Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~31.05.2025 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4688703, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 8000 гривень. Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 36 003,93 грн, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7995,60 грн, за нарахованими процентами у розмірі 24 008,33 грн, за штрафом у розмірі 4000 грн. В подальшому між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] . Таким чином представник позивача прохав суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №4688703 від 28.05.2024 року станом на 24.12.2024 року (дата переходу права вимоги) у розмірі 36 003,93 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 7995,60 гривень, заборгованості за нарахованими процентами відповідно до кредитного договору за ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом (547,5% річних) за період з 28.05.2024 року по 26.08.2024 року (включно) у розмірі 24 008,33 гривень, заборгованості за штрафом відповідно до кредитного договору у розмірі 4 000 гривень, а також судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01.04.2025 року справу передано за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23.04.2025 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. 01.05.2025 року від представника відповідача, адвоката Василець М. С., до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відсутні докази перерахування коштів відповідачу, зокрема відсутня виписка по кредитному рахунку. Також представник відповідача вказала, що стягнення штрафу у розмірі 4000 гривень не відповідає п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно якого в період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вказані витрати є завищеними, належним чином не обґрунтованими, та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Таким чином представник відповідача прохала суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, справу розглядати без участі відповідача та його представника (а. с. 79-81). 07.05.2025 року до суду від представника позивача Руденка К. В. надійшли додаткові пояснення у справі, згідно яких кредитні кошти було перераховані на банківську картку відповідача, емітовану АТ «Універсал Банк», у зв`язку з чим стороною позивача разом з позовною заявою було подано клопотання про витребування доказів. Щодо штрафу представник позивача вказав, що згідно Закону України «Про споживче кредитування» виключено п. 6-1 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» щодо звільнення споживачів від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань, а тому штрафи, нараховані первісним кредитором, підлягають сплаті відповідачем. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то вказані витрати є співмірними зі складністю справи, витраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг. Таким чином представник позивача прохав суд позов задовольнити, справу розглянути за відсутності представника ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (а. с. 85-91). 09.05.2025 року від представника відповідача, адвоката Василець М. С., до суду надійшли додаткові пояснення по справі, згідно яких у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів необхідно відмовити, оскільки докази про переказ коштів вже мають бути створені кредитором і саме сторона позивача повинна доводити обставини, на які посилається в позові. Також представник відповідача вказала, що кредитний договір був підписаний кредитодавцем власноручним підписом уповноваженої особи, водночас необхідно було накласти електронний цифровий підпис. Таким чином договір потрібно вважати неукладеним, оскільки не виконані умови Закону України «Про електронну комерцію». Також розмір заборгованості за відсотками є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності. Відповідач як пересічний споживач кредитних послуг не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ «Лінеура Україна», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Також несправедливим є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором. Таким чином представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 99-101). Представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» Руденко К. В. надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] та\~ його\~ представник,\~ адвокат Василець М. С., в судове засідання не з`явилися, у поданих письмових поясненнях прохали суд розглядати справу без їх участі, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що 28.05.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4688703 (а. с. 13-22). Відповідно до п.п. 1.2-1.3 Договору сума кредиту складає 8 000 гривень, строк кредитування 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,01% за кожен день користування кредитом та застосовується у разі якщо клієнт до 06.06.2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримує від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, у зв`язку з чим розмір процентів що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п. п. 1.4.1, 1.4.2 Договору). Орієнтовна реальна річна процентна ставка становить 17 484,08% за стандартною ставкою та 9 717,69 % за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки. Також зазначено орієнтовну загальну вартість кредиту 51 200 гривень (за стандартною ставкою за весь строк користування) та 50 008 гривень (за стандартною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки) (п. п. 1.5-1.6 Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору кредит надається шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами [NUMBER] . Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 99291. Також до договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договору та паспорт споживчого кредиту, що підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а. с. 23-26). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У пункті 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Нормами ч. ч. 3, 6, 12 ст. 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, спірний договір укладено відповідно до положень ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Укладання електронного договору та підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі №524/5556/19. Суд звертає увагу на те, що реквізити, які містяться в п. 10 Договору співпадають з реквізитами відповідача, що вказані в позовній заяві та заявах сторони відповідача, а тому можна дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання грошових коштів, зокрема, прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, електронну пошту, номер банківської картки для перерахування коштів. На підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу до суду надано довідку ТОВ «Пейтек» №20241227-1360 від 27.12.2024 року 28.05.2024 року, відповідно до якої було перераховано грошові кошти у розмірі 8000 гривень, маска картки [NUMBER] (а. с. 26). Як вбачається з відповіді АТ «Універсал Банк» №БТ/Е-5091 від 06.06.2025 року банківська картка № [NUMBER] була емітована банком на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Номер телефону на який відправлялась інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] (а. с. 114). Суду також надано виписку АТ «Універсал Банк» за рахунком № [NUMBER] , згідно якої 28.05.2024 року на рахунок відповідача зараховано 8 000 гривень (а. с. 115). Таким чином, на підтвердження факту отримання відповідачем у справі грошових коштів суду надано виписку з банківського рахунку, з якої можна встановити рух коштів за рахунком відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4688703 від 28.05.2024 року, виконаного ТОВ «Лінеура Україна» станом на 24.12.2024 року заборгованість за договором складає 36003,93 грн, з яких за тілом кредиту 7995,60 грн тіло кредиту, 24 008,33 грн заборгованість за відсотками, 4000 грн штрафних санкції (а. с. 27-31). 24.12.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» укладено договір факторингу №24/12/24 (а. с. 43-50). Як вбачається з витягу з реєстру боржників до вказаного договору факторингу №24/12/24 позивач отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4688703 у розмірі 36 000,93 гривень (а. с. 50). За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513, ст. 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази, не спростовані відповідачем, щодо укладення кредитного договору та отримання [PERSON] кредитних коштів у сумі 8000 гривень. Також стороною позивача надано докази на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором. Що стосується нарахованих відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.48 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №202/4494/16-ц від 31.10.2018, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За умовами укладеного кредитного договору сторонами погоджено: строк кредитування 360 днів та процентну ставку у розмірі 1,5% на день (стандартна процентна ставка). Отже, обґрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованими відповідно до погодженого строку кредитування. При цьому суд не бере до уваги твердження сторони позивача про те, що відповідач як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування, оскільки при укладенні кредитного договору відповідачу було надано інформацію у зрозумілій для нього формі у вигляді таблиці (паспорт споживчого кредиту) про суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни; орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Також сторона відповідача зазначає, що нарахування процентів та штрафу у розмірі 28 008,33 гривень не є співрозмірною сумі кредиту та встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, однак суд зазначає, що нараховані проценти у розмірі 24 008,33 гривень за своєю правовою природою насправді є платою за правомірне користування кредитними коштами та погоджені сторонами під час укладення договору. Відповідачем не надано суду власного розрахунку заборгованості на спростування доводів і розрахунку позивача щодо нарахованих процентів та відсоткової ставки за ними. Із вимогами про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами відповідач не звертався, а отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення такого договору відмовитися від нього без пояснення причин. Водночас суд не може погодитися із нарахуванням стороною позивача штрафних санкцій у розмірі 4 000 гривень. Відповідно до п. 6.4 кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язання щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 7-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. У випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон/обмежень) на нарахування штрафних санкцій штраф протягом періоду дії такого мораторія (заборони) не нараховується та клієнтом не сплачується. Нарахування штрафних санкцій відновлюється після скасування мораторіїв/обмежень (п. 6.5 кредитного договору). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, вимога про стягнення нарахованих стороною позивача штрафів у розмірі 4000 гривень до задоволення не підлягає. Таким чином позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 003,93 гривень, з яких тіло кредиту у розмірі 7 995,60 гривень та нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 24 008,33 гривень. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02.08.2024 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг №44, копію платіжної інструкції №1989 від 06.02.2025 року, копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №44 від 03.02.2025 року (а. с. 51-55). Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що справа є малозначною та не складною, а тому витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача. Водночас стороною відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявлено, вказано про необхідність відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.\~ За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог у розмірі 8889 гривень (позовні вимоги задоволено на 88,89 %). Також на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2153,27 гривень (2422,40*88,89%).

Outcome: partial