Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний Комфорт» (надалі за текстом - відповідач) про зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем не було надано відповіді на скару позивача, з огляду на що, позивач просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії, а саме, надати відповіді на скаргу. Відповідач вказує, що ним було надано відповідь на скаргу позивача. Ухвалою Суду від 30.11.2023 (суддя Якимець О.І.) відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 22.12.2023 до суду від відповідача надійшов відзив. Ухвалою суду від 22.12.2023 (суддя Якимець О.І.) закрито провадження у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 01.05.2025 скасовано ухвалу від 22.12.2023 та направлено справу для продовження розгляду. 18.11.2024 до суду від позивача надійшла заява про повернення судового збору, у зв`язку з закриття провадження у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюк В.В. Ухвалою Суду від 02.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. 28.04.2025 до суду від позивача надійшли пояснення. У судове засідання 25.06.2025 учасники судової справи не прибули. За змістом ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 25.06.2025 за відсутності учасників справи, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи. У судовому засіданні судом було прийнято, складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд встановив наступне. 05.10.2023 позивач звернувся до відповідача з Скаргою на службову бездіяльність та створення загроз життю і майну квартировласників (надалі за текстом - скарга), що підтверджується описом вкладення до листа та фіскальним чеком від 05.10.2023. У скарзі позивач просив: «Негайно доукомлектувати пожежні гідранти на поверхах пожежними рукавами й стволами, які мали бути на момент задачі/приймання будинку на баланс, але за нез`ясованих обставин вони безслідно зникли; надати належним чином завірені акти повірки/випробування внутрішньо-будинкових пожежних гідрантів.» 21.12.2023 відповідач направив позивачу відповідь на скаргу від 05.10.2023, що підтверджується описом вкладення до листа та фіскальним чеком від 21.12.2023. У відповіді відповідач вказав, зокрема, наступне: «1) Внутрішні пожежні кран-комплекти слід установлювати в доступних місцях. При ньому їх розміщення не повинно заважати евакуації людей. 2) Кожен пожежний кран-комплект має бути укомплектований пожежним рукавом однакового з ним діаметра та стволом, кнопкою дистанційного запуску пожежних насосів (за наявності таких насосів), а також важелем для полегшення відкривання вентиля. Елементи з`єднання пожежного крана, рукавів та ручного пожежного ствола мають бути однотипними. 3) Пожежний плоскоскладальний рукав необхідно утримувати сухим, складеним в «гармошку» або подвійну скатку, приєднаним до крана та ствола і не рідше одного разу на шість місяців розгортати та згортати наново. 4) Використання пожежних рукавів для господарських та інших потреб, не пов`язаних з пожежогасінням, не допускається. Таким чином, враховуючи топ факт, що станом па сьогоднішній день в місцях загального користування пожежні крани не обладнані пожежними рукавами, з метою забезпечення належної пожежної безпеки в багатоквартирному будинку. Товариством найближчим часом буде здійснено закупівлю відповідних пожежних рукавів та виконано доукомплектування пожежних крап-комплектів. І також повідомляємо, що Товариством здійснюється обслуговування протипожежної системи, що забезпечує її функціонування та можливість використання у випадку виникнення пожежі чи іншої надзвичайної ситуації.» Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Згідно ч. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Отже, законодавство України у будь-яких правовідносинах захищає права громадянина на інформацію, яка йому потрібна у повсякденному житті і тому інформація повинна надати особа (юридична особа), яка має таку інформацію. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень, а саме вказано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Отже, строк на надання відповіді на звернення починає обраховуватись з дня його надходження (отримання). Однак, в матеріалах справи відсутні докази, щодо обставин отримання / не отримання відповідачем скарги позивача (поза-як лист могло бути втрачено або не доставлено до відповідача з інших підстав), а тому, відсутня можливість перевірити обставини щодо дотримання відповідачем строків на надання позивачу відповіді на скаргу. За змістом положень ст. ст. 76 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Водночас, з позовною заявою до якої додано скаргу, представник відповідача ознайомився 18.12.2023 року, що підтверджується клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи від 18.12.2023. Отже, відповідач одержав/ознайомився з змістом скарги 18.12.2023, у встановлений законом спосіб - ознайомлення з матеріалами справи. У подальшому, відповідач 21.12.2023 надав позивачу відповідь на скаргу, тобто у строк встановлений Законом України «Про звернення громадян», а відтак доходить до висновку про залишення позову без задоволення. Доводи позивача про необгрунтованість відповіді на скаргу, суд відхиляє як безпідставні, адже, не може підміняти собою відповідача у правовідносинах, які склались між ними. При цьому, суд звертає увагу позивача, що останній, як споживач комунальних послуг, не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо належного надання комунальних послуг. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові, та разом з цим відмовляє у задоволенні заяви позивача про повернення судового збору.

Outcome: dismissed