654756, сума стягнень зросла з 500,00 грн на місяць до 1598,00 грн. 15.07.2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Виноградівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про який зроблено відповідний актовий запис № 171, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У позивача у шлюбі з [PERSON] , [INFO] народилась дитина - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народженням серії [NUMBER] , яке видано Червонозаводським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №1233. При цьому, у свідоцтві про народження серії [NUMBER] [PERSON] записано прізвище дружини « [PERSON] ». Позивачем було подано відповідну заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану з метою її виправлення. За результатами розгляду заяви було внесено зміни до актового запису про народження №1233, в якому зазначено прізвище батька дитини « [PERSON] ». Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 15.03.2024 року [PERSON] має міопію слабкого ступеню, складний міопічний астигматизм обох очей. Згідно з Довідкою медичного центра від 13.02.2025., діагноз [PERSON] : сезонний алергийний риніт. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого висновку лікаря від 21.02.2025 року діагноз [PERSON] - міопія слабкого ступеню, складний міопічний астигматизм обох очей. Також, [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням [NUMBER] від 30.06.2023 року. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 704645 від 21.11.2023 року, [PERSON] має третю групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований законом розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексуУкраїни розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин. Частина 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Таким чином, для зменшення розміру аліментів необхідні певні умови. За змістом вказаної норми розмір аліментів, у разі пред`явлення позову про їх зменшення, повинен визначатися виходячи з наведених у статті підстав, зокрема, матеріального становища та сімейного стану платника з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, на утримання якої вони стягуються. При цьому, зміни, що відбулися у матеріальному та сімейному стані платника мають бути такими, що ставлять його самого у скрутне становище. Аналізуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку зазначені вище умови відсутні. Зокрема, позивачем до позовної заяви не додано доказів, які б підтверджували сукупний доход його сім`ї, погіршення його матеріального стану, після винесення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини та понесені ним реальні витрати на утримання дітей від різних шлюбів. Доказів матеріального стану, що ставлять позивача у скрутне матеріальне становище також не надано. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Суд вважає, що позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Окрім того, суд не приймає до уваги аргументи позивача про те, що він змушений витрачати додаткові гроші з метою забезпечення належного лікування та підтримки свого сина від другого шлюбу [PERSON] , оскільки дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. З відомостей ЄДРСР убачається, що відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 13.05.2025 по справі № 635/3631/25 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про примусове стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несусь відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд наголошує, що відповідач, отримуючи від позивача аліменти на дитину у твердій грошовій формі у проіндексованому розмірі 1598,00 грн має також безумовне право відповідно до приписів ч. 3 ст. 184 СК України звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років 3 196 грн) - 1598.00 грн. Тобто, вказаний розмір аліментів згідно ч. 2 ст. 182 СК України, є мінімальним гарантованим законом розміром аліментів на одну дитину та його зменшення до 1000 грн на місяць призведе до порушення мінімальних гарантій прав неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на їх отримання та погіршення можливості відповідача забезпечити дитині його гармонійний фізичний,\~моральний,\~культурний,\~духовний і\~соціальнийрозвиток. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Позивачем, як УБД, судовий збір не сплачувався, відомості про судові витрати у справі відсутні, тому підстави для проведення судом розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed