Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

18.10.2024 року на адресу Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА\~«ПРАВЕКС БАНК» до [PERSON] , - про стягнення заборгованості за кредитним договором, в прохальній частині якої позивач просив суд винести рішення, на підставі якого: \~ \~ \~ \~1. Прийняти позовну заяву АТ «ПРАВЕКС-БАНК» про стягнення заборгованості з [PERSON] до розгляду та відкрити провадження по справі; \~ \~ \~ \~2. Стягнути з [PERSON] (Паспорт серія [NUMBER] виданий Кагарлицьким РВ ГУМВС України в Київській області 06 березня 2002 р.; дата народження: [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ; адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь АТ «Правекс-Банк» (вул. Кловський узвіз, 9/2, Київ, 01021; ЄДРПОУ 14360920) заборгованість за кредитним договором № 041RPUA00490002 від 18.02.2020 р. станом на 30.07.2024 р. заборгованість в розмірі 57 034 (п`ятдесят сім тисяч тридцять чотири) грн. 00 коп., з яких: \~ \~ \~ \~- Заборгованість за кредитом - 38 088,76 грн.; \~ \~ \~ \~- Заборгованість за відсотками - 18 945,24 грн. 3. Стягнути із [PERSON] (Паспорт серія [NUMBER] виданий Кагарлицьким РВ ГУМВС України в Київській області 06 березня 2002 р.; дата народження: [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ; адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь АТ «Правекс-Банк» (вул. Кловський узвіз, 9/2, Київ, 01021; ЄДРПОУ 14360920) ) сплачений судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.; 4. У разі неявки у судове засідання належним чином повідомлених Відповідачів провести заочний розгляд справи без участі представника Позивача та ухвалити заочне рішення; 5. Листування із представником АТ «Правекс Банк» здійснювати на адресу : 02094, м. Київ, пр-т. Леоніда Каденюка, 23, або на електрону адресу. \~ \~ \~ \~Вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, в мотивувальній його частині позивач обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права: \~ \~ \~ \~Зміст позовних вимог: 18.02.2020 року між Акціонерним товариством «Правекс-Банк» (надалі - Кредитор, АТ «Правекс Банк», Банк) та [PERSON] (надалі - Позичальник), - було укладено кредитний договір № 041RPUА200490002 (надалі - Кредитний договір). \~ \~ \~ \~Відповідно до умов Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит на загальну суму 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок на споживчі цілі, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим Договором. Відповідно до п. 3 Кредитного договору, Кредит надається Позичальнику строком з 18.02.2020 р. до 17.02.2023 р. зі сплатою фіксованої процентної ставки 29,99 % річних. Відповідно до п. п 6.1.1 та 6.1.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих процентів та інших платежів у валюті кредиту. При настанні подій зазначених у п. п. 9.1. даного Договору, достроково у межах строків, передбачених чинним законодавством України, погасити заборгованість за кредитом і процентами у повному обсязі, а також сплатити пеню. Відповідно до п. 3.1. Кредитного Договору при непогашені заборгованості Позичальника перед Банком в повному обсязі Банк звертає стягнення на майно Позичальника відповідно до діючого законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, а також зобов`язання є договори та інші правочини, що передбачено ст. 11 та ст. 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України). Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Відповідно до п. 11.3 Загальної частини Кредитного договору, діє від дня його підписання до повного виконання зобов`язання за цим договором. Відповідно до п. 3 особливої частини першого Кредитного договору, Банк видає Позичальнику Кредит на строк до 17.02.2023 р. Відповідно до п. 5 Кредитного Договору, Кредит видається Позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок, зазначений у п. 5 особливої частини договору, а саме: № [NUMBER] . Пунктом 3.1 Особливої частини першого Кредитного договору, дата щомісячних платежів за Кредитним договором, втому числі сплати процентів до «18» числа кожного місяця. Відповідно до п. 4.2 ЗАГАЛЬНОЇ ЧАСТИНИ Кредитних Договорів, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом щомісяця в строки, вказані в п. 3.1. ОСОБЛИВОЇ ЧАСТИНИ Кредитних Договорів, шляхом внесення грошових коштів, вказаних у колонці «Погашення основної суми кредиту» Графіку платежів за Договором, що вказаний у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (Додаток №1 до даного Договору), а також в дату повернення Кредиту, зазначену в п.3 ОСОБЛИВОЇ ЧАСТИНИ першого кредитного Договору, на поточний рахунок Позичальника, зазначений в п.5 ОСОБЛИВОЇ ЧАСТИНИ першого кредитного Договору, та доручає Банку здійснювати договірне списання відповідної суми грошових коштів, вказаних у колонці «Погашення основної суми кредиту» Графіку платежів за Договором, що вказаний у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (Додаток №1 до даного Договору), з зазначеного поточного рахунку Позичальника в рахунок погашення заборгованості За Кредитом (договірне списання) Відповідно до п. п 4.10 загальної частини Кредитних договорів, проценти нараховуються Банком протягом строку на який надається Кредит. Відповідно до п. п. 4.11 загальної частини Кредитних договорів, проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, протягом Процентного періоду зазначеного в п. п. 4.1 особливої частини першого кредитного договору. Нарахування процентів здійснюється із застосуванням методу «факт/факт» (фактична кількість днів у процентному періоді та фактична кількість днів у році). Відповідно до п.п. 4.2 Загальної частини першого Кредитного договору, Позичальник зобов`язанний погашати заборгованість за Кредитом щомісяця в строки, вказані в п 3.1 особливої частини, тобто 18 числа кожного місяця. Погашення відбувається шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок Позичальника (зазначений в п. 5 особливої частини Кредитного договору), вказаних в колонці «Погашення заборгованості» графіку платежів за договором, що вказаний в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту згідо додатку № 1 до даного договору. Відповідно до додатку № 1 до договору кредиту № 041RPUА200490002 від 18.02.2020 р., - Таблиці обчислення загальної вартості споживчого кредиту для позичальника (споживача) та реальної процентної ставки за кредитом, в тому числі Графік платежів за кредитом, згідно якого зазначено детально строк кредиту - 36 місяців, загальна вартість кредиту - 93350, 75 грн., щомісячний платіж Позичальника становить 2546,77 грн., крім останнього який складає 2413, 94 грн. Відповідно до п.п. 4.2 Загальної частини другого Кредитного договору, Позичальник зобов`язанний погашати заборгованість за Кредитом щомісяця в строки, вказані в п 3.1 особливої частини, тобто 18 числа кожного місяця. Погашення відбувається шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок Позичальника (зазначений в п. 5 особливої частини Кредитного договору), вказаних в колонці «Погашення заборгованості» графіку платежів за договором, що вказаний в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту згідо додатку № 1 до даного договору. Згідно із п.п. 6.1.2 загальної частини Кредитних договорів, Банк при настанні подій, зазначених у п. 9.1 загальної частини першого Кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором. Відповідно до п. 9.1 загальної частини Кредитних договорів, Банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за Кредитом у повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за Кредитом, що залишилась, належних процентів, пені та інших платежів та відшкодування завданих Банку збитків у разі настання будь-якої з подій зазначених в цьому пункті Договору, які Сторони домовились вважати суттєвим порушенням умов цього договору. Відповідно до п.п. 9.1.1 Загальної частини Кредитних договорів, у разі невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому Договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з затриманням строків платежів, які встановлені п.п. 4.2., 4.3., даного Договору більше, ніж на один календарний місяць. Відповідно до п. 9.3.Загальної частини Кредитних договорів, сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у даному Договорі строк (щодо 30 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення/Вимоги Банку) починає відраховуватися з дати вручення Позичальнику поштового відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати, зазначеної на Вимозі позичальником при отриманні зазначеної Вимоги особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити Вимогу Позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання Позичальника або інших причин, Вимога ввважається врученою Позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Крім того, пунктом 6.1.10 Загальної частини Кредитних договорів передбачено, що в разі прострочення Позичальником строку повернення будь-якої частини Кредиту та/ або сплати процентів за його користування, не пізніше ніж через сім робочих днів після виникнення такого прострочення, надати Банку документи, що підтверджують фінансовий стан Позичальника або документи, що підтверджують причини, які об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань Позичальника за Договором. Станом на день подачі позовної заяви до суду дані документи не надані Позичальником до Банку. Відповідно до п. 3.1. Загальної частини Кредитного договору, при непогашені заборгованості Позичальника перед Банком в повному обсязі Банк звертає стягнення на майно та кошти Позичальника, відповідно до діючого законодавства. Згідно п. 10.1.1. Загальної частини Кредитних договорів, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником умов даного Договору, він зобов`язаний відшкодувати Банку заподіяні збитки. Завдані збитки Позичальник зобов`язується відшкодувати в повному обсязі понад неустойку, пеню і несе відповідальність за їх відшкодування всім належним йому майном. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. За заявою позичальника від 18.02.2020 р. до АТ «Правекс Банк» надав грошові кошти на рахунок № [NUMBER] (копія заяви Позичальника додається). Позичальник своїх боргових зобов`язань за кредитним договором № 041RPUА200490002 від 18.02.2020 р. не виконує. Станом на 30.07.2024 р. заборгованість [PERSON] перед АТ «Правекс Банк» становить 57 034 (п`ятдесят сім тисяч тридцять чотири) грн. 00 коп., з яких: - Заборгованість за кредитом - 38 088,76 грн.; - Заборгованість за відсотками - 18 945,24 грн. Розрахунок заборгованості, наданий Суду на дослідження Позивачем, є офіційним документом, що виготовляється уповноваженим працівником Банку у ліцензованому програмному забезпеченні, у якому вбачаються усі наявні на рахунку Клієнта кошти та фіксується їх розподіл на погашення заборгованості. Відповідно до Постанови Вінницького апеляційного суду від 15.09.2021 р. по справі № 136/1241/20, виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 р. по справі № 278/2177/15-ц, наявні 2 правові висновки колегії суддів зокрема, що наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України. А також, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року по справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 року по справі № 760/7792/14-ц. Правова позиція: Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковимдля виконання сторонами. Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитнимдоговором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитнимдоговоромзастосовуютьсяположенняпараграфа 1 («Позика»), якщоінше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що у сторони, яка порушила зобов`язання існує юридичний обов`язок припинити порушення та відшкодувати його наслідки таким чином, щоб, наскільки це можливо, відновити ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції». Крім того має існувати чіткий причинно-наслідковий зв`язок між матеріальною шкодою, яка вимагається заявником, і порушенням Конвенції (див. рішення у справі «Куріч та інші проти Словенії». Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. У статті 1073 ЦК України, визначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, 'їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну сумуна рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передба чених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказуна їїрахунок або видана їйуготівковій формі. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з 'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна Обухівському районному суду Київської області, у такому випадку суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України. Згідно з ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Згідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. АТ «ПРАВЕКС-БАНК» деталізуючи передбачене Конституцією України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист. Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 р. по справі № 9зп). Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Право на ефективний судовий захист закріплено у ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція). Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутисядо суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом п. 1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у ст. 6 Конвенції, передбачено право на справедливий суд (п. 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17.01.1970 р. та п.65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає, у першу чергу, те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 20 ЦК України вказано, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. На підставі вищевикладеного, АТ «ПРАВЕКС-БАНК» звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом, визначивши, що звернення до суду є способом захисту прав та інтересів передбачений законом. Згідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. 24.09.2024 р. представник АТ «Правекс банк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до [PERSON] , згідно трек-номер з сайту «АТ Укрпошта» 0209400093284, причиною невручення є: Відсутність адресата за вказаною адресою (копія досудової вимоги, копія опису вкладення у лист, копія чеку, витяг з сайту АТ «Укрпошта» додає). Представник АТ «Правекс банк» здійснив усі можливі заходи для належного повідомлення Відповідача. Частиною 2 статті 133 Цивільного Процесуального Кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, Закон розмежовує ставки судового збору за подання до адміністративного суду позовної заяви як за характером позовних вимог (майнові чи немаинові), так і за суб єктом, яким такий позов подається (суб`єктом владних повноважень, юридичною особою, фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем). Водночас, якщо для вимог майнового характеру Закон встановлює верхню і нижню межу розміру судового збору (мінімальний і максимальний). Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 176 Цивільного Процесуального Кодексу України вбачається, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, при подачі позову про стягнення заборгованості Кредитодавець сплатив судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., що підтверджується доданим платіжним дорученням. Щодо засвідчення копії документів: Зазначаємо наступне Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року). Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2018 по справі №761/5894/17 в якій Верховний Суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допускається надмірний формалізм при повернені позовної заяви (або залишаючи її без руху) з тих підстав, що стороною було подано саме прошитий пакет документів, а не поаркушно засвідчений, відповідно до вимог ДСТУ 4163-2003. Щодо вимог ДСТУ 4163-2003, станом на 01.09.2021 рік було скасовано їх чинність Наказом Державного підприємства "Український Науково-Дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" № 144 від 01.07.2020 р. На заміну ДСТУ 4163-2003 з 01.09.2021 року вступили в силу нові національні стандарти - ДСТУ 4163:2020, відповідно до Наказу Державного підприємства «Український Науково-Дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» № 144 від 01.07.2020 р. «Про прийняття та скасування національних стандартів». Відповідно до п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року). Згідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Зазначає, що всі наявні документи, що містяться АТ «ПРАВЕКС-БАНК» надано до суду в копіях. Згідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, зазначає, що відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися - відсутні так як не вживались з боку АТ «ПРАВЕКС-БАНК»; Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Аналізуючи норму п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, Позивач не повинен доводити, а він повинен підтвердити, що ним не подано іншого позову (зазначити в своїй позовній заяві). АТ «ПРАВЕКС-БАНК» вказує, що станом на час подання позовної заяви про стягнення заборгованості з [PERSON] до Обухівського районного суду Київської області не подано інших позовів до цього самого Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved