Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 08 квітня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: Приморська державна нотаріальна контора у місті Одеса про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої 24.05.2022 року він звернувся до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому, 12.03.2024 року його представник звернуся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак позивачу стало відомо, що за життя його мати [PERSON] склала заповіт на ім`я [PERSON] , який є рідним братом позивача. За заповітом [PERSON] є спадкоємцем наступного спадкового майна: квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] та банківських внесків. Позивач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, він як пенсіонер, є непрацездатним, а тому має право на спадкування частини спадкового майна, визначеного в заповіті. В той же час у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, які, на його думку, знаходяться у відповідача - [PERSON] . З причини відсутності оригіналів документів йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, про що державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Арабаджи К.Г. було постановлено відповідну постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії 12.03.2024 №276/02-14. Позивач стверджує, що намагався врегулювати спір в досудовому порядку та отримати від відповідача оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, проте відповідач відмовився їх надати, що стало підставою для звернення з позовом до суду. В зв`язку з чим, у позовній заяві позивач просить: 1. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] ; 2. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] ; 3. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту у РПВН 2767006; 4. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ; 5. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину транспортного засобу ВАЗ 71148ОЕ; 6. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/4 частину банківських внесків [PERSON] . Ухвалою суду від 09.04.2024 року справу прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання й витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса засвідчену належним чином копію спадкової справи №207Б/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 31 травня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , яким відповідач позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] придбані за його особисті грошові кошти, а депозитні гроші в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» є його, відповідача, особистою власністю, так як він ці кошти заробив під час роботи в Чорноморському морському пароплавстві та на морських судах іноземних компаній. Відповідач зазначив, що позивача не цікавило життя їх матері, від будь-якої допомоги матері, як то матеріальної так і моральної він самоусунувся. При цьому відповідач стверджує, що пропонував і пропонує позивачу укласти мирову угоду, за умовами якої визнати за ним, [PERSON] , право власності: на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] , грошові вклади в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» та на автомобіль ВАЗ 71148ОЕ. За позивачем [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS] ; на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , яка належить йому, відповідачу [PERSON] 17 червня 2024 року до суду надійшла витребувана спадкова справа. Ухвалою суду від 09.10.2024 року було витребувано у філії - Одеське обласне управління акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» інформацію про наявність вкладів (депозитів) [PERSON] , їх розмір разом з розміром відсотків, що наросли згідно ставки депозиту станом на день виконання ухвали суду. 05 лютого 2025 року до суду надійшла від представника [PERSON] заява про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 05.02.2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. 18 березня 2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. 11 червня 2025 року відповідачем подано до суду заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та надані пояснення в судовому засіданні. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву й письмових та усних поясненнях у судових засіданнях. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24.05.2022року (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] є його матір`ю, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Горбюро ЗАГСу м.Одеси (актовий запис №860) 12.04.1958 року (а.с.17) Із спадкової справи №207Б/2022 до майна [PERSON] померлої [INFO] , заведеної Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулися позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Горбюро ЗАГСу м.Одеси (актовий запис №2229) 17.10.1953 року. [PERSON] за життя, 21.12.2013 року, склала заповіт, яким на випадок її смерті зробила розпорядження: належні їй: квартиру [ADDRESS] ; квартиру [ADDRESS] ; вклад, що зберігається на депозитному рахунку № [NUMBER] в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» заповідала [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до стаття 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно з спадковою справою №207Б/2022 до майна [PERSON] померлої [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Відтак він має право на обов`язкову частку в спадковому майні: квартири [ADDRESS] ; квартири [ADDRESS] ; вкладі, що зберігається на депозитному рахунку № [NUMBER] в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України», які заповідала померла [PERSON] іншому спадкоємцю - [PERSON] , [INFO] . Між тим, постановою від 12.03.2024 за №276/02-14 державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Арабаджи К.Г. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що не було надано оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на майно, яке належало померлій. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд враховує, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, і позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, оскільки позбавлений реальної можливості оформити спадкове майно, однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту неможливості отримати дублікати правовстановлюючих документів у відповідних нотаріальних конторах та органах реєстрації, якими засвідчувалися та реєструвалися права власності на нерухоме та рухоме майно на ім`я спадкодавця [PERSON] . У суду відсутні докази звернення позивача до третьої особи - Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса з вимогою в рамках спадкової справи №207Б/2022 надати запити до відповідних установ, зокрема щодо грошових вкладів в Одеській філії ПАТ «Державний ощадний банк України» та органах МВС (сервісні центри) щодо реєстрації права власності на автомобіль ВАЗ 71148ОЕ. При цьому суд зауважує, що у даному випадку суд не може підміняти собою органи нотаріату. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті\~77\~та\~78 ЦПК України\~вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Згідно з ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, де позивач звернувся за захистом своїх прав,

Outcome: dismissed