Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, яку обґрунтував тим, що 24 жовтня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22035000202331. Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 86\~839,62 гривень. Строк кредитування 36 місяців з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 24 жовтня 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001 % річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0 % річних. Одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з «Уніка Життя» договір добровільного страхування життя від 24 жовтня 2019 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 10\~930,86 гривень. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і зарахував на банківський поточний рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 86\~839,62 гривень, з яких сплатив на рахунок «Уніка Життя» страховий платіж від імені [PERSON] в сумі 10\~930,86 гривень. У подальшому [PERSON] виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. Згідно виписок по рахунку [PERSON] , за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту січня 2025 року, [PERSON] сплатила банку лише 117\~108,05 гривень. Останній платіж проведено 25 липня 2022 року. Строк повернення всієї суми отриманого кредиту та сплати всіх нарахованих банком платежів за кредитом мав остаточно спливати в погоджену сторонами кінцеву дату повернення кредиту, а саме 24 жовтня 2022 року. Так, кінцевий розмір заборгованості [PERSON] зі сплати комісії по данному кредитному договору сформувався остаточно саме в день закінчення строку кредитування, що був встановлений кредитним договором 24 жовтня 2022 року. Після 24 жовтня 2022 року банк не здійснював нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту та не нараховував штрафні санкції. Так, 25 травня 2023 року сформувалася наступна заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором: 28\~461,91 гривень залишок простроченного кредиту; 3\~209,54 гривень залишок прострочених комісій, що разом склала 31\~671,45 гривень. 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладеий договір факторингу № 11/04/24. Також АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований реєстр боржників і акт приймання-передачі прав вимоги. Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» набув право вимоги до боржника за кредитними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22035000202331 від 24 жовтня 2019 року. Згідно з розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 22035000202331 від 24 жовтня 2019 року, сформованої АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 10 квітня 2024 року заборгованість [PERSON] становить 31\~671,45 гривень, з яких: 28\~461,91 гривень залишок простроченного кредиту; 3\~209,54 гривень залишок прострочених комісій. Всі нарахування, що відбулися до дати отримання ТОВ «Санфорд Капітал» права грошової вимоги, здійснювалися безпосередньо АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на день відступлення права вимоги 11 квітня 2024 року. ТОВ «Санфорд Капітал»» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просив суд стягнути вказані суми та понесені позивачем судові витрати з відповідача, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справ. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Представник позивача Маслюженко М.П. в судове засідання не з`явився, однак, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить суд розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, тому суд на підставі ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Cуд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 жовтня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22035000202331. Кредитний договір був підписаний позичальником власноручно (а.с. 26). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1.1., 1.2. Кредитного договору банк зобов?язується надати Клієнту грошові кошти (Кредит) у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 86 839,62 гривень, а Клієнт зобов?язується повернути наданий Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках і виконати зобов?язання за договором у повному обсязі. Відповідно до умов Кредитного договору - п.1.4. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок Клієнта, що відкритий у АТ «Банк Кредит Дніпро». \~ \~ \~ \~У п.1.2. Кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 36 місяці з дня укладення договору, а кінцевою датою повернення кредиту є 24/10/2022 року. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56,0% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту погоджена Сторонами у відсотках від суми Кредиту і її розмір також встановлений даним пунктом. Одночасно з укладенням кредитного договору клієнт уклав з «Уніка Життя» договір добровільного страхування життя від 24 жовтня 2019 року. Розмір страхового платежу за цим договором страхування становить 10\~930,86 гривень (а.с. 24-25). У подальшому [PERSON] виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту та оплати нарахованих комісій лише частково. Згідно виписок по рахунку [PERSON] , за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту січня 2025 року, [PERSON] сплатила банку лише 117\~108,05 гривень. Останній платіж проведено 25 липня 2022 року. Станом на 25 травня 2023 року у [PERSON] перед АТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором № 22035000202331 від 24 жовтня 2019 виникла заборгованість у розмірі 31\~671,45 гривень, що складається з: 28\~461,91 гривень залишок простроченного кредиту; 3\~209,54 гривень залишок прострочених комісій, що разом склала 31\~671,45 гривень (а.с. 42-42-43). 11 квітня 2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» був укладеий договір факторингу № 11/04/24. Відповідно до п.1.1 Договору факторингу, на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до гл. 73 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає Факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами (Портфель Заборгованості) відповідно до реєстру боржників згідно додатку 1. Також АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Санфорд Капітал» підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований реєстр боржників і акт приймання-передачі прав вимоги. Таким чином, ТОВ «Санфорд Капітал» набув право вимоги до боржника за кредитними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22035000202331 від 24 жовтня 2019 року. Станом на дату звернення до суду, розмір заборгованості відповідачки за Кредитним договором становить 31\~671,45 гривень, з яких: 28\~461,91 гривень залишок простроченного кредиту; 3\~209,54 гривень залишок прострочених комісій. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Згідно ст. 256 ЦК України визначено поняття позовної давності строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). \~Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В даному випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 07.09.2022 року в справі № 679/1136/21 суд дійшов до наступних правових висновків: «виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Так, перебіг строку почався після скасування карантину 01 липня 2023 року, а позивач звернувся із даним позовом у червні 2024 року, тобто в межах трирічного строку, а тому Товариством строк не було пропущено. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Факт укладення договору кредиту, отримання відповідачкою коштів та наявності заборгованості за кредитом підтверджується наявними у справі доказами. Зокрема, ордером розпорядження про видачу кредиту. Згідно виписки по рахунку вбачається, що останній платіж здійснений відповідачкою 25 липня 2022 року. Оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кредитні кошти на час звернення до суду Товариству не повернуті, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у сумі 31\~671,45 гривень, з яких: 28\~461,91 гривень залишок простроченного кредиту; 3\~209,54 гривень залишок прострочених комісій, підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідачкою наявна сума заборгованості належними доказами не спростована та останньою не заперечувалась. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] має грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що вона не виконала своє зобов`язання, тобто порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Крім того, з позовної заяви вбачається, що Товариством була заявлена вимог про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7\~200,00 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3. ст. 133 ЦПК України). Положеннями частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. \~З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Санфорд Капітал» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (Об`єднання) був укладений договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року (а.с. 11-14). Згідно із п. 1.1 вказаного договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов даного Договору, правничу допомогу, у відповідності до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду. Відповідно до п.3.2. цього договору, сума гонорару за надання послуг, визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг. Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу. Враховуючи норми чинного законодавства, умови договору про надання правничої допомоги від 01 квітня 2024 року, ТОВ «Санфорд Капітал» на підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу із позовною заявою було подано до суду, а саме копію Договору про надання правничої допомоги № 01/04 від 01 квітня 2024 року, копію Акту приймання-передачі наданих послуг з правничої допомоги № 2 від 10 травня 2024 року, згідно якого загальна сума правничої допомоги становить 7\~200,00 гривень. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, суд вважає, що позивачем належними доказами підтверджена витрати на правничу допомогу, які пов`язані із розглядом даної справи, будь-яких заперечень від відповідачки та її представника на вказану суму не надходило, а тому її слід стягнути з [PERSON] на користь позивача. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу слід визнати обґрунтованими та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 31\~671,45 гривень, а також правнича допомога у розмірі 7\~200,00 гривень. Також, згідно вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved