Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Представник позивача\~ТзОВ «БРАЙТ\~ІНВЕСТМЕНТ» -\~Кириченко О.М.\~звернулася до\~суду із\~позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позов мотивований\~тим,\~що між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] 13.02.2020 року було укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0103/980/1419883/20. На підставі заяви банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного Договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), зокрема за Заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0103/980/1419883/20 від 13.02.2020 укладеними між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, але, у порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 46\~303,55 гривень, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30 237,91 гривень та заборгованість по відсотках в розмірі 16 065,64 гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що 13.02.2020\~року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0103/980/1419883/20. На підставі заяви банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб та надавши кредит відповідачу. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит, але, у порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 46\~303,55 гривень, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 30 237,91 гривень та заборгованість по відсотках в розмірі 16 065,64 гривень. 24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» та ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» було укладено Договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного Договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі портфеля заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), зокрема за Заявою-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0103/980/1419883/20 від 13.02.2020 укладеними між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані по справі докази, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи факт не виконання [PERSON] умов кредитного зобов`язання, а також те, що вона не подала до суду відзив на позовну заяву, чим не спростувала доводи представника позивача щодо заявлених позовних вимог, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованоті з відповідача підлягає до задоволення. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1-3\~статті 134 ЦПК України\~разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); \~\~\~ \~ \~ \~ \~2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); \~\~\~ \~ \~ \~ \~3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; \~\~\~ \~ \~ \~ \~4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц (провадження №61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Статтею 137 ЦПК України\~передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. При цьому, суд приходить до висновку, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, правовим позиціям Верховного Суду викладеним у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20,від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19). Судом встановлено, що 01.05.2023 між ТзОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» та Адвокатським бюро «Юлії Чміль» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 (а.с. 74-75). Також, 01.05.2023 року було укладено Додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 (а.с. 76-77), Акт про надання правової допомоги №07/03-25/05 до Договору про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 року (а.с. 78). Загальна вартість наданих послуг складає 8 500 гривень. У свою чергу, суд бере до уваги те, що дана справа не є складною, є типовою для представника позивача та не потребує значного проміжку часу для підготовки та подання позову, розмір витрат на оплату адвоката повинен бути співмірним із ціною позову, а тому суд приходить до висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 гривень є завищеною, яку слід зменшити до 5 000 гривень. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved