Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

16.06.2026 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] у селі Золоте Поле, Кіровського району, Автономної Республіки Крим, яке є тимчасово окупованою територією України. Заяву обґрунтовує наступним чином. Батько заявника [PERSON] помер [INFO] у селі Золоте Поле, Кіровського району, Автономної Республіки Крим, яке є тимчасово окупованою територією України. Реалізувати свідоцтво про смерть, видане на тимчасово окупованій території України він не може, оскільки воно не має юридичної сили на території України. Встановлення факту смерті у судовому порядку потрібно йому для державної реєстрації смерті особи, згідно чинного законодавства України. Ухвалою суду від 24.06.2025 року відкрито провадження у справі. Заявник у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про її задоволення за наступних підстав. За правилами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до\~ст.\~317\~ЦПК України\~заява про\~встановлення факту\~народження особи\~на території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~може бути\~подана батьками\~або одним\~з них,\~їхніми представниками,\~членами сім`ї,\~опікуном,\~піклувальником,\~особою,\~яка утримує\~та виховує\~дитину,\~або іншими\~законними представниками\~дитини до\~будь-якого\~місцевого суду\~України,\~що здійснює\~правосуддя,\~незалежно від\~місця проживання\~(перебування)\~заявника. Заява\~про встановлення\~факту смерті\~особи на\~території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~може бути\~подана членами\~сім`ї померлого,\~їхніми представниками\~або іншими\~заінтересованими особами\~(якщо\~встановлення факту\~смерті особи\~впливає на\~їхні права,\~обов`язки чи\~законні інтереси)\~до будь-якого\~місцевого суду\~України,\~що здійснює\~правосуддя,\~незалежно від\~місця проживання\~(перебування)\~заявника. Справи\~про встановлення\~факту народження\~або смерті\~особи на\~території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~розглядаються невідкладно\~з дня\~надходження відповідної\~заяви до\~суду. Ухвалене\~судом рішення\~у справах\~про встановлення\~факту народження\~або смерті\~особи на\~території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~підлягає негайному\~виконанню. Рішення\~у справах\~про встановлення\~факту народження\~або смерті\~особи на\~території,\~на якій\~введено воєнний\~чи надзвичайний\~стан,\~або на\~тимчасово окупованій\~території України,\~визначеній такою\~відповідно до\~законодавства,\~може бути\~оскаржено в\~загальному порядку,\~встановленому цим\~Кодексом.\~Оскарження рішення\~не зупиняє\~його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. У відповідності до положень ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Як встановлено судом та підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , [PERSON] є батьком [PERSON] . Заявнику незаконно утвореними на тимчасово окупованій території України формуваннями видано медичну довідку про причини смерті, в якій зазначено, що [PERSON] помер [INFO] . Також, заявнику незаконно утвореними на тимчасово окупованій території України формуваннями видано так зване свідоцтво про смерть, у якому зазначено, що смерть [PERSON] , [INFO] , настала [INFO] у селі Золоте Поле, Кіровського району, Автономної Республіки Крим. Постановою Верховної ради № 1352-VIII від 12.05.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя» в Автономній Республіці Крим перейменовано Кіровський район на Іслямтерецький. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996, параграф 45), ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016, §142). Оцінюючи у сукупності надані докази, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] з метою забезпечення його права на отримання свідоцтва про смерть батька, відповідно до норм чинного законодавства України, з тим, щоб реалізувати цивільне право. Відповідно до правил ст.\~317, п. 8 ч. 1 ст.\~430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved