Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог та інших заяв по суті справи. Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що до 15.01.2015р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу у них (сторін) народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з часу фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, що мало місце у 2014 році, вони з відповідачем проживають окремо, а їхній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею (позивачкою). Саме з того часу відповідач [PERSON] не цікавиться життям сина, не телефонував і не приймав участі у його вихованні. Станом на час звернення з даним позовом до суду їхньому сину [PERSON] виповнилося дванадцять років, він не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Ще у 2014 році нею (позивачкою) було подано до відповідача позов про стягнення аліментів, від сплати яких такий ухилявся та не сплачував їх. Стверджує, що вона (позивачка) увесь той час проживала зі своїми батьками у власному будинку, нею дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення; між нею (позивачкою), дитиною та її батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я дитини задовільний. Вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача його батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому такий просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на наступні доводи: їхній з позивачкою спільний син [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає з матір`ю; протягом всього відокремленого проживання він (відповідач) старався завжди бути присутнім в житті сина, цікавитись його життям, підтримував його матеріально; твердження позивачки про те, що він (відповідач) не сплачував аліменти на утримання сина не відповідають дійсності; з часу ухвалення судового рішення про стягнення з нього (відповідача) аліментів він щомісячно намагався передавати позивачці кошти, а в подальшому сплачував такі на рахунок виконавчої служби; позивачка двічі відкликала виконавчий лист про стягнення аліментів, зокрема у березні 2015р. та в січні 2018р.; при цьому у січні 2018р. позивачка подала заяву про повернення їй виконавчого листа без виконання, про що державним виконавцем була винесена відповідна постанова від 31.01.2018р., будь-яких відміток про наявність заборгованості по аліментах за вказаним виконавчим листом немає; не відповідають дійсності і доводи позивачки про те, що протягом всього окремого проживання він (відповідач) не цікавився життям дитини, не виявляв бажання з ним спілкуватись та не приймав участі у його вихованні; після розірвання шлюбу він (відповідач) часто приходив до будинку, де проживала колишня дружина з сином і пробував провести час з дитиною, однак позивачка та його (відповідача) колишня теща знаходили відмовки, мовляв дитина спить, хворіє, чи боїться його (відповідача); вкрай рідко йому (відповідачу) вдавалося бачитись з сином; він (відповідач) часто передавав дитині через колишню тещу одяг та солодощі, але бували випадки, коли вона відмовлялася брати пакунки для дитини; в 2019р. він (відповідач) кілька разів провідував сина у с.Вощанці, привозив синові одяг та подарунки, однак зв`язку з тим, що йому не відчинили дверей, повісив пакунок з одягом на брамі; в 2019р. він (відповідач) купив сину на день народження телефон із встановленою новою сім-картою, бо хотів спілкуватись із сином, привіз даний телефон до будинку колишньої тещі та віддав їй такий; в подальшому, коли пробував додзвонитись до сина на вказаний номер, то він вже був не активний; він (відповідач) приїжджав до сина, постійно просив колишню тещу та колишню дружину про дозвіл поспілкуватися з ним, однак йому (відповідачу) було повідомлено, що дитини немає вдома; у 2020р. на день народження придбав синові велосипед, який віддав йому в його ж присутності та в присутності вітчима, але син не підійшов до нього (відповідача); в 2020р. купив синові і гіроскутер; в 2022р. знову приїжджав в с.Вощанці до будинку колишньої тещі, однак вона повідомила його (відповідача) про те, що колишня дружина з його сином [PERSON] проживають в будинку її другого чоловіка без вказівки на адресу; оскільки синові виповнилося 12 років, то шукав його в соцмережах, маючи намір хоча б у такий спосіб поспілкуватися з ним; по даний час йому (відповідачу) невідома адреса проживання його сина; на його (відповідача) переконання позивачка всіляко приховує сина від нього, не дозволяє спілкуватися з ним, налаштовує проти нього та залякує дитину ним; він (відповідач) ніколи не відмовлявся від спілкування зі своєю дитиною, хотів піклуватися сином, як батько брати участь в його житті, однак їх ізолювали один від одного його (відповідача) колишня дружина та її оточення; він (відповідач) двічі звертався до Служби в справах дітей Самбірської РДА із заявами про визначення графіку спілкування з дитиною та усунення перешкод в спілкуванні з нею; незважаючи на те, що розпорядженням голови Самбірської РДА №112 від 17.03.2015р. йому було визначено графік побачень із сином, позивачка часто відмовляла йому у таких побаченнях, а потім писала заяви, що він (відповідач) приїжджає не по графіку; він же (відповідач) розумів, що коли приїде у день, визначений у графіку, то колишня дружина знайде причини не дозволяти йому бачити сина, тому приїжджав не тільки за графіком, але й поза графіком, щоб хоча б так поспілкуватися із дитиною; між тим позивачка та її родичі продовжували налаштовувати сина проти нього, відтак вважав, що примусові побачення з ним будуть діяти на нього психотравмуюче, а тому старався приїжджати не так часто; він (відповідач) не згідний з даним позовом та не має наміру відмовлятися від своїх батьківських прав, а тому буде боротися за можливість бачитися з сином [PERSON] і брати участь у його житті; він (відповідач) вірить у те, що з часом син усе зрозуміє та вони зможуть налагодити стосунки. Також відповідач покликався на те, що позбавлення батьківських прав є винятком заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька, так і для дитини, та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Описані у позовній заяві фактичні обставини свідчать про те, що у даній ситуації з його (відповідача) сторони відсутнє винне ухилення батьком від виконання своїх обов`язків щодо участі у вихованні дитини. Перешкодою їх належному виконанню є поведінка як самої позивачки, так і подальші об`єктивні обставини, які ускладнюють налагодженню фізичного спілкування між батьком і дитиною. Розцінює даний позов як безпідставний, зважаючи на відсутність обставин, перелічених у ч.1 ст.164 СК України. ІІ. Позиція учасників справи. Сторона позивача - позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Стефанович Ю.М. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги з підстав та мотивів, що наведені у позовній заяві. Позивачка [PERSON] вважає, що відповідач [PERSON] з 2019р. свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини: [PERSON] , [INFO] , бо такий, на її (позивачки) переконання, тривалий період часу взагалі не цікавиться сином та не піклується ним, не приймає ніякої участі у житті дитини, його вихованні та навчанні. У відповідача відсутній батьківський вплив на дитину. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Мартин В.І. в судових засіданнях заперечували щодо задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав та мотивів, що викладені ними у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] ствердив, що бажає приймати участь у житті свого сина [PERSON] та попередньо вживав різні заходи з метою налагодження відносин та спілкування з ним, однак колишня дружина всілякими способами не надавала та дає йому такої можливості. У нього (відповідача) на даний час є інша сім`я, у нього народилась донька від другого шлюбу, однак він має бажання надавати допомогу та утримувати сина від першого шлюбу. Представник відповідача - адвокат Мартин В.І. зазначила, що на момент розлучення сторін, їхньому синові виповнилося лише два роки, відтак дитина у такому віці не може пам`ятати про обставини, про які він (син) розповідав в судовому засіданні та на які покликалась сторона позивача, зокрема про негативне ставлення його батька до матері. Сторона відповідача вважає, що такий світогляд дитини сформований виключно під впливом матері. Відповідач ніколи не був байдужий до свого сина, намагався з ним зустрічатись та спілкуватись, неодноразово звертався до служби у справах дітей з цього приводу, купляв та привозив дитині подарунки, чого не заперечує і сама дитина, на даний час відповідач надалі проявляє інтерес до сина. А будь-яких інших дій, в тому числі звернень до суду з приводу створюваних позивачкою перешкод у спілкуванні з сином, відповідач не вчиняв виключно в інтересах сина, якому не хотів робити «боляче». Жодної протиправної поведінки чи свідомого винного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідач не вчиняв та іншого стороною позивача не доведено. Також сторона відповідача покликалась на ту обставину, що дійсною причиною даного цивільного позову є зовсім інші обставини, аніж зазначені у позові, та про які сторона позивача спілкувалась з відповідачем на намагалась врегулювати з ним в позасудовому порядку. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - органу опіки та піклування Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, - Васьків І.І. в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухилянням від виконання своїх батьківських обов`язків. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Позивачка [PERSON] , будучи допитаною як свідок в судовому засіданні, пояснила наступне: відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться ні його станом здоров`я, ні успіхами у навчанні, своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього не виконує, матеріально його не забезпечує. Ще до 2019р. відповідач до дитини приїжджав та привозив подарунки, однак на підставі примусу. Бувало, що такий приїжджав до дитини у нетверезому стані, використовував в присутності сина нецензурну лексику, у присутності дитини «простягав до неї руки». З 2019р. відповідач до сина не приїжджає, не телефонує, ані в школі, ані на батьківських зборах у сина, який навчається вже в сьомому класі, - такий не був. Відповідач [PERSON] звертався в службу із заявою про визначення графіку побачень з сином, йому були визначені відповідні години для таких побачень, вона (позивачка) не чинила в цьому жодних перешкод, однак сама дитина не хотіла виходити до батька, а староста з цього приводу проводив бесіди з відповідачем. У період до 2019р. відповідач придбав сину велосипед. В 2022р. відповідач до сина не приїжджав. Твердження відповідача про те, що він купив синові телефон відповідають дійсності, однак дитина не хоче спілкуватися з ним. Відповідач платив аліменти по 318 грн. щомісяця, але вимагав чеки на підтвердження того, на що саме вона витрачає вказані грошові кошти, виражався з цього приводу до неї нецензурно, саме тому вона і забрала з примусового виконання виконавчий лист про стягнення аліментів. На даний час вона проживає з іншим чоловіком та не хоче, щоб її син [PERSON] мав обов`язок утримувати на старості відповідача [PERSON] . Допитаний з дотриманням порядку, передбаченого ст.232 ЦПК України, в присутності представника органу опіки та піклування, малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що давно бачився зі своїм батьком (відповідачем) [PERSON] ; батько до нього не приходить та не дзвонив до нього; ніхто не говорив йому, що батько хотів чи хоче з ним зустрітись; його ( [PERSON] ) в соціальних мережах немає; коли він ще був меншим, то батько привозив йому солодощі і вони бачились; згодом батько ще подарував йому велосипед, телефон та гіроскутер; він ( [PERSON] ) не міняв сім-карти у телефоні, який подарував йому батько, просто в той час у нього був інший телефон; він ( [PERSON] ) ображений на батька, бо той ображав його матір; на даний час він не хоче спілкуватись зі своїм батьком, бо вже має нового батька. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.10.2024р. залишено без руху позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 28.10.2024р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; залучено орган опіки та піклування Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області до участі у даній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 03.12.2024р. задоволено клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів, постановлено витребувати від органу опіки та піклування Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 21.01.2025р. закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Заслухавши пояснення учасників справи, пояснення дитини та свідка, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що батьком малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] , а його матір`ю - позивачка [PERSON] . Сторони по справі з 04.11.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.01.2015 року, ухваленим за результатами розгляду цивільної справи №452/1955/14-ц. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 04.08.2014 року у справі №452/1953/14-ц ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] (позивачки по справі) аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 318 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.07.2014р. і до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Копитко М.І. від 31.01.2018р., в межах ВП [NUMBER], виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , - повернуто стягувачу [PERSON] (позивачці), у зв`язку з її заявою з проханням повернути виконавчий лист без подальшого виконання. 20.10.2017р. позивачка ( [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано виконавчим комітетом Вощанської сільської ради Самбірського району Львівської області, про що було складено актовий запис за №3. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , де проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , вітчимом [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , [INFO] , є учнем 7 класу гімназії с.Вощанці Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області. Розпорядженням голови Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 17.03.2025р. №112 «Про участь [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] » визначено участь відповідача [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , жителя с.Вощанці Самбірського району Львівської області, зокрема встановлено йому дні та години бачення. У 2019р. відповідач [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Самбірської РДА у Львівській області і з заявою, у якій такий покликався на невиконання позивачкою розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 17.03.2025р. №112, яким йому попередньо визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , а також на постійні і тривалі заборони позивачки бачитись йому (відповідачу) із сином. На звернення відповідача, листом начальника служби у справах дітей Самбірської РДА Волошин Л. від 28.02.2019р. №01-07/91 йому повідомлено про необхідність дотримання графіку побачень із сином, визначеного розпорядженням голови Самбірської районної державної адміністрації Львівської області від 17.03.2025р. №112. Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області, відповідач [PERSON] характеризується з позитивної сторони. Такий користується авторитетом серед друзів та односельчан, за характером добрий, ввічливий, працьовитий, спокійний, дружелюбний, дисциплінований, товариський, скромний, готовий прийти на допомогу. В спілкуванні тактовний, врівноважений, в громадських місцях вміє керувати своїми емоціями. Порушення громадського порядку не допускає. Алкогольними напоями не зловживає. Скарг чи зауважень щодо його поведінки в старостинський округ не надходило. Рішенням виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 16.01.2025р. №7 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Рудківської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ». Після розірвання шлюбу між сторонами по справі існують неприязні, конфліктні відносини. При цьому, неактивна участь батька в спілкуванні з дитиною, не приділення з його боку достатньої уваги та турботи дитині викликана, на переконання суду, тривалими напруженими особистими відносинами між сторонами (батьками дітей), створенням сторонами інших сімей, проживанням відповідача окремо від дитини, проживанням позивачки та дитиною сторін протягом певного періоду часу з іншим чоловіком. V. Застосоване законодавство та висновки суду. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Необхідно зазначити, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків» має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». За положенням частини шостої ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дітей. Приймаючи рішення у даній справі, суд приходить до переконання, що стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача [PERSON] відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Сторона позивача, як вважає суд, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ним від виконання батьківських обов`язків відносно дитини або про порушення відповідачем прав дитини. Судом не встановлено протиправної поведінки батька відносно дитини, які б давали підстави для висновку про негативний та шкідливий вплив відповідача на сина, тоді як позбавлення дитини спорідненості з батьком матиме негативний вплив на нормальний, гармонійний, всебічний розвиток дитини та її самоусвідомлення. Також суд встановив, що батько дитини - відповідач [PERSON] бажає виконувати свої батьківські обов`язки та заперечує щодо позбавлення батьківських прав, що вбачається із відзиву на позов та пояснень останнього, безпосередньо наданих ним у судовому засіданні. З приводу пояснень дитини щодо її негативного відношення до батька - [PERSON] , наданих в судовому засіданні, то приймаючи до уваги встановлені судом обставини, з урахуванням довготривалих неприязних та конфліктних відносин між сторонами по справі (батьками дітей), що є очевидним фактом, а неприязні стосунки між сторонами не сприяють здійсненню відповідачем в повній мірі його батьківських прав та виконанню батьківських обов`язків, а також ту обставину, що син сторін по справі - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що на даний час він не хоче спілкуватись зі своїм батьком, бо вже має нового батька, який з ними (позивачкою та дитиною) постійно проживає, суд розцінює зазначені пояснення дитини як такі, що могли бути попередньо сформовані з урахуванням спільного тривалого проживання дитини з матір`ю, з якою дитина психоемоційно зближена, а відтак, зазначені пояснення, на переконання суду, можуть не відповідати вцілому дійсній волі дитини. Також суд не приймає до уваги доводи сторони позивача в тій частині, що відповідач [PERSON] ухилявся від сплати аліментів, оскільки судом встановлено, що постановою державного виконавця Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Копитко М.І. від 31.01.2018р., в межах ВП [NUMBER], виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , - повернуто стягувачу [PERSON] (позивачці), у зв`язку з її заявою з проханням повернути виконавчий лист без подальшого виконання. Зазначені обставини позивачка [PERSON] підтвердила в судовому засіданні. Оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, тому погіршення особистих стосунків між батьками дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, суд звертає увагу на те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькові щодо дітей на їх виховання, захист їхніх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, - є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи стороною позивача не доведено. Таким чином, судом не було встановлено, що відповідач [PERSON] є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та відсутні докази, які б безспірно свідчили про винне умисне ухилення відповідачем [PERSON] від виконання обов`язків відносно дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини, затверджений рішенням виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області від 16.01.2025р. №7 не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Крім того, суд не приймає до уваги зазначений висновок з тих підстав, що такий висновок, на переконання суду, носить формальний характер, наданий без об`єктивного дослідження всіх обставин та наданий без достатнього обґрунтування. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який за обставин, що склались, застосовувати не можна. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Відмовляючи в задоволенні даного позову, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу [PERSON] щодо необхідності належного та відповідального ставлення до виховання сина [PERSON] та до виконання батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК). Оскільки в позові позивачки [PERSON] судом відмовлено, то понесені нею судові витрати покладаються на неї та не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed