Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

В квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні - транспортному засобі PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та визнання за нею права власності на частки даного транспортного засобу із виплатою відповідачу компенсації вартості її частки у розмірі 38 335 грн. 75 коп. В обгрунтування позову вказує, що вона перебувала із [PERSON] у шлюбі з 23.01.2004 року, про що свідчить свідоцтво про одруження видане виконкомом Вінницько-хутірської сільської ради, актовий запис №2, під час якого набули у спільну сумісну власність транспортний засіб PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина на вищевказаний автомобіль. Позивачці [PERSON] , як дружині померлого, в спільному сумісному майні подружжя на праві власності належить частки автомобіля PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, відповідно до свідоцтва про право власності від 14.10.2023 року, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., реєстраційний №3148, спадкова справа №12/2023. Крім того, [PERSON] , як дружині спадкоємиці першої черги, на праві власності належить частки зазначеного автомобіля , як спадщини в частці (в цілому частки), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.10.2023 року, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., реєстраційний №3148, спадкова справа №12/2023. На решту частки від частки спадкового майна автомобіля, свідоцтво про право на спадщину не видано. Таким чином, належна позивачу [PERSON] на праві власності частка в спадковому автомобілі складає , на решту частки спадкодавець, не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить припинити право власності [PERSON] на частки автомобіля PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності на частку вищевказаного автомобіля. 10 вересня 2024 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкської області було відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі, призначено підготовче судове засідання. 04 лютого 2025 року ухвалою Умансього міськрайонного суду підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не зявились. На адресу суду надійшла заява від представника позивача, у якій просить провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задоволити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання відповідач не з`явилася, причини неявки невідомі, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду відповідач не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала. Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Суд у судовому засіданні, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, враховуючи наявність підстав, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи відзив на позовну заяву, заяви, клопотання сторін, в межах позовних вимог та відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України\~визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимогЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до частини 1\~статті 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , 23.01.2004 року уклали шлюб, актовий запис №2 про що свідчить копія свідоцтва про одруження видане виконкомом Вінницько-хутірської сільської ради Вінницького району, Вінницької області. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] придбаний автомобіль PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] який був зареєстрований за [PERSON] 28.12.2012 року, в подальшому 08.01.2013 року громадянином [PERSON] було здійснено перереєстрацію транспортного засобу у зв`язку у із переобладнанням для роботи на газовому пальному, в результаті чого було видане свідоцтво на транспортний засіб [NUMBER] . [PERSON] є тим із подружжя, яка пережила чоловіка [PERSON] , і їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на автомобіль PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, відповідно до свідоцтва про право власності від 14.10.2023 року, видане приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кравцовою О.М., реєстраційний №3148, спадкова справа №12/2023. Спадкоємицею майна після смерті [PERSON] який помер [INFO] , є його донька [PERSON] у розмірі частки, проте вона свідоцтва про право на спадщину за законом не отримувала. Позивач [PERSON] вважає, що автомобіль PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] повністю повинен залишитись у її власності, при цьому вона сплатить ринкову вартість частки автомобіля відповідачці [PERSON] . Відповідно до наданого [PERSON] звіту №01/12 про оцінку транспортного засобу від 14.12.2023 року, ринкова (оціночна) вартість автомобіля PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , складає 153\~343,00 грн. Відповідно, належні ій частки автомобіля в грошовому виразі складають 115\~007, 25 грн., частка відповідачки складає 38\~335,75 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить припинити право власності [PERSON] на частки автомобіля PEUGEOT модель EXPERT, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Визнати за [PERSON] право власності на частку вищевказаного автомобіля. 06.02.2025 року позивачем було внесено на депозитний рахунок Уманського міськрайонного суду Черкаської області вартість частки автомобіля що складає 38\~335 грн. 75 коп. (тридцять вісім тисяч триста тридцять п`ять гривень сімдесят п`ять копіок), що підтверджується копією квитанції АТ КБ «Приват Банк» від 06.02.2025 року За змістом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма закріплена встатті 321 ЦК Українита зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно достатті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтями 1216,1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст.\~1296\~ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (висновок Верховного Суду у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц). Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Згідно з ч. 1-3\~ст. 368 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті 6 ст.\~3\~ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення права на частку у спільному майні інших співвласників та отримання ними грошової компенсації вартості частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу). Згідно з ч. 2\~ст. 183 ЦК України\~неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тобто, якщо втрачається цільове призначення речі, то вона є неподільною. Серед прикладів неподільних речей\~транспортні засоби, побутова техніка тощо. Така річ або продається і поділу підлягають отримані за неї гроші, або річ зберігається за одним з власників із наданням іншим грошової або іншої компенсації. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ч.1\~ст. 365 ЦК України). Аналіз положень ч. 1\~ст. 365 ЦК України\~дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п. 1-3 ч. 1 цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15 та від 14 травня 2021 року у справі № 344/120/16-ц. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини 1\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини 1\~статті 365 ЦК України\~(«таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи. Ч. 2\~ст. 365 ЦК України\~визначено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність умови визначеної ч. 2\~ст. 365 ЦК України\~дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Для уникнення правової невизначеності судам доцільно одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні задовольняти й вимогу про визнання права власності на таку частку за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки. Такий висновок зробила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, забезпечуючи єдність судової практики (постанова від 9 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21). Транспортний засіб у розумінні ч. 2\~ст. 183 ЦК України\~є неподільною є річчю, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, надання одному із співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності є неможливим. За змістом вищенаведеної норми така річ як автомобіль зберігається за одним з власників із наданням іншим грошової або іншої компенсації. Вирішення спору зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме виплату одному із них компенсації іншим співвласникам і про гарантії їх отримання. Якщо одна із сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Таким чином, суд вважає, що припинення права власності шляхом виплати грошової компенсації жодним чином не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача по справі, оскільки спірний автомобіль є неподільним, спільне одночасне володіння транспортним засобом двома співвласниками є неможливим, а припинення права на частку із виплатою компенсації її вартості не спричинить істотної шкоди її інтересам, вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Судові витрати, згідно зі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України. Крім того, відповідно до ст. 133 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненюю витрати на проведення експертної оцінки транспортного засобу у ромірі 800 грн. (вісімсот гривень). Позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень. Проте, станом на момент винесення рішення, позивач та її представник не надали суду доказів, які б підтверджували факт надання послуг адвоката. Отже, позивач належно не підтвердила вартість послуг адвоката з надання правничої допомоги, як того вимагає частина третя статті 137 ЦПК України. Тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000 гривень. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.04.2021 року у справі №161/20630/18. На підставі викладеного,

Outcome: approved