Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов вищевказаний позов [PERSON] до [PERSON] (Відповідач 1), [PERSON] (Відповідач 2), приватного нотаріуса Грищенко Світлани Григорівни (Відповідач 3) про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав. Позиція позивача. Позов обґрунтовано тим, що 30.06.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого нею у позику [PERSON] було передано грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США строком до 15.08.2017 року, що підтверджується розпискою. У строк, визначений договором, грошові кошти повернуті не були, у зв`язку із чим [PERSON] 03.10.2019 звернулась до суду з позовною заявою. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.09.2019 було відкрито провадження по справі №759/18295/19. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2024 в задоволенні позову було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2024 по справі №759/18295/19 була частково задоволена апеляційна скарга [PERSON] , рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2024 скасовано, позовні вимоги задоволено частково. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.12.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Сергія Бабенко, який діє в інтересах [PERSON] на постанову Київського апеляційного суду від 22.10.2024 по справі №759/18295/19. Для виконання судового рішення у примусовому порядку Святошинським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист від 02.12.2024. Постановою приватного виконавця Фесик М.О. від 09.12.2024 було відкрито виконавче провадження №76739721. У процесі примусового виконання судового рішення, була отримана інформація, що з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань по поверненню грошових коштів, як кредитором за кредитним договором, строк виконання яких вже настав та з метою невиконання судового рішення, [PERSON] переоформила право власності на належні їй об`єкти нерухомого майна на свого рідного брата [PERSON] , за договором дарування житлового будинку від 13.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Грищенко С.Г., зареєстрованим у реєстрі за №1363, та за договором дарування земельної ділянки від 13.07.2018, посвідченого приватним нотаріусом Грищенко С.Г., зареєстрованим у реєстрі за №1364. Така інформація була отримана приватним виконавцем 09.12.2024 та у цей день надана позивачу. Позивач вважає, що саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності щодо звернення до суду про визнання недійсними указаних договорів дарування. У позові вказано, що приватний нотаріус Грищенко С.Г., на підставі вказаних вище правочинів, прийняла такі рішення: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42043635 від 13.07.2018, та внесла запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27026668 про право власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею (кв.м): 76, житловою площею (кв.м): 39.3, літ. А-1, огорожа, 1, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1597777171225; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42045616 від 13.07.2018 та внесла запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27028575 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею (га): 0.3608, кадастровий номер: 7122510100:13:011:0033, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472148971225. Позивач зазначає, що такі правочини призвели до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок майна, яке належало [PERSON] (Відповідачу 1) - боржнику у виконавчому провадженні, та їх було вчинено 13.07.2018, тобто вже після настання строку повернення грошових коштів за договором позики. Також позивач звертає увагу, що набувачем об`єктів нерухомого майна за такими правочинами є рідний брат [PERSON] за договорами дарування, які не є оплатними. Позивач зазначає, що [PERSON] , не маючи іншого майна, на яке можна було б звернути стягнення з метою примусового виконання рішення суду, вчинила правочини на шкоду кредитору, маючи на меті ухилитися від виконання своїх зобов`язань по договору позики та рішення суду, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Позивач вважає, що оспорювані правочини мають всі ознаки фіктивності, а саме: 1. їх здійснено після настання строку виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань по договору позики; 2. укладено між пов`язаними особами - боржником [PERSON] та її рідним братом; 3. дії боржника унеможливлюють виконання рішення суду, що набрало законної сили. З посиланням на правові висновки Верховного Суду, позивач зазначає, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). Відтак позивач вважає, що договір дарування житлового будинку від 13.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Грищенко С.Г., зареєстрований у реєстрі №1363 та договір дарування земельної ділянки від 13.07.2018, посвідчений приватним нотаріусом Грищенко С.Г., зареєстрований у реєстрі №1364 мають усі ознаки фраудаторних правочинів. Позивач вважає свої права кредитора (стягувача) порушеними відповідачами і способом захисту своїх порушених прав обрала визнання оспорюваних правочинів недійсними та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, що тягне за собою відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом поновлення права власності відповідача [PERSON] на об`єкти нерухомого майна та визнання недійсними документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію прав. Позивач просить: - визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 13.07.2018, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Грищенко Світланою Григорівною, зареєстрований у реєстрі за №1363 (позовна вимога до відповідачів [PERSON] , [PERSON] ); - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42043635 від 13.07.2018, яке прийнято приватним нотаріусом Грищенко Світланою Григорівною, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27026668 про право власності за [PERSON] на житловий будинок, загальною площею (кв.м): 76, житловою площею (кв.м): 39.3, літ. А-1, огорожа, 1, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1597777171225 (позовна вимога до відповідачів [PERSON] , приватного нотаріуса Грищенко С.Г.); - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 13.07.2018, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Грищенко Світланою Григорівною, зареєстрований у реєстрі за №1364 (позовна вимога до відповідачів [PERSON] , [PERSON] )Я; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42045616 від 13.07.2018, яке прийнято приватним нотаріусом Грищенко Світланою Григорівною, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27028575 про право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею (га): 0.3608, кадастровий номер: 7122510100:13:011:0033, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472148971225 (позовна вимога до відповідачів [PERSON] , приватного нотаріуса Грищенко С.Г.); - стягнути з відповідачів судові витрати по справі, які складаються із судового збору 4844,80 грн, 20 000,00 витрат на професійну правничу допомогу. Позиція Відповідача - 2 [PERSON] . У встановлений судом строк представник Відповідача-2 [PERSON] адвокат Бабенко С.С. подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] категорично не погоджується з позовом [PERSON] , заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки такі вимоги позивача є безпідставними, недоведеними та такими, шо не підлягають задоволенню Відзив мотиваваний тим, що позивач помилково вважає, що [PERSON] було вчинено фраудаторні правочини, за якими було переоформлено право власності на належні їй об`єкти нерухомого майна на [PERSON] . З позовною заявою [PERSON] відповідач [PERSON] не погоджується з огляду на таке. На думку представника, договори дарування будинку та земельної ділянки від 13.07.2018 не мають жодної ознаки фіктивності, а позивач не довів того факту, що оскаржувані договори містять ознаки фраудаторності. [PERSON] є добросовісним набувачем житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Також представник заявляє про те, що позивач пропустила строки звернення до суду з позовом (строк позовної давності), а отже вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Уважаючи, що оспорювані договори не мають жодної ознаки фіктивності, Відповідач-2 звертає увагу суду на той факт, що на підставі оскаржуваних договорів право власності на належні [PERSON] земельну ділянку та житловий будинок були зареєстровані за новим власником [PERSON] у встановленому законом порядку. При цьому не було порушено жодної норми чинного на той час законодавства, самі правочини вчинено в письмовій формі, посвідчено нотаріусом, що повністю відповідає формі договору, встановленій законом. Крім цього, на момент укладення оспорюваних договорів були відсутні будь-які арешти на зазначене нерухоме майно або встановлені заборонена його відчуження. Після укладення вказаних договорів дарувальник припинив фактично володіти та користуватися об`єктами нерухомості, у той час як вказане нерухоме майно було фактично передано у власність та користування [PERSON] . Уважаючи, що позивач не довела того факту, що оскаржувані договори містять ознаки фраудаторності, представник відповідача зазаначає, що в якості наявності підстав для визнання оскаржуваних договорів фраудаторними, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що правочини були вчинені: - після настання строку виконання Відповідачем-1 своїх зобов`язань по договору позики; - між пов`язаними особами - боржником та її рідним братом; - у результаті чого дії боржника унеможливлюють виконання рішення суду, що набрало законної сили. У розрізі цих обставин представник відповідача звертає увагу на те, що [PERSON] не визнавала факту наявності будь-яких зобов`язань перед [PERSON] на всіх стадіях перебування справи №759/18295/19 в провадженні судів України. Зазначає, що станом на момент укладення оскаржуваних договорів жодного судового процесу між Позивачем та Відповідачем [PERSON] , жодного судового рішення, яке набрало законної сили, жодного відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з цього Відповідача-1 на користь Позивача, жодних зобов`язальних відносин між ними не існувало. Представник повідомляє суд, що наразі немає постанови приватного виконавця Фесик М.О., у провадженні якого перебуває виконавче провадження № 76739721, про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, що дає підстави стверджувати, шо укладення оскаржуваних правочинів жодним чином не унеможливлює виконання рішення суду, що набрало законної сили, адже виконавчі провадження не завершено, а тому рішення суду може бути виконане в будь-який момент за рахунок іншого майна відповідача [PERSON] . На підставі викладеного представник відповідача Скварського С.О. вважає, що оскаржувані правочини укладені з дотриманням вимог чинного законодавства, жодним чином не впливають на права та законні інтереси повивача та вчинені з метою настання юридичних наслідків, не направлені на уникнення виконання зобов`язань Відповідача-1 перед Позивачем. Щодо того, що [PERSON] є добросовісним набувачем житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , то звертає увагу суду на ту обставину, шо у своїй позовній заяві Позивач не наводить жодного аргументу та не надає жодного доказу на підтвердження того факту, шо Відповідач [PERSON] при укладенні оскаржуваних договорів діяв недобросовісно, його дії були неправомірними та такими, шо направлені не на реальне настання правових наслідків. Представник стверджує, що протягом майже 7 років [PERSON] залишається власником подарованого йому майна, не намагається його відчужити та будь-яким способом вивести його зі своєї власності, що ще раз, на думку Відповідача-2, підтверджує бажання у Відповідача-2 реального настання правових наслідків за вказаними вище правочинами. Звертає увагу суду на судову практику ЄСПЛ про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого Протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний"; "публічний" інтерес; чи, є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом. добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується». Вважає, шо позбавлення Відповідача -2 права власності на спірне майно призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. Щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, то Відповідач -2 зазначає, що позивач оскаржує договори дарування, які датовані 13.07.2018, однак з позовом про оскарженню вказаних правочинів та фактичне позбавлення права власності добросовісного набувача позивач звернулася лише в 2024 році, тобто з пропуском встановлених загальних строків звернення до суду. Вважає, що Позивач мала достатньо часу для того, щоб довідатися про порушення своїх права, просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності у цій справі та відмовити у задоволенні позову. Щодо судових витрат, Відповідач-2 вважає, що заявлений Позивачем розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн не підлягає задоволенню, та наводить розрахунок своїх витрат на правничу допомогуу розмірі орієнтовно 15 000,00 грн. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу. Позивач надав суду відповідь на відзив, у якому не погоджуєтьсмя з доводами Відповідача-2. Щодо позовної давності позивавч зазначає, що інформація про те, що [PERSON] на підставі договорів дарування переоформила право власності на належні їй об`єкти нерухомого майна на свого рідного брата [PERSON] - була отримана приватним виконавцем 09.12.2024 у межах виконавчого провадження, та у цей же день надана позивачу. Уважає, що саме з цієї дати розпочався перебіг позовної давності щодо звернення до суду про визнання недійсними указаних договорів дарування, а відтак позивач не пропустила строк звернення до суду. Відповідач-1, Відповідач -3 суду відзиви не надавали. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.12.2024 заяву [PERSON] про забезпечення позову до подачі позовної заяви \~задоволено. Накладено арешт на нерухоме спірне майно (будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] ), яке належить [PERSON] . У порядку\~зустрічного забезпечення\~зобов`язано\~заявницю [PERSON] у строк\~до\~31.01.2025 внести на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна) 20\~000,00 (двадцять тисяч) гривень. Постановою Черкаського апеляційного суду від 19.02.2025 ухвалу Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 19.12.2024 змінено, застосувавши заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо), а саме щодо житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . У решті ухвалу суду залишено без змін. Позивач [PERSON] у встановлений судом строк внесла на депозитний рахунок суду у порядку зустрічного забезпечення кошти у визначеній судом сумі у розмірі 20 000,00 грн. Ухвалою суду від 13.01.2025 позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Грищенко Світлани Григорівни, про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав була залишена без руху з наданням позивачу строку на виправлення її недоліків. Ухвалою суду від 17.01.2025 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.03.2025 справу призначено до судового розгляду. У судове засідання з`явилися представник позивача адвокат Король Д.В., представник відповідача [PERSON] адвокат Бабенко С.С., відповідач приватний нотаріус Грищенко С.Г. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно до суду не з`явилися. Заслухавши позиції учасників суд ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідачів, які повторно на виклик до суду не з`явилися. У судовому засіданні представник позивача адвокат Король Д.В. позов підтримав та просив його задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у його позовній заяві та відповіді на відзив. Представник Відповідача-2 [PERSON] адвокат Бабенко С.С. у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач приватний нотаріус Грищенко С.Г щодо задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки спірні правочини були укладені з дотриманням чинних норм законодавства. Зазначила, що [PERSON] , як власниця спірного нерухомого майна, будь-яких заборон стосовно відчуження цього майна не мала, а її чоловік завчасно посвідчив у нотаріуса в м. Києві дозвіл на таке віджудження. Також висловила позицію, що вона не є належним відповідачем у цій справі, а мала бути залучена до участі у справі як третя особа на стороні відповідача, без самостійних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третьої особи, суд установив таке. У матеріалах справи наявна копія розписки від 30.06.2017, за змістом якої [PERSON] позичила у [PERSON] грошову суму у розмірі 10 000 доларів США, яку зобов`язалася повернути до 15.08.2017. Згідно з договором дарування будинку від 13.07.2018 [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] . Цей договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Грищенко С.Г. Також, згідно з договором дарування земельної ділянки від 13.07.2018 [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,3608 для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Цей договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Грищенко С.Г. У пункті 6 обох вищевказаних договорів дарування зазначено, що від обдаровуваного не приховано обставин, які мають істотне значення, щодо вказаного будинку та земельної ділянки відсутні судові спори, внаслідок дарування будинку та земельної ділянки не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, житловий будинок, земельна ділянка під забороною (арештом) та в заставі, податковій заставі, не перебуває. Факт відсутності заборони відчуження зазначеного будинку та земельної ділянки підтверджується витягами, виданими приватним нотаріусом Грищенко С.Г. 13.07.2018. Згідно з повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00048423141 від 11.12.2024 та № 00048423149 від 11.12.2024, отриманими приватним виконавцем Фесик М.О., [PERSON] та [PERSON] є рідними братом та сестрою. Цей факт представник відповідача [PERSON] визнав. Зміна дошлюбного прізвища Відповідача-1 [PERSON] " [PERSON] " на " [PERSON] " підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00048423113 від 11.12.2024 та № 00048423093 від 11.12.2024. Відповідно до матеріалів справи 03.10.2019 [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 325 411,11 грн, мотивуючи свій позов тим, що вона на підставі договору позики 30.06.2017 позичила відповідачці гроші у розмірі 10 000,00 доларів США строком до 15.08.2017, які відповідачка не повернула. За указаною позовною заявою ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2019 було відкрито провадження у справі № 759/18295/19. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.01.2024 у справі №\~759/18295/19 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2024 рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25.01.2025 скасовано, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 440 651,63 грн. та судовий збір у розмірі 11 486,30 грн. Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Бабенка С.С. як представника [PERSON] на постанову Київського апеляційного суду від 22.10.2024 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 02.12.2024 Святошинським районним судом м. Києва [PERSON] було видано виконавчий лист у справі №759/18295/19 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 440 651,63 грн та судового збору у розмірі 11 486,30 грн. На підставі указаного виконавчого листа 09.11.2024 приватний виконавець Фесик М.О. відкрив виконавче провадження № 76739721. Інформаційною довідкою щодо відомостей Державного реєстру речових прав, отриманою 09.12.2024 приватним виконавцем Фесик М.О. у межах виконавчого провадження, підтверджується, що приватний нотаріус Грищенко С.Г. на підставі вищеуказаних правочинів прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42043635 від 13.07.2018 та внесла запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27026668 про право власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею (кв.м): 76, житловою площею (кв.м): 39.3, літ. А-1, огорожа, 1, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1597777171225. Також приватний нотаріус Грищенко С.Г. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42045616 від 13.07.2018 та внесла запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27028575 про право власності [PERSON] на земельну ділянку площею (га): 0.3608, кадастровий номер: 7122510100:13:011:0033, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1472148971225. Крім того, у вказаній інформаційній довідці також наявна інформація про те, що відповідач 2 [PERSON] 16.06.2021 на підставі іншого договору дарування також відчужила [PERSON] свій житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні сторони вказали, що обдарована [PERSON] є дочкою відповідачки [PERSON] . Вирішуючи вказаний спір по суті суд застосовує такі норми законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1, 2, 3, 6 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Судом встановлено, що Відповідач-1 [PERSON] (дарувальник), відчужила майно на підставі безвідплатного договору на користь свого рідного брата Відповідача-2 [PERSON] після укладання з Позивачкою договору позики на суму 10 000,00 доларів США, яку не повернула у визначений договором позики строк. Так, договір позики було укладено 30.06.2017 на строк до 15.08.2017. Не повернувши позичені кошти ні у зазначений строк, ні після цього, відповідачка-1 [PERSON] 13.07.2018 подарувала брату свій будинок. Посилання представника Відповідача-2 адвоката Бабенка С.С. у своєму відзиві на те, що відповідач [PERSON] не визнавала факту наявності будь-яких зобов`язань перед позивачкою [PERSON] , суд не бере до уваги, так як обставини укладання між [PERSON] та [PERSON] договору позики встановлені судовим рішенням у справі №759/18295/19 про стягнення коштів, а відтак у силу приписів ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Отже, суд виснує, що подарувавши рідному братові свій будинок у період наявності у неї зобов`язання перед позивачкою за договором позики на суму 10 000,00 доларів США, Відповідач-1 [PERSON] діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами стосовно кредитора, оскільки уклала договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Така свідома поведінка відповідача -1 [PERSON] не може залишати поза реакцією суду, оскільки це дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), наявні підстави для визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника. Вирішуючи це питання про наявність чи відсутність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, суд враховує, що: 1) відповідач [PERSON] відчужила нерухоме майно по [ADDRESS] у період наявності у неї зобов`язання перед позивачкою за договором позики на суму 10 000,00 доларів США; 2) після настання строку повернення позичених коштів Відповідач [PERSON] не повернула ці кошти навіть у частині; 3) майно було відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича (рідного брата); 4) після відчуження спірного майна Відповідач-1 [PERSON] на підставі договору дарування також відчужила [PERSON] своє нерухоме майно по [ADDRESS] , у результаті чого у Відповідача-1 відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором [PERSON] . На переконання суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на її майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності, та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства. Суд ураховує, що на момент здійснення безоплатного відчуження спірного майна кредитне зобов`язання вважалося простроченим, його належне виконання не відбулося, а отже виникло право вимоги до кредитора Верховний Суд у своїй постанові від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17 указав на те, що в обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому всі боржники мають добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Верховним Судом також було враховано, що зазначення позивачем певної правової норми, наведеної в обґрунтуванні позову, не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися під час вирішення спору, оскільки підставою позову визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у цьому випадку - укладення відповідачем договору з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. У справі, що розглядається, суд не погоджується з висновком позивача, що оспорювані правочини мають ознаки фіктивності. При фіктивному правочинові має бути відсутнім намір створити правові наслідки на момент його вчинення, і як наслідок неможливе виникнення будь-яких майнових наслідків (передача майна), оскільки такий правочин не може їх породжувати. Тлумачення статті 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У постанові КЦС ВС від 10.02.2021 у справі № 754/5841/17 Верховний суд виснував, що в разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Таких обставин у цій справі не встановлено. Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги позивача до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсними прав підлягають задоволенню. Суд визнає фраудаторними оспорювані договори дарування будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] , укладені 13.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] , та визнає їх недійсними як такі, що вчинені всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом на підставі статей 3, 13 ЦК України. Щодо позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасуваннярішення державного реєстратора. Рішення суду щодо недійсності правочину не зумовлює виникнення обов`язку скасування рішення про державну реєстрацію прававласності на відповідний об`єкт. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту у цьому випадку, оскільки за чинним Цивільним кодексом України право власності виникає з моменту його реєстрації. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16. Тому підлягають задоволенню позовні вимоги до [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42043635 від 13.07.2018, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27026668 про право власності за [PERSON] на житловий будинок; та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42045616 від 13.07.2018, відповідно до якого внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27028575 про право власності за [PERSON] на земельну ділянку. Щодо вирішення позову в частині вимог до приватного нотаріуса Грищенко С.Г. про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав, суд виходить з такого. У постанові від 19.01.2021 у справі № 227/5540/18 КЦС ВС обґрунтував, що нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між учасниками нотаріальної дії. Також у постанові КЦС ВС від 07.07.2021 у справі № 369/14294/17 зазначено, що державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно. У цій справі нотаріус, вчиняючи оспорювані реєстраційні дії, виконувала функції державного реєстратора. Державний реєстратор не є належним відповідачем у спорах про визнання незаконними та скасування реєстраційних дій. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 липня 2023 року по справі № 910/15792/20. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правова позиція ВП ВС у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Також ВП ВС наголосила, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Велика Палата Верховного Суду вказала, коли державний реєстратор може бути відповідачем: у випадку звернення особи з позовом до державного реєстратора про притягнення до відповідальності чи відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок неналежного виконання покладених на нього обов`язків із внесення записів до ЄДРПОУ, що не пов`язана з діями інших суб`єктів цивільних правовідносин. У справі, що розглядається, позивач не довела у чому саме полягало неналежне виконання приватним нотаріусом Грищенко С.Г. покладених на неї обов`язків при вчиненні реєстраційних дій. За таких обствин суд відмовляє позивачці у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до приватного нотаріуса Грищенко С.Г. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Грищенко Світлани Григорівни про визнання правочинів недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав - підлягає частковому задоволенню. У задоволенні позову [PERSON] до приватного нотаріуса Грищенко Світлани Григорівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав слід відмовити, оскільки такий відповідач є неналежним. Відповідно до частин 1, 2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються - на позивача. Отже сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн за двома немайновими позовними вимогами до приватного нотаріуса Грищенко С.Г. про скасування рішень про державну реєстрацію прав відшкодуванню не підлягає. Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн за двома немайновими позовними вимогами про визнання правочинів недійсними до [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню з відповідачів по 1211,20 грн з кожного. Суд не вирішує питання щодо відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представник позивача адвокат Король Д.В. під час судового розгляду до закінчення судових дебатів повідомив про наміри подати протягом п`яти днів після проголошення рішення відповідних документів на підтвердження понесення таких витрат. Щодо повернення позивачу коштів у розмірі 20 000,00 грн, сплачених нею на виконання ухвали суду від 19.12.2024 у порядку зустрічного забезпечення, то відповідно до приписів ч. 6 ст. 155 ЦПК України грошові кошти, внесені особою на депозитний рахунок суду з метою зустрічного забезпечення, підлягають поверненню особі, яка здійснила таке зустрічне забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили ухвалою суду про скасування зустрічного забезпечення позову. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 ЦПК України зустрічне забезпечення скасовується у випадку закриття провадження у справі з підстав, визначених пунктами 2, 5, 7, 8 частини першої статті 255 цього Кодексу, залишення позову без розгляду з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 257 цього Кодексу, або після набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову в повному обсязі, про що окремо зазначається в резолютивній частині відповідного судового рішення. Таким чином внесені позивачем кошти у розмірі 20 000,00 грн мають бути повернені позивачу після набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тому продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили вжиті постановою Черкаського апеляційного суду від 19.02.2025 заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо) обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо), а саме щодо житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] .

Outcome: partial