Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

27.02.2025 ТОВ «УПРАВДОМ» звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій просить суд стягнути з [PERSON] 57\~810,36 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги, 1\~819,28 грн 3 % річних та 6\~633,23 грн інфляційних втрат. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що ТОВ «УПРАВДОМ» на постіній основі надає комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] проте останній порушує свої зобов`язання в частині оплати наданих йому послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. 20.03.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 24.03.2025 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. 07.04.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення\~сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідачі у встановлений судом строк не надали до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.01.2005 між ТОВ «Прогрес-Строй» та ТОВ «УПРАВДОМ» було укладено договір про інвестування № ИД-97, за яким виконавець зобов`язується передати у власність інвестора об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язується прийняти об`єкт інвестування і сплатити за нього інвестицію. У п. 2 Договору вказано, що об`єктом інвестування є обладнання котельні та теплових пунктів (в.т.ч. трубопроводи та мережі) за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту приймання-передачі до договору про інвестування від 19.01.2005 № ИД-97, виконавець передав, а інвестор прийняв у власність об`єкт інвестування, та отримав прав право власності на рухоме майно\~обладнання котельні та теплових пунктів. Право власності на приміщення № 502, № 503 та № 504 у будинку [ADDRESS] належить ТОВ «УПРАВДОМ», що підтверджується копією витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2006 № 9881728, від 17.02.2006 № 9866370 та від 17.02.2006 № 9866469 відповідно. Отже, ТОВ «УПРАВДОМ» є власником обладнання котельні та теплопунктів в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] , а також є власником нежитлових приміщень, в яких зазначене обладнання знаходиться. Позивач маючи чинну ліцензію на здійснення виробництва та постачання теплової енергії, а також на підставі договірних відносин з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» на постійній основі здійснює закупівлю природного газу для виробництва та подальшого постачання теплової енергії споживачам, в тому числі власникам приміщень в будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначене підтверджується: витягом з ЄДР щодо ТОВ «УПРАВДОМ» станом на 24.02.2025; вказаними витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно; договором № ИД-97 про інвестування від 19.01.2005 та актом приймання-передачі від 21.12.2005 до нього; ліцензією на виробництво та постачання теплової енергії та розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 06.10.2017 № 923/А-2017; листом-підтвердженням від АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо договірних відносин з ТОВ «УПРАВДОМ» від 20.06.2024; листом-підтвердженням від ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» щодо договірних відносин з ТОВ «УПРАВДОМ» від 28.05.2024; договором постачання природного газу № 9016-ТКЕ (24)-14 від 11.09.2024. Таким чином, ТОВ «УПРАВДОМ», як виконавець комунальних послуг має право на отримання оплати за надані ним комунальні послуги з постачання теплової енергії від споживачів за адресою [ADDRESS] . Згідно зі\~статтею 322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення\~статті 322 ЦК України\~встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо.\~Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.\~Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до п. 5 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У\~ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою\~статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 7 цього Закону\~споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п.5 ч.2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно\~статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього\~Закону. У ч. 1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з положеннями статей\~530,\~612,\~625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. \~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). На підставі наданих суду доказів, було встановлено, що ТОВ «УПРАВДОМ» постачає теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] тоді як останній належним чином не виконує свої обов`язки, які є похідними від належних йому, як абсолютному володарю майна, правомочностей володіння, користування та розпорядження майном, не вносячи плати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за період з березня 2020 року по січень 2025 року складає: 57\~810,36 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги, 1\~819,28 грн 3 % річних та 6\~633,23 грн інфляційних втрат. Жодних доказів сплати заборгованості за спожиту теплову енергію, що б спростовувало наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, інфляційних втрат та 3 % річних, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також позивачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6 850,00 грн. 05.12.2024 між ТОВ «УПРАВДОМ» та адвокатом Михайленко М.М. було укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. 25.02.2025 між ТОВ «УПРАВДОМ» та адвокатом Михайленко М.М. було укладено додаткову угоду № 25 до договору про надання правової допомоги від 05.12.2024, за якою клієнт доручив адвокату здійснити комплекс юридичних дій, пов`язаних з захистом порушених прав щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] . Сторони у додатковій угоді дійшли висновку про те, що попередня вартість послуг становить 6 850,00 грн та складається з наступних витрат: робота з діючим законодавством, що регулює відносини клієнта з питань надання послуг у сфері житлово-комунльних послуг, правовстановлюючими документами, внутрішньою документацією клієнта та правовою позицією ВС\~ 1 500,00 грн; підготовка та подання позову 3 750,00 грн; представництво інтересів клієнта в судових засіданнях\~1 500,00 грн. Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 6 850,00 грн. У відповідності до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved