Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] (далі заявник, [PERSON] ) звернувся до суду із зазначеною заявою, у якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Слов`янська від 15 березня 1994 року. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Слов`янська від 15 березня 1994 року, заявнику на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на житло була допущена технічна помилка в написанні по-батькові заявника зазначено російською « [PERSON] ». Звернувшись до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності, заявник отримав відмову у зв`язку з розбіжністю в написанні по-батькові у його паспорті та в правовстановлюючому документі. Вказана невідповідність позбавляє заявника можливості провести реєстраційні дії його майном, а отже, порушує його законні права, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Ухвалою від 14 травня 2025 року суд прийняв заяву до розгляду, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи. Заявник у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотаннями, у якому заяву підтримав в повному обсязі та просив проводити судовий розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, у вирішенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, покладався на розсуд суду. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд установив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської ради народних депутатів від 15 березня 1994 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . По-батькові заявника вказано « [PERSON] » (а.\~с. 9). У паспорті громадянина України та РНОКПП [PERSON] зазначено ім`я по батькові « [PERSON] » (а.\~с. 4). У розпорядженні про приватизацію квартири №\~628р від 10 березня 1994 року наймачем квартири [ADDRESS] , вказаний « [PERSON] » (а.\~с. 17). З витягу з Реєстру територіальної громади від 11 лютого 2025 року та довідки від 27 лютого 2025 року №\~1604-5003621275 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій № 77323978 від 18 лютого 2025\~року зазначено, що наявні у зазначених вище документах розбіжності не дають можливість встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (а.\~с.\~12-13). За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею першою Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як убачається зі змісту частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зокрема, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. На думку суду, надані заявником документи підтверджують факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , видане виконкомом міської ради народних депутатів м. Слов`янська 15 березня 1994 року. Таким чином, оскільки встановлення цього факту має для заявника юридичне значення, а встановити цей факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved