Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Процесуальні дії по справі. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за змістом якого просить: - визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме житловий дубинок [ADDRESS] в порядку спадкування після матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 19.05.2025 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до відділу державної реєстрації та адміністрування управління Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Таращанської міської ради з метою отримання інформації, щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] . 19.05.2025 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до виконавчого комітету Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації, щодо зареєстрованих місць проживання [PERSON] та [PERSON] . 20.05.2025 на адресу суду від виконавчого комітету Таращанської міської ради надійшов лист, згідно якого встановлено, що зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . 27.05.2025 на адресу суду від Черняхівської селищної ради надійшли листи, згідно яких встановлено, що зареєстроване місце проживання [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та зареєстроване місце проживання [PERSON] [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 29.05.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 18.06.2025 року об 14:00 год. Одночасно п. 8 даної ухвали суд у порядку ст. 84 ЦПК України витребував у приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Наталії Володимирівни (адреса: вул. Володимирська, 14, с-ще Черняхів, Житомирський район, Житомирська область, 12301) копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . 13.06.2025 від приватного нотаріуса на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи №168/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину). Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина. До майна померлої приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. заведено спадкову справу №168/2019, за даними якої він є єдиним спадкоємцем як за заповітом, так і за законом, який прийняв спадщину після померлої матері. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Позивач доводить, що житловий будинок [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] (батька позивача), однак за життя не оформила своїх спадкових прав. Отже, позивач здійснити у позасудовому порядку захист своїх прав та оформити право власності на спадкове майно у інший спосіб не має можливості, що стало підставою звернення з цим позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 18.06.2025 на адресу суду надійшла заява відпозивача, за змістом якої просить справу розглядати у його відсутності. Позов підтримує та просить його задовольнити. 17.06.2025 та 18.06.2025 від відповідачів також надійшли заяви, у яких просять розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Надаючи оцінку заявам відповідачів суд встановив, що відповідачі визнають позовні вимоги. Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 49 цього кодексу, позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Встановивши, що заяви відповідачів не суперечить нормам законодавства, не порушують будь-чиї права та інтереси, суд приймає такі до розгляду. Зважаючи на визнання позову відповідачами суд з урахуванням норм ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. У судовому засіданні від 18.06.2025 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] у віці 63 років померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.03.2001 (а.с.9). Родинний зв`язок між померлою [PERSON] та [PERSON] (позивач) підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де в графі мати зазначено " [PERSON] " в графі батько " [PERSON] " (а.с.11). За даними копії експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз встановлено, що особові імена " [PERSON] " по батькові " [PERSON] " та " [PERSON] ", по батькові " [PERSON] ", є ідентичними (а.с.68 зворотна сторона). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на житловий будинок [ADDRESS] . За життя, 30.07.1998, [PERSON] уклала заповіт, яким усе належне їй на день смерті майно, заповіла своїм дітям [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (відповідачі) (а.с.13). До майна померлої [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В.заведено спадкову справу №168/2019. За даними спадкової справи встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] (позивач) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с.50). Від інших спадкоємців за заповітом [PERSON] (відповідач- [PERSON] (відповідач-2), [PERSON] (відповідач -3) мають місце заяви, за змістом яких повідомляють про свідоме неприйняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.52, 58,60 - звортна сторона). Відповідно до копії свідоцтва по смерть серії [NUMBER] від 18.11.1998 батько сторін (чоловік спадкодавця) [PERSON] помер [INFO] в с. Високе Черняхівського району Житомирської області (а.с.8). Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за параметрами запиту щодо наявності спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , наявна інформація про реєстрацію спадкової справи №168/2019 за номером у спадковому реєстрі 64767562 та свідоцтва про право на спадщину від 11.12.2024 за номером у спадковому реєстрі 73434514 (а.с. 43-44). 12.12.2024 постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В.у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно (а.с.21). Позивач доводить, що житловий будинок [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] (батька позивача) та володіла ним, однак за життя не оформила своїх спадкових прав. Факт належності вказаного житлового будинку [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] , яким вона володіла як спадкоємиця після смерті чоловіка, підтверджується довідкою (випискою з погосподарської книги про право власності, виданої Високівською сільською радою 16.09.2019 за №1442 про те, що згідно із записом в погосподарській книзі Високівської сільської ради №6, № об`єкту ПГО 01_0261_1 за 2016-2020 [PERSON] , який помер [INFO] є власником одного цілого житлового будинку із надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] (а.с.12), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 10.06.1951 (а.с.10), даними копії матеріалів спадкової справи №168/2019 за якими зареєстрованим місцем проживання за життя та на час смерті [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (а.с.49 зворотна сторона). Позивач, вказує на те, що він як спадкоємець не може в позасудовому порядку реалізувати свої спадкові права після померлої матері із-за відсутності необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Водночас статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК УРСР визначає, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно із ч.2. ст. 548 ЦК УРСР незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто законодавець видачу свідоцтва про право на спадщину будь-якими строками не обмежує. Аналогічні положення закріплені статтями 1217, 1261, 1268,1270 ЦК України, 2004 року. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС У №4 від 24.06.1983 року якщо у встановлений строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку на прийняття спадщини. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про власність" власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права позивача оформити спадщину у нотаріуса після смерті матері (спадкодавця), відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що [PERSON] за свого життя та на час відкриття спадщини, володіла на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Спадковий будинок не є самовільною забудовою. Враховуючи викладене, суд уважає, що спадковий житловий будинок увійшов до складу спадщини після смерті [PERSON] .. Як убачається з матеріалів справи позивач після смерті матері [PERSON] прийняв спадщину. Отже, оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на житловий будинок [ADDRESS] , а позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, вимога позивача про визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Оскільки спір виник не з протиправних дій відповідачів, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved