Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Холодногірського районного суду м.Харкова з позовом до Представництва Датської ради у справах біженців в Україні, в якому просить: - поновити на роботі в Представництві Датської Ради у справах біженців в Україні на посаді керівника групи проекту з правової допомоги; - стягнути з Представництва Датської ради у справах біженців в Україні на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка працювала в Представництві з 17.07.2015 року на різних посадах, а саме: 17.07.2015 -прийнята на посаду координатора з питань захисту прав дітей ( Наказ № 87 від 17.07.2015);01.12.2016 - переведена на посаду юриста (Наказ № 230і від 01.12.2016); -01.08.2023 - переведена на посаду старшого юриста (Наказ № 439к/тр від 21.07.2023);01.06.2024 - переведена на посаду керівника групи з питань правової допомоги (Наказ № 337 к/тр від 13.05.2024); 01.01.2025 - переведена на посаду керівника групи проекту з правової допомоги (Наказ № 1118 к/тр від 31.12.2024);07.04.2025 - звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 284/к/тр від 01.04.2025). 07 лютого 2025 року позивач отримала офіційне письмове повідомлення про заплановане звільнення від 06.02.2025 № HRK/2025/02/3, в якому зазначалося, що у зв`язку з реорганізацією штатної структури відділу проекту з правової допомоги м. Харків, а також на підставі зміни штатного розпису (наказ № 90к/тр від 06.02.2025), позивача попереджено про наступне звільнення з посади керівника групи проекту з правової допомоги на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 07 квітня 2025 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного місячного окладу. Того ж самого дня, 07 лютого 2025 року під час вручення повідомлення про заплановане вивільнення, позивачу було доведено до відома, що у зв`язку у зв`язку зі зменшенням обсягів гуманітарного фінансування, було прийняте рішення про реструктуризацію юридичної команди східного регіону і посада, на якій вона працювала в м. Харків, підлягає скороченню з 07 квітня 2025 року. Відповідно до Наказу Представництва від 01 квітня 2025 року № 284/к/ТР, позивача звільнено з посади керівника групи проекту з правової допомоги, 07 квітня 2025 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КзпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав. Так, всупереч нормам законодавства, а саме статті 49-2 КЗпП України, жодної вакантної посади на підприємстві позивачу не пропонувалось, хоча роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника Як вбачається з листа керівника програмного напрямку - Схід, Саші Кілман, надісланого електронною поштою, 11 лютого 2025 року, в період отримання позивачем повідомлення про заплановане вивільнення, відбувався процес підбору кандидата на посаду керівника команди із захисту у Донецькому регіоні (SLO Team leader). Згідно даного листа, планувалось, що ця особа, здійснюватиме управління всіма працівниками напряму захисту, які базуються у місті Слов`янок, включно юристами. Позивач вважає, що має достатній досвід, кваліфікацію, навички управління командою юристів, досвід співпраці з іншими колегами відділу соціально- правового захисту, а також навички звітування. Тобто, володіє всіма необхідними теоретичними і практичними навичками, досвідом і кваліфікацією для роботи у відділі соціально- правового захисту на посаді керівника. У зв`язку із тим, що позивачу не було запропоновано переведення на посаду керівника команди із захисту в Донецькому регіоні (SLO Team Leader), в структурі якої знаходяться юристи, які були в її підпорядкуванні до моменту звільнення з посади, а також, враховуючи що вона володіє необхідним досвідом роботи в сфері соціального захисту, навичками керування командою, вважає дане звільнення незаконним і таким що порушує її право на працю. Вважає, що в даному випадку роботодавець порушив принцип справедливості та пріоритетності прав людини, а саме, недотримання гарантій при звільненні працівника (зокрема неповідомлення про вакантну посаду), що є грубим порушенням конституційного принципу пріоритету прав людини, зокрема права на працю (ст. 43 Конституції України). Будь - які зміни в організації, скорочення чисельності та штату працівників не можуть переважати права конкретної особи на справедливе ставлення при звільненні. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з цим позовом. 27.05.2025 року до суду від представника відповідача Представництва Датської ради у справах біженців в Україні Закрзевські Д.Х. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з наведеним у позові та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що повідомленням про планове вивільнення від 06.02.2025 року №HRK/2025/02/3 Представництво Датської Ради у справах біженців в Україні про реорганізацію штатної структури Відділу проекту з правової допомоги міста Харків, та на підставі зміни штатного розпису (наказ від 06.02.2025 року№ 90/к/тр) було повідомлено та ознайомлено Позивача (дата ознайомлення 07.02.2025 року) про звільнення з посади керівника групи проекту з правової допомоги на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 07 квітня 2025 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі місячного окладу. Позивач посилається на те, що Підприємство не запропонував їй жодної вакантної посади, що не відповідає дійсності з наступних причин: Представництво Датської Ради у справах біженців в Україні є відокремленим підрозділом іноземної організації Датської ради у справах біженців, та зареєстроване в Україні в 2014 році з метою надання гуманітарної та благодійної допомоги, реалізації проектів міжнародної технічної допомоги в Україні. Представництво не є підприємством, не здійснює в Україні та не може здійснювати підприємницької діяльності, оскільки остання є заборонена згідно Положення про Представництво Датської Ради у справах біженців в Україні, підприємницька діяльність не відповідає цілям Представництва та меті його створення. Представництво не має власного доходу. Джерелом його фінансування є кошти міжнародних партнерів - Урядів іноземних держав, які Представництво отримує від материнської організації - Датської ради у справах біженців. Зважаючи на таку специфіку будь-які витрат, в тому числі витрати на кадрове забезпечення відбуваються виключно за умови наявності фінансування Донорів - Урядів іноземних держав. Представництво провадить гуманітарну та благодійну діяльність на території України, здійснює гуманітарне розмінування. Фінансування, яке отримує Представництво, йде на досягнення гуманітарних, благодійних цілей, а кожен напрямок фінансування, в тому числі покриття витрат на кадрове забезпечення узгоджується бюджетом з Донорами - Урядами іноземних держав. Про таку специфіку Представництва Позивачу було достеменно відомо, адже умова про те, що строк трудових відносин між Сторонами співпадає зі строком фінансування Донорами прописана в усіх трудових договорах, які були укладені між Позивачем та Представництвом № 62 від 17.07.2015р., № 62/1 від 01.02.2015р., №62/2 від 01.03.2016 р., № 62/3 від 01.05.2016р. №62/4 від 01.08.2016 р., №62/5 від 01.12.2016р., №62/6 від 03.01.2017р., № 62/7 від 03.04.2017р., №62/8 від 03.05.2017р., №62/9 від 02.04.2018р. № 62/10 від 02.07.2018р., 62/11 від 02.08.2018р. Окрім цього, в статті 6.2.6. Строкового договору 62/11, який був чинний до моменту звільнення Позивача з посади (до 07.04.2025р.), передбачено наступне: "Крім підстав передбачених цим Договором та чинним законодавством України, цей Договір може бути припинений до дати закінчення Договору, у зв`язку з припиненням/зменшенням грантового фінансування. Про припинення такого фінансування та дату припинення цього Договору буде повідомлено в письмовій формі Працівнику особисто не менш ніж за два(2) місяці до настання дати припинення цього Договору. Діяльність працівників Представництва окрім Трудового договору, регулюється Правилами внутрішнього трудового розпорядку Представництва, в підпункті 8.3.1. пункту 8.3. Розділу 8. Заключних положень встановлено: "8.3.1. Всі працівники повинні ознайомитися з цими Правилами. Після підписання їхнього трудового договору вважатиметься, що працівник погоджується зі змістом цих Правил." Умова про залежність строку трудового договору від фінансування прописана також в підпункті 2.6.2. Правилах внутрішнього трудового розпорядку Представництва: "2.6.2. Працевлаштування починається з дати та на умовах, визначених трудовим договором. Зважаючи на питання фінансування, трудовий договір зазвичай укладається на період часу, необхідний для реалізації конкретного, що фінансується донорами". Про скорочення фінансування та призупинення найму кадрів всі працівники Представництва, в тому числі Позивач, були проінформовані "27" січня 2025 року. (лист [PERSON] ([PERSON]) щодо розпорядження від США про призупинення всіх нових кадрових наборів на посади та заморозити процес злиття команд з питань зв`язків з громадами, а також призупинення виконання подальших зобов`язань, які включають перевитрати та перевиконання цілей в проектах, які не фінансуються США до подальшого розпоряження. 30 січня 2025 року всі працівники Представництва, в тому числі Позивач, отримали повторне інформування від Charlotte Slente - Secretary Danish Refugee Council (Шарлотти Сленте - Генеральний секретар Датської ради у справах біженців) про припинення найму кадрів у зв`язку із скороченням фінансування. 26 березня 2025 року відділ кадрів Представництва скерував Позивачу повідомлення з проханням оновити інформацію про Позивача для отримання відомостей про осіб, які мають переважне право на залишення на роботі. Представництво інформує всіх свої працівників про вакантні посади та конкурсні умови їх заміщення шляхом скерування листів на робочі електронні адреси, які закріплені за кожним працівником, в тому числі інформування отримував Позивач. Сумарно Позивач отримала повідомлення про 39 вакансій Представництва. Позивач подавала заявки на вакантні посади, скеровані Представництвом, тож твердження Позивача про те, що жодної вакантної посади їй не пропонувалось не відповідає дійсності. Оголошення про цю посаду було надіслано працівникам Представництва і в тому числі Позивачу 13.12.2024 року. За даною вакансією встановлено термін подачі документів до 06.01.2025 року. Відповідно на момент повідомлення Позивача про звільнення (з чим позивач ознайомлений 07.02.2025 року) термін подачі документів завершено. Позивач заявку у встановлений в оголошені на вакансію строк (до 06.01.2025 року) не подавала. Слід звернути увагу, що дана посада передбачає здійснення нагляду за реалізацією заходів із соціального захисту, включаючи надання допомоги у захисті вразливих груп, поширення інформації та обмін ключовими повідомленнями, оцінку захисту та моніторинг, а також здійснення управління та нагляд командою соціально-правового захисту, надання технічної підтримки та керівництво командами. Важливим компонентом роботи це планування та координація з іншими підрозділами Представництва та представлення Представництва на відповідних форумах. Отже, відповідно до цієї вакансії основний напрямок роботи це соціальна підтримка вразливих груп населення, а надання правового захисту це лише як один із напрямків. У зв`язку з цим, твердження Позивача про відповідність даній посаді є суб`єктивним та не підтвердженим по причині відсутності заявки Позивача на участь в конкурсі на дану вакансію. Слід зазначити, що і за даною вакансією листом від "27" січня 2025 року [PERSON] ( [PERSON] ), який вже згадувався в цьому Відзиві вище, було призупинено всі без винятку набори кадрового персоналу у зв`язку з відсутністю фінансування та отриманими розпорядженнями, про що було повідомлено відповідних кандидатів, які подавали заявки на участь в конкурсі на дану посаду. Позивач просить суд звернути увагу не те, що після звільнення (07.04.2025 року) їй стало відомо про те, що на вакансію SLO Team Leader (Керівник групи проекту соціально-правового захисту) було призначено іншу особу. Дане твердження Позивача не містить жодного відображення в чинному законодавстві України, адже з моменту повідомлення про звільнення Позивача та до моменту її звільнення в Представництві не проводився найм на посаду SLO Team Leader (Керівник групи проекту соціально-правового захисту). Окрім того, процес призупинення найму тривав і після звільнення Позивача про що свідчить лист від 11.04.2025 року від Шарлотти Слентте - Генерального секретаря Датської ради у справах біженців. Отже, права Позивача з дати ознайомлення позивача (дата ознайомлення 07.02.2025 року) про звільнення з посади керівника групи проекту з правової допомоги до дати звільнення 07 квітня 2025 року були повністю дотриманні Представництвом. Посилаючись на обставини викладені у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 05.06.2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшли заперечення на відзив, в яких просила визнати дії Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що дії Представництва мали виключно формальний характер і прикривали собою суть незаконного скорочення штату. Вважає, що проведене Відповідачем скорочення штату є штучним, проведене під виглядом організаційних змін, а її було виключено з команди з інших, не задекларованих причин. В обґрунтування посилалася на правову позицію Верховного Суду викладену у постановах у справах №712/9711/17 та №761/4562/15-ц, згідно якої звільнення у зв`язку із скороченням не може вважатися правомірним, якщо фактична потреба у функціоналі працівника збереглась, а виконання його трудових обов`язків передано іншим особам. Справжнє скорочення передбачає припинення функцій, а не її перерозподіл без пропозиції працівнику зайняти вакантне місце. Позивач вказує, що в даному випадку, її робочі функції з координації юристів та ведення юридичного супроводу, не були ліквідовані, а розподілені між менеджером із захисту у м.Харкові та керівником соціально-правового захисту у м. Слов`янськ. Щодо посилання Представництва на строкові трудові договори Позивач зазначила, що здійснювала постійну трудову діяльність з липня 2015 року, виконувала постійній трудовій функції без змін у характері роботи чи умов її виконання. Тому вважає, що фактично такі трудові відносини є безстроковими, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.12.2019 року у справі №646/2739/16-ц. Щодо посилання Позивача на запропоновані їй вакансії шляхом направлення загальної розсилки Позивач зазначила, що такі дії суперечать ст. 42 КЗпП України, яка прямо зобов`язує роботодавця запропонувати іншу вакантну посаду працівнику, якого передбачається вивільнити, безпосередньо шляхом переведення, а не через конкуренцію з іншими кандидатами. Позивач підтвердила, що після отримання повідомлення про заплановане вивільнення, вона доклала всіх можливих зусиль аби залишитись в Представництві, якому присвятила багато років своєї професійної діяльності, хоча зазначені вакансії не були суміжними і тотожними з її посадою. 10.06.2025 року до суду від представника відповідача Представництва Датської ради у справах біженців в Україні Закрзевські Д.Х. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник не погодилася з доводами позивача та зазначила, що Представництво провадить гуманітарну та благодійну діяльність на території України, здійснює гуманітарне розмінування. Фінансування, яке отримує Представництво, йде на досягнення гуманітарних, благодійних цілей, а кожен напрямок фінансування, в тому числі покриття витрат на кадрове забезпечення узгоджується бюджетом з Донорами - Урядами іноземних держав. Про таку специфіку Представництва Позивачу було достеменно відомо, адже умова про те, що строк трудових відносин між Сторонами співпадає зі строком фінансування Донорами прописана в усіх трудових договорах, які були укладені між Позивачем та Представництвом № 62 від 17.07.2015р., № 62/1 від 01.02.2015р., №62/2 від 01.03.2016 р., № 62/3 від 01.05.2016р. №62/4 від 01.08.2016 р., №62/5 від 01.12.2016р., №62/6 від 03.01.2017р., № 62/7 від 03.04.2017р., №62/8 від 03.05.2017р., №62/9 від 02.04.2018р. № 62/10 від 02.07.2018р., 62/11 від 02.08.2018р.. Окрім цього, в статті 6.2.6. Строкового договору 62/11, який був чинний до моменту звільнення Позивача з посади (до 07.04.2025р.), передбачено наступне: "Крім підстав передбачених цим Договором та чинним законодавством України, цей Договір може бути припинений до дати закінчення Договору, у зв`язку з припиненням/зменшенням грантового фінансування. Про припинення такого фінансування та дату припинення цього Договору буде повідомлено в письмовій формі Працівнику особисто не менш ніж за два (2) місяці до настання дати припинення цього Договору. Дотримуючись вимог статті 49-2 КЗпП України Представництво Датської Ради у справах біженців в Україні у зв`язку з реорганізацію штатної структури Відділу проекту з правової допомоги міста Харків, та на підставі зміни штатного розпису (наказ від 06.02.2025 року№ 90/к/тр). було повідомлено та ознайомлено Позивача (дата ознайомлення 07.02.2025 року) про звільнення з посади керівника групи проекту з правової допомоги на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 07 квітня 2025 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі місячного окладу. Також, Позивач в своєму запереченні на відзив не заперечує того факту, що виплати всіх належних сум при вивільненні були здійснені, але зазначає про їх формальний характер. Твердження позивача про формальний характер не має жодного підґрунтя, оскільки Представництво, дотримуючись статті 47 КЗпП України зобов`язане та відповідно до цієї статті здійснило відповідні розрахунки з Позивачем у день звільнення, також видано працівникові копію наказу про звільнення (від 01 квітня 2025 року № 284/к/тр) та відповідно до статті 44 КЗпП України була виплачена вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Проведення відповідних розрахунків було здійснено Представництвом у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. На підставі зазначеного, Представництво наголошує на тому, що всі дії та розрахунки Представництвом були здійснені не формально, про що зазначає Позивач, а відповідно до вимог чинного законодавства України. Твердження Позивача про те, що фактична потреба у функціоналі працівника збереглась є абсолютно неправдиві. Представництво володіє виключним правом самостійно визначити чисельність та штат працівників, що безпосередньо залежить від отриманого фінансування та напрямків гуманітарної та благодійної діяльності на відповідне фінансування, всі ці умови узгоджуються з Донорами - урядами іноземних держав. Посадові обов`язки за вакансією (Керівник групи проекту соціально- правового захисту) були визначені в оголошенні (додаємо у додатку), про що достеменно було відомо і Позивачу, оскільки оголошення було надіслано працівникам Представництва і в тому числі Позивачу 13.12.2024 року. За даною вакансією встановлено термін подачі документів до 06.01.2025 року. Відповідно на момент повідомлення Позивача про звільнення (з чим позивач ознайомлений 07.02.2025 року) термін подачі документів завершено. Позивач заявку у встановлений в оголошені на вакансію строк (до 06.01.2025 року) не подавала. Крім того, відповідно до вимог цієї вакансії основний напрямок роботи це соціальна підтримка вразливих груп населення, а надання правового захисту це лише один із напрямків. У зв`язку з цим, твердження Позивача про те, що офіційна інформація про основні обов`язки за даною посадою з`явилася пізніше вже після завершення подання заявок не відповідає дійсності. Позивач абсолютно була обізнана про строк оголення вакансії SLO Team Leader (Керівник групи проекту соціально-правового захисту) та вимоги до даної посади, повідомлення про дану вакансію приходило їй на робочу електронну пошту, таким самим чином, як і вакансії на які Позивач подавала свої заявки. Окрім того, на дату звільнення Позивача (07.04.2025 року) вакансії SLO Team Leader (Керівник групи проекту соціально-правового захисту) не було та відповідно набір на дану вакансію Представництвом не здійснювався, оскільки Наказом від 27.01.2025 року №59/к/тр "Про внесення змін до штатного розпису та тимчасове призупинення набору на вакантні посади" набір призупинено. Зважаючи на це, Представництво не могло та не мало права пропонувати Позивачу дану Вакансію. Позивач в своєму запереченні особисто підтверджує той факт, що отримувала лист Генерального секретаря Датської ради у справах біженців Шарлотти Сланте, в якому зазначалось про припинення найму кадрів у зв`язку з скороченням фінансування. Тож, твердження Позивача щодо штучних ознак скорочення суперечить існуючим фактам і не відповідає дійсності. Щодо твердження Позивача про те, що вакансії надавались шляхом загальної розсилки, однак такі дії суперечать вимогам ст.42 КЗпП України яка прямо зобов`язує роботодавця запропонувати іншу вакантну посаду працівнику, представник відповідача зазначив, що Представництво при здійсненні своєї діяльності керується та дотримується норм чинного законодавства України, але стаття, на яку посилається Позивач не містить норм, що зобов`язує роботодавця запропонувати вакансію шляхом переведення, такої умови немає в жодному нормативно правому акті України, а умова щодо конкурсу є передбачена в Правилах внутрішнього трудового розпорядку Представництва, з якими Позивач ознайомлена. Також, заначив, що вакантних п) у Представництва не було. Також наголосив, що своєму Заперечені на відзив Позивач посилається позиції Верховного Суду України у справах №712/9711/17 та №761/4562/15-ц, на Постанову Верховного Суду України від 02.06.2020 по справі номер 712/13009/17, Постанову ВС від 27.01.2021 року у справі 127/14081/17, по справі 683/945/17 (ВС), Постанову ВС від 25.05.2022 у справі № 607/2279/19, Позиція Верховного Суду у справі № 646/2739/16-ц від 11.12.2019, відомості про які відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Враховуючи викладене, просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. 16 .06.2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшли пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначено, що трудовий договір між нею та Представництвом було укладено на невизначений строк, а виконувана нею робота мала стабільний систематичний характер. Вважає твердження Представництва щодо скорочення або припинення фінансування з боку уряду США є недостовірними та не підтверджено належними доказами. Тому вважає скорочення своєї посади формальним за відсутності реальних підстав. Також зазначила, що на виконання суду відповідачем не надано штатні розписи на ті дати, що були прямо визначені в ухвалі. 19.06.2025 року до суду від представника відповідача Представництва Датської ради у справах біженців в Україні Закрзевські Д.Х. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких представник зазначила що Представництво формує штатний розпис на кінець кожного календарного місяця у випадку змін, що відбудуться в наступному місяці. Штатний розпис Представництва від 28.02.2025 року відображає всі зміни, які відбулись в лютому 2025 року та містить актуальну інформацію про посади та їх статус станом на березень 2025 року. В даному штатному розписі відображено відомості про планове скорочення в тому числі посади, на якій перебувала Позивач - "Керівник групи проектів з правової допомоги" та інформацію про призупинення набору на посаду Керівник групи проекту з соціально- правового захисту в місті Слов`янськ згідно Наказу № 59 від «27» січня 2025 року. Про скорочення посади Позивача та призупинення найму на посаду Керівник групи проекту з соціально-правового захисту в місті Слов`янськ відображено також в Штатному розписі від 31.03.2025 року, який був актуальним протягом квітня 2025 року. В Штатному розписі Представництва від 30.04.2025 року, який є дійсний станом на травень 2025 року, посада "Керівник групи проектів з правової допомоги" відсутня. Вважає, що твердження позивача про формальний характер не має жодного підґрунтя, оскільки Представництво, дотримуючись статті 47 КЗпП України зобов`язане та відповідно до цієї статті здійснило відповідні розрахунки з Позивачем у день звільнення, також видано працівникові копію наказу про звільнення (від 01 квітня 2025 року № 284/к/тр) та відповідно до статті 44 КЗпП України була виплачена вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Позивач з моменту її повідомлення про скорочення до фактичного скорочення отримувала інформацію про всі актуальні вакантні посади, що були в Представництва, брала участь в конкурсах на зайняття кількох посад та в своєму Запереченні від 03.06.2025 року констатує те, що в Представництва немає вакантних посад суміжних та тотожних з посадою Позивача. Представництво виконало вимоги Кодексу Законів про працю України, в тому числі вимог статті 492 КЗпП України, а додані Представництвом копії документів, в тому числі Штатні розписи, в повній мірі відображають інформацію про призупинення найму на посуду Керівник групи проекту з соціально-правового захисту в місті Слов`янськ в період з дати ознайомлення Позивача (07.02.2025 року) про звільнення з посади Керівника групи проекту з правової допомоги до дати звільнення (07 квітня 2025 року). Враховуючи викладене, вважає вимоги позивача безпідставними. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 12.05.2025 відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Представництва Датської ради у справах біженців в Україні довідку про середній заробіток [PERSON] на посаді керівника групи з питань правової допомоги. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду від сторін не надходило. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 09 червня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». У відповідність до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу України про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( ст.4 КЗпП України). Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ч. 6 ст.5-1 КЗпП України). На підставі ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що з 17.07.2015 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Представництвом Датської ради у справах біженців в Україні, де займала різні посади. Так, 17.07.2015 року [PERSON] прийнята на посаду координатора з питань захисту прав дітей ( Наказ № 87 від 17.07.2015); 01.12.2016 - переведена на посаду юриста (Наказ № 230і від 01.12.2016); 01.08.2023 - переведена на посаду старшого юриста (Наказ № 439к/тр від 21.07.2023); 01.06.2024 - переведена на посаду керівника групи з питань правової допомоги (Наказ № 337 к/тр від 13.05.2024); 01.01.2025 - переведена на посаду керівника групи проекту з правової допомоги (Наказ № 1118 к/тр від 31.12.2024); про що є записи в трудовій книжці (Том 1 а.с.14-16). Представником відповідача надано документи про укладення строкового трудового договору з Позивачем, а саме: між Позивачем та Представництвом було укладено строкові трудові договори: № 62 від 17.07.2015р., № 62/1 від 01.02.2015р., №62/2 від 01.03.2016 р., № 62/3 від 01.05.2016р. №62/4 від 01.08.2016 р., №62/5 від 01.12.2016р., №62/6 від 03.01.2017р., № 62/7 від 03.04.2017р., №62/8 від 03.05.2017р., №62/9 від 02.04.2018р. № 62/10 від 02.07.2018р., 62/11 від 02.08.2018р. 24.02.2023 року Позивачем та Представництвом було укладено додаткову угоду № 14 до строкового договору №62/11, згідно якої сторони дійшли згоди викласти п.9.5 Строкового трудового договору в наступній редакції: 9.5. цей договір, за погодженням сторін, вважається таким, що укладений на невизначений термін і може бути розірваний згідно з чинним законодавством України. Всі інші умови Строкового договору залишаються незмінними. 07 лютого 2025 року позивач отримала офіційне письмове повідомлення про заплановане звільнення від 06.02.2025 № HRK/2025/02/3, в якому зазначено, що у зв`язку з реорганізацією штатної структури відділу проекту з правової допомоги м. Харків, а також на підставі зміни штатного розпису (наказ № 90к/тр від 06.02.2025), позивача попереджено про наступне звільнення з посади керівника групи проекту з правової допомоги на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 07 квітня 2025 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного місячного окладу. Відповідно до Наказу № 284/к/тр «Про звільнення [PERSON]» від 01.04.2025 року позивач була звільнена з посади 07 квітня 2025 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. (а.с. 12). Відповідно до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України). Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40). У постанові Верховного Суду від 04.10.2023 року по справі №278/2487/21-2 зазначено, що зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу, КЗпП України встановлює гарантії для захисту трудових прав та незаконного звільнення працівника. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що Представництво Датської Ради у справах біженців в Україні є відокремленим підрозділом іноземної організації Датської ради у справах біженців, та зареєстроване в Україні в 2014 році з метою надання гуманітарної та благодійної допомоги, реалізації проектів міжнародної технічної допомоги в Україні. Здійснення Представництвом в Україні підприємницької діяльності не допускається, про що зазначено в Положенні про Представництво Датської Ради у справах біженців в Україні. Представництво не має власного доходу. Джерелом його фінансування є кошти міжнародних партнерів - Урядів іноземних держав, які Представництво отримує від материнської організації - Датської ради у справах біженців. Зважаючи на таку специфіку будь-які витрат, в тому числі витрати на кадрове забезпечення, відбуваються виключно за умови наявності фінансування Донорів - Урядів іноземних держав. Відповідно до Наказу повіреної особи Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні від 27 січня 2025 року №59/к/тр «Про внесення змін до штатного розпису та тимчасове призупинення набору на вакантні посади» у зв`язку з припиненням фінансування урядом США гуманітарних проєктів та з метою оптимізації витрат та забезпечення внутрішнім політикам Представництва було призупинено процедури добору персоналу на всі вакантні посади, що фінансуються в межах проєктів за рахунок грантів уряду США та внесено відповідні зміни до штатного розпису. Відповідно до Наказу повіреної особи Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні від 06 лютого 2025 року №90/к/тр «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням посад (професій) та створення комісії» були внесені зміни в організацію виробництва і праці шляхом скорочення чисельності та штату працівників. Всього зі штату виведено: посаду керівника групи проекту з правової допомоги - 1 штатна одиниця; посаду молодшого фахівця з питань безпеки - 2 штатні одиниці. Створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право залишитися на роботі при скороченні, або таких, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця. Із заперечень наданих представником відповідача вбачається, що Представництво формує штатний розпис на кінець кожного календарного місяця у випадку змін, що відбудуться в наступному місяці. Тож на вимогу суду Представництвом надано копії штатних розписів від 31.12.2024, 31.01.2025, 28.02.2025, 31.03.2025, 30.05.2025 року. Зміни в організації виробництва і праці шляхом зміни організаційної структури та штатного розпису додатково підтверджуються штатними розписами станом 31.01.2025, 28.02.2025, 31.03.2025, 30.05.2025. З яких вбачається, що серед іншого, було скорочено відділ проєкту із соціально-правового захисту м. Харків (13 посад), в якому позивач займала посаду Керівника проєкту з правової допомоги. Отже, відповідачем підтверджено факт, що у Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до ч.2 ст.49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15. Відповідно до Повідомлення Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні про заплановане вивільнення №HRK/2025/02/3 від 06.02.2025 р. позивач була попереджена про те, що у зв`язку з реорганізацією штатної структури Відділу проекту з правової допомоги м.Харків, а також на підставі зміни штатного розпису, позивач буде звільнена з посади керівника групи проекту з правової допомоги 07.04.2025 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі одного місячного окладу. Вказане Повідомлення про заплановане вивільнення позивач отримала 07 лютого 2025 року, що підтверджується її підписом (Том 1 а.с.11). Позивач стверджує, що відповідач на порушення частини третьої статті 49-2 КЗпП України не запропонував усі вакантні посади, в тому числі посаду керівника групи проекту соціально-правового захисту в м. Слов`янськ, які з`явились та існували в Представництві з моменту повідомлення позивача про наступне вивільнення до дня звільнення, оскільки Представництво повідомило позивача про вакантні посади та конкурсні умови їх заміщення шляхом загальної розсилки на електронні адреси. Представник відповідача в своїх запереченнях вказує, що вакантних посад з подібним чи тотожним функціоналом станом на день звільнення Позивача у Представництва не було. Представництво інформує всіх своїх працівників про вакантні посади та конкурсні умови їх заміщення шляхом скерування листів на робочі електронні адреси, які закріплені за кожним працівником, в тому числі інформування отримував Позивач. Повідомлення про вакантні посади скеровуються для внутрішніх працівників з метою сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату. Така форма повідомлення є закріплена у Правилах внутрішнього трудового розпорядку Представництва, зокрема в пункті 2.4.3.3. вказано "Вакансія оголошується через UKR-allstaff@drc.ngo та на всіх зустрічах персоналу", а в пункті 2.4.2. заначено "Внутрішнє оголошення - створення нової посади або заміщення вакантної посади з урахуванням лише поточних співробітників ДРБ без оголошення та розгляду зовнішніх кандидатів". Умови щодо конкурсу на зайняття посад у Представництві передбачені Правилами внутрішнього трудового розпорядку (Розділ ІІ). Згідно п. 2.4.3.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку Представництва, - "Заявки вимагають оновленого резюме та короткого супровідного листа обсягом не більше однієї сторінки", а відповідно до 2.4.3.5. Правилах внутрішнього трудового розпорядку Представництва, - "Весь внутрішній набір повинен включати як мінімум співбесіду, та, за необхідності, тест або огляд Форми оцінювання персоналу. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Позивачем, Інформація про всі вакантні посади та умови їх заміщення були отримані Позивачем на її офіційну робочу електронну адресу: HR Newsletter - DRC Ukraine Job Opportunities/ Інформаційний бюлетень HR - DRC Ukraine Можливості працевлаштування від 14.02.2025р. (повідомлення про 9 вакансій), HR Newsletter - DRC Ukraine Job Opportunities/ Інформаційний бюлетень HR - DRC Ukraine Можливості працевлаштування від 21.02.2025р. (повідомлення про 6 вакансій), HR Newsletter - DRC Ukraine Job Opportunities/ Інформаційний бюлетень HR - DRC Ukraine Можливості працевлаштування від 28.02.2025р. (повідомлення про 9 вакансій), HR Newsletter - DRC Ukraine Job Opportunities/ Інформаційний бюлетень HR - DRC Ukraine Можливості працевлаштування від 07.03.2025р. (повідомлення про 5 вакансій), HR Newsletter - DRC Ukraine Job Opportunities/ Інформаційний бюлетень HR. Позивач подавала заявки на вакантні посади, скеровані Представництвом, тож твердження Позивача про те, що жодної вакантної посади їй не пропонувалось не відповідає дійсності. Так, 13.02.2025р. Позивач подала заявку на вакантну посаду Фахівець/-чиня з гуманітарної протимінної діяльності (фахівець/- чиня з навчання ризикам, пов`язаним з вибухонебезпечними предметами) в Україні/Humanitarian Mine Action Officer (EORE Trainer) in Ukraine. В свою чергу 14.02.2025р. Представництво скерувало Позивачу посилання на тестування для участь в конкурсі на цю посаду, однак 17.02.2025р. Позивач проінформувала Представництво про свою відмову від проходження тестування на посаду Фахівець/-чиня з гуманітарної протимінної діяльності (фахівець/- чиня з навчання ризикам, пов`язаним з вибухонебезпечними предметами) Окрім цього, 09.03.2025р. Позивач подала заявку на вакантну посаду Регіональний координатор/Area-Based Coordination Coordinator in Ukraine, однак 17.04.2025р. Представництво змушене було надати Позивачу відповідь про те, що вакантна посада є закрита в зв`язку з відсутністю фінансування. Також 04.03.2025р. Позивач подала свою заявку на вакантну посаду Фахівець/-чиня з гуманітарної протимінної діяльності (фахівець/-чиня з нетехнічного обстеження)/Humanitarian Mine Action Officer (Non-Technical Survey Trainer), однак 16.04.2025р. Представництво повідомило Позивачу про те, що вона не проходить до подальшого відбору кандидатів на таку посаду. Така відмова обґрунтована тим, що як зазначено у оголошенні на дану вакансію, виконання обов`язків на даній посаді вимагає спеціальних знань законодавства та вимог державних і міжнародних стандартів з протимінної діяльності та відповідних навичок, а також щонайменше 2 роки досвіду роботи в НТО (нетехнічне обстеження) та/або розробці тренінгів, а також офіційний сертифікат про проходження тренінгу НТО. 18.03.2025р. Позивач вчергове подала заявку на вакантну посаду Керівник групи з управління персоналом та адміністрування/Human Resources and Administration Team Leader in Ukraine. Проте, з причини стрімкого скорочення фінансування, що відбувається цілком незалежно від Представництва, 03.04.2025р. Представництво змушене було прийняти рішення про скасування цієї вакансії. Що стосується посади SLO Team Leader (Керівник групи проекту соціально-правового захисту м.Слов`янськ), про яку Позивач наводить свої аргументи. Судом встановлено, що оголошення про цю посаду було надіслано працівникам Представництва і в тому числі Позивачу 13.12.2024 року (Том 1 а.с. 204). За даною вакансією встановлено термін подачі документів до 06.01.2025 року. Відповідно на момент повідомлення Позивача про звільнення (з чим позивач ознайомлений 07.02.2025 року) термін подачі документів завершено. Позивач заявку у встановлений в оголошені на вакансію строк (до 06.01.2025 року) не подавала. Згідно з правовою позицію Верховного Суду викладеної в постанові від 31 травня 2023 року у справі №175/3508/21 (провадження № 61-11562св21) пропозиція позивачу посад на заміщення яких необхідно брати участь у конкурсі, не суперечить вимогам статті 49-2 КЗпП України. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 641/5023/17 зазначено: «відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України ТОВ «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» направило [PERSON] письмове повідомлення про те, що його посада підлягає скороченню, зазначено, що у разі відкриття вільних вакансій йому буде запропоновано переведення на вільні вакансії, що будуть відкриватися на підприємстві, з якими він може ознайомитись на сайті компанії». Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 607/2852/17 дійшов висновку, що «установивши, що у відповідача дійсно мало місце скорочення чисельності працівників відділень AT «Райффайзен Банк Аваль» (ліквідація Галицького відділення банку (м. Тернопіль), яке очолювала позивач), [PERSON] попереджалася за 2 місяці про наступне вивільнення та їй неодноразово надавалися пропозиції щодо вакантних посад, від яких вона відмовилася, а за результатами відбору кандидата на вакантну посаду начальника Академічного відділення (м. Тернопіль) комісією прийнято рішення та затверджено кандидатуру колишнього начальника Київського відділення (м. Тернопіль) [PERSON], профспілковий комітет надав згоду на її звільнення, суди зробили правильний висновок про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідачем звільнення позивача проведено з дотриманням вимог діючого законодавства». У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 359/8899/17 Верховний Суд зауважив: «стаття 49-2 КЗпП України покликана забезпечувати захист прав працівника, але ця стаття не визначає процедуру призначення працівників на керівні посади відповідача, не може застосовуватись всупереч встановленим конкурсним процедурам на підприємстві, що було б втручанням в господарську діяльність відповідача. Також апеляційним судом шляхом розширеного тлумачення статті 49-2 КЗпП України встановлена надмірна вимога до відповідача про включення до переліку вакантних посад виключно тих посад, які б відповідали фаху та здібностям позивача, що не передбачено статтею 49-2 КЗпП України. Крім того, враховуючи встановлені обставини справи, реалізація такої вимоги вступає в протиріччя з Положенням про конкурсну комісію, яке, в свою чергу, не суперечить КЗпП України». Верховний Суд у постанові від 27 червня 2022 року у справі № 227/2755/20 зазначив, що «[PERSON] 03 червня 2020 року на електронну пошту та на адресу місця проживання відповідачем було повідомлено про наявність цієї вакансії і умов її заміщення, а саме участь у конкурсі; повідомлені вимоги до кандидата (перелік документів, які слід подати для участі у конкурі). Однак позивач відмовився (не брав участі у конкурсі), що ним не заперечувалось при розгляді справи… Верховний Суд погоджується із висновком судів, що при видачі наказу від 15 червня 2020 року № 234к про звільнення [PERSON] на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідач не допустив порушення вимог трудового законодавства. Відтак, оскаржуваний наказ не може бути визнаний незаконним та скасованим, а тому відсутні підстави для поновлення позивача на роботі». Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Відповідно до Наказу повіреної особи Представництва Датської Ради у справах біженців в Україні від 06 лютого 2025 року №90/к/тр «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням посад (професій) та створення комісії», у межах змін в організації виробництва і праці скорочувалися, серед іншого, посада керівника групи проекту з правової допомоги (1 шт.од.) Відповідно до копій штатних розписів від 31.12.2024, 31.01.2025, 28.02.2025, 31.03.2025, 30.05.2025 в організації виробництва і праці скорочувалися, серед іншого, відділ проєкту із соціально-правового захисту м. Харків та єдина у відділі посада Керівника проєкту з правової допомоги, то правила ст. 42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці застосуванню не підлягають. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Встановивши, що у відповідача відбулося скорочення чисельності штату працівників; позивач був повідомлений про наступне вивільнення в установлений законом строк; станом на 07 квітня 2025 року (день звільнення позивача), вакантні посади, які б не були запропоновані позивачу, та які б вона могла зайняти з урахуванням її кваліфікації, досвіду, у Представництві Датської ради у справах біженців в Україні були відсутні, доказів протилежного учасниками справи суду надано не було, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, адже звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства України. З огляду на зазначене, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити у повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін в межах наданих доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed