Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивач Товариство з\~обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №\~2948755 в сумі 25 964 грн, з яких 8000 грн 00 коп. заборгованість за основним боргом, 1980 грн заборгованість за відсотками, 15 984 грн заборгованість за пенею, а також про стягнення заборгованості за договором надання коштів у кредит №\~73419554 в розмірі 23 086 грн, з яких - 7000 грн. заборгованість за основним боргом, 1050 грн заборгованість за відсотками, 13 986 грн заборгованість за пенею, 1050 грн комісія за надання кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики №\~2948755. Відповідно до Договору факторингу № 14/06/21, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 2948755 від 26.06.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 34 до Договору факторингу №\~14/06/21 від 14.06.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 25964 грн, з яких 8000 грн 00 коп. заборгованість за основним боргом, 1980 грн заборгованість за відсотками, 15984 грн заборгованість за пенею. Зазначає, що крім того 11.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали договір позики №\~73419554. Відповідно до Договору факторингу № 14/06/21, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 73419554 від 11.10.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 44 до Договору факторингу №\~14/06/21 від 14.06.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 23 086 грн, з яких - 7000 грн. заборгованість за основним боргом, 1050 грн заборгованість за відсотками, 13 986 грн заборгованість за пенею, 1050 грн комісія за надання кредиту. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що всупереч умов договорів позики відповідач не виконав своїх зобов`язань. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» права грошової вимоги, здійснювалися безпосередньо Первісними кредиторами станом на день відступлення права вимоги. Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитних договорів в односторонньому порядку не змінювалися. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснював платежів для погашення існуючої заборгованості, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Суддя Козівського районного суду Тернопільської області ухвалою від 07.04.2025 у справі відкрив спрощене позовне провадження з викликом сторін, відповідачу наданий строк на подання відзиву на заявлену вимогу. Представник позивача у судове засідання не прибула, проте в позовній заяві зазначила, що просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та не заперечила щодо заочного ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] прибув у судове засідання, призначене на 09 год. 10 хв. 23.05.2025. Надав усні пояснення щодо визнання одержання ним кредиту, однак не конкретизував фактичних обставин укладення договорів та одержання кредитних коштів. Однак заяв про визнання позову не подавав. Водночас відповідач клопотав про відкладення судового розгляду з метою належної підготовки до розгляду справи. Суд задовільнив вказане клопотання та відклав судовий розгляд на 12 год. 00 хв. 20.06.2025. На судове засідання, призначене на 12 год. 00 хв. 20.06.2025 відповідач не прибув, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, клопотань, заяв не подавав. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі, і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Отже, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. 26.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 2948755, за умовами якого позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений в п.2.2 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.1 договору. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику, сплатити проценти від суми позики в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості згідно з п.1 договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах в строки/терміни, що визначені договором. Пунктом 2.2 та 2.3 вказаного договору визначено, що позика надається загальним строком на 30 днів з 26.06.2024 (дата надання позики). Відповідно до п.2.1 договору, сума (загальний розмір) позики становить 8000 грн 00 коп. 14.06.2021\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~ та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» уклали договір факторингу № 14/06/21 відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до додаткової угоди №\~41 від 08.10.2024 до згаданого договору факторингу № 14/06/21 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» сформовано Реєстр Боржників №\~34 від 08.10.2024 та Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 34 від «08» жовтня 2024 року за Договором Факторингу №\~14/06/21 від «14» червня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 34 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , в сумі 25964 грн, з яких 8000 грн 00 коп. заборгованість за основним боргом, 1980 грн заборгованість за відсотками, 15984 грн заборгованість за пенею. Також, 11.10.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] уклали договір позики №\~73419554, за умовами якого позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений в п.2.2.2. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.2.2.1 договору. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику, сплатити проценти від суми позики в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості згідно з п.2.1. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах в строки/терміни, що визначені договором. Пунктом 2.2. та 2.2.2. вказаного договору визначено, що позика надається загальним строком на 30 днів з 11.10.2024 (дата надання кредиту). Відповідно до п.2.2.1. договору, сума (загальний розмір) позики становить 7000 грн 00 коп. 14.06.2021 Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«1\~БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО\~НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ»\~ та Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до додаткової угоди № 48 від 21.02.2025 до згаданого договору факторингу № 14/06/21 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» сформовано Реєстр Боржників № 44 від 21.02.2025 та Акт прийому-передачі Реєстру Боржників № 44 від «21» лютого 2025 року за Договором Факторингу №14/06/21 від «14» червня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 44 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , в сумі 23 086 грн, з яких - 7000 грн. заборгованість за основним боргом, 1050 грн заборгованість за відсотками, 13986 грн заборгованість за пенею, 1050 грн комісія за надання кредиту. Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК\~України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Водночас, суд звертає увагу, що заміна кредитора у зобов`язанні не є беззаперечним підтвердженням того, що до позивача перейшло право вимоги саме на той розмір заборгованості, який зазначено у витязі із Реєстру боржників. За умовами вищевказаних договорів відповідач мав би отримувати кошти шляхом їх перерахування в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, проте матеріали позову не містять доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримував кредитні кошти у визначених договорами порядку та розмірах, як і інформації про суми їх повернення, строки повернення, які впливають на застосування процентної ставки, для того, щоб суд мав можливість дійти до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Тобто позивач не надав докази виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» умов договору позики № 2948755 від 26.06.2024 в частині передачі відповідачу як позичальнику грошових коштів у власність на умовах та на строк, зазначений у договорі, не надав докази виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» умов договору позики № 73419554 від 11.10.2024 в частині передачі відповідачу як позичальнику грошових коштів на умовах та на строк, зазначений у договорі. Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів та наявності в [PERSON] простроченої заборгованості у зв`язку з користуванням цими коштами. Позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу після укладення договору позики та кредитного договору було видано позику та кредит, саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в зазначених договорах не свідчить про отримання саме в цьому розмірі позики та кредиту відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договорах. Суду надано як докази, що підтверджують розмір заборгованості, документи, які не є документами первинного обліку та в яких зазначено суму заборгованості. Позивач надав суду розрахунки заборгованості [PERSON] , у яких лише вказано про наявність заборгованості за договором позики № 2948755 та за договором позики № 73419554, що складаються із основної суми, заборгованості за відсотками, заборгованості за пенею та заборгованість за комісією, а відтак суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, їх розмір, дати сплати позичальником кредиту, суми таких сплат, порядок нарахування процентів, ставку, яка застосовувалася при їх нарахуванні. Окрім цього, сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит та в позику. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13.05.2020, справа № 219/1704/17. В постанові у справі № 336/4796/18 від 20.05.2022 Верховний Суд зробив висновок про те, що надані документи, зокрема і розрахунок заборгованості за кредитним договором, не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2021 за результатами розгляду цивільної справи №\~554/4300/16-ц сформулював правову позицію про те, що за своїм змістом саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Зазначене вище узгоджується із правовим висновками, викладеним у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. Вирішуючи заяву відповідача, зроблену ним усно у судовому засіданні 23.05.2025, згідно з якою той вказав, що брав кредит, проте не деталізував ані фактичних обставин укладення договорів (якщо таки дійсно мали місце), ані фактичних обставин одержання ним кредитних коштів, суд дійшов таких висновків. У постановах Верховного Суду від 15.06.2020 у справі № 588/1311/17, від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19 сформульовано висновки про те, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Отже, встановивши відсутність законних підстав для задоволення позову, не підтвердженого належними та допустимими доказами, суд враховує наведені правові висновки Верховного Суду, не приймає часткове визнання відповідачем [PERSON] позову. Водночас суд, застосовуючи правову позицію, викладену у постанові ВС від 21.05.2022 в справі № 675/2136/19, бере до уваги, що у вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов визнання їх всіма учасниками справи та відсутності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, і що суди попередньої інстанції не перевірили зазначених третьою особою обставин та не встановили, чи визнання позову порушує/не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтак суд вважає, що визнання окремих неконкретизованих обставин позову відповідачем не звільняє позивача від їх доведення перед судом, що випливає з основних засад цивільного судочинства, а саме принципів диспозитивності та змагальності. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Суд вважає доведеним укладення договорів позики № 2948755 від 26.06.2024 та №\~73419554 від 11.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] . Вказані договори були укладені між кредитором та відповідачем у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18; від 09.09.2020 у справі № 732/670/19; від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 , від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19 і від 16.12.2020 у справі 561/77/19. При цьому, за умовами вищезгаданих Договорів факторингу, Клієнт мав зобов`язання передати Фактору документацію по Боржниках, зазначених у Реєстрі Боржників, що вказує на відсутність перешкод у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» в наданні до суду доказів на підтвердження розмірів отриманих відповідачем позик і наявності в [PERSON] простроченої заборгованості у зв`язку з невиконанням останнім зобов`язань як позичальника. Оскільки позивач не довів суду факт видачі коштів позичальнику відповідачу [PERSON] , суд вважає, що відсутні підстави вважати, що до позивача перейшло право вимоги за згаданими кредитним договором та за вищевказаним договором позики. Водночас суд не надає оцінки правовій природі договорів факторингу, оскільки вказані договори не визнавалися недійсними, вказані договори є чинними та обов`язковими для виконання сторонами, що його уклали. Зворотнього у межах цієї справи не встановлено. Доказів видачі кредитних коштів, доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, інформації чи емітувалась на ім`я відповідача платіжні картки № 5375-41хх-хххх-4874 та № 4441-11хх-хххх-5640, які зазначені в реквізитах позичальника як номери електронних платіжних засобів у договорах позики № 2948755 від 26.06.2024 та № 73419554 від 11.10.2024 , чи зараховувались на цю картку кошти та в якому розмірі, відомості про рух коштів по картковому рахунку, інформації про те, який номер телефону відповідача був фінансовим, первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення) суду не надані. Отже, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» не довело позов, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України). Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.08.2022 у справі №\~156/268/21. Більше того, у своїй позовній заяві до суду представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» просила розглянути справу у її відсутності та у призначені судом судові засідання не з`являлася, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляла. Відтак позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020, справа № 755/18920/18. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів факт надання відповідачу кредитних коштів за договором позики № 2948755 від 26.06.2024 та договором позики №\~73419554 від 11.10.2024, а також, відповідно, і користування ними, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов?язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судові витрати покладаються на позивача. Заходи забезпечення позову судом не вживалися.

Outcome: dismissed