Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

27 травня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив постановити рішення, яким: визнати недостовірною та такою, що порушує право [PERSON] на повагу до його честі, гідності та недоторканості його ділової репутації, поширену [PERSON] інформацію у відеоролику в мережі Інтернет за посиланням: [INFO] , а саме про те, що [PERSON] «має сім адмінпротоколів за водіння в нетверезому стані»; зобов`язати [PERSON] вилучити з загального доступу відеоролик за посиланням: https://vm.tiktok.com/ZMBcSqsvP/, а також розмістити на особистих сторінках рішення суду по цій справі; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування спричиненої моральної шкоди 250 000 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] [PERSON] на особистій сторінці у соціальній мережі Тікtok розмістив відеозапис під назвою « [INFO] ». Зазначає, що у вказаному відеоролику відповідачем було поширено недостовірну інформації про позивача, а саме: « [PERSON] , [PERSON] має сім адмінпротоколів за водіння в нетверезому стані». Стверджує, що вказана репліка була адресована саме позивачу, оскільки стосувалася начальника [INFO] , яким є [PERSON] . Зазначає, що станом на дату підготовки позову відеоролик на сервісі Тікtok переглянуло більше 563 400 людей, з кількістю вподобайок понад 23 200, коментарів 1433, збережень 1257, поширень [NUMBER] . Коментарі містять негативні висловлювання стосовно позивача. Також вказаний відеоролик, через велику кількість переглядів та публічність відповідача, був поширений різними Телеграм-каналами, новинними ресурсами, що призвело до погіршення ділової репутації позивача, принизило його честь та гідність. Зазначає, що теза відповідача про притягнення позивача сім разів до адміністративної відповідальності не відповідає дійсності. Будь-які інші провадження про притягнення до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані сп`яніння відсутні. Стверджує, що висловлювання відповідача мають негативний зміст стосовно позивача, а споживачі цієї інформації негативно сприймають позивача з огляду на такі висловлювання. Цими висловлюваннями порушено особисті немайнові права позивача, а саме, право на повагу до честі, гідності та право на недоторканість ділової репутації. Внаслідок поширення відповідачем спірної інформації та допущення ним таких висловлювань соціальна оцінка позивача та соціальна оцінка його особистісних і ділових якостей є різко негативною, про що свідчать коментарі у соціальних мережах. Враховуючи той факт, що позивач обіймає посаду начальника [INFO] , поширення про нього недостовірної негативної інформації серед широкого кола осіб підриває його авторитет та завдає великої шкоди його діловій репутації, а також паплюжить образ позивача як військовослужбовця. Також зауважує, що вищевказані висловлювання є саме фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями, оскільки є констатацією фактів, висловлені без припущень, і ці факти можуть бути перевірені на відміну від оціночних суджень. Зазначає, що відповідач, поширюючи недостовірну інформацію щодо позивача порушив його особисті немайнові права на захист честі, гідності та недоторканість ділової репутації, що спричинило останньому моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. Ці обставини стали підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді від 30.05.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 16.06.2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позову відмовити у повному обясязі. 23.06.2025 року через систему «Електронний суд» від позивача [PERSON] надійшла Відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] визначив відповідачем [PERSON] як автора поширеної інформації стосовно нього в соціальній мережі Tiktok. На підтвердження факту поширення інформації відповідачем, позивач надав скріншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі Tiktok та відеозапис. У вказаному скріншоті відсутнє відповідне URL-посилання. Відповідач факт розповсюдження ним інформації щодо позивача заперечував та наполягав на дослідженні оригіналу доказу розповсюдження. Однак, за вказаною у позовній заяві електронною адресою публікація з вказаним відеозаписом відсутня. Згідно з частиною одинадцятою статті 56 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власники веб-сайтів та постачальники послуг хостингу, крім фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, зобов`язані розміщувати у вільному доступі на власних веб-сайтах та (або) в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) таку достовірну інформацію про себе: а) повне ім`я або найменування власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; б) повну адресу місця проживання або місцезнаходження власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу; в) контактну інформацію власника веб-сайту та постачальника послуг хостингу, у тому числі адресу електронної пошти, номер телефону, за якими з ними можливо оперативно зв`язатися. Фізичні особи, які не є суб`єктами господарювання, розміщують у вільному доступі на веб-сайтах, власниками яких вони є, або в публічних базах даних записів про доменні імена (WHOIS) контактну інформацію власника веб-сайту, передбачену пунктом «в» цієї частини. У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Відповідно до пунктів 1, 3 частини 7 статті 43 Закону України «Про медіа» крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, суб`єкт у сфері аудіовізуальних, друкованих або онлайн-медіа має право відмовити в поширенні спростування з наданням обґрунтованої письмової відповіді, якщо: 1) поширена інформація є оціночними судженнями або він має достатні докази того, що поширена ним інформація відповідає дійсності, достатньо повно та точно відображає факти, про які йдеться; 3) поширена інформація є дослівним відтворенням матеріалів, поширених іншим зареєстрованим медіа або медіа, щодо якого не існує вимог обов`язкової реєстрації, за наявності інформації про осіб, що здійснюють редакційний контроль, їх місцезнаходження та діючі контакти з посиланням на таке медіа. З відеозапису, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що з 12 по 22 секунди [PERSON] каже: «Ви уявіть собі це розлетілось по соціальних медіа. Журналісти почали дивитися, хто такий [PERSON] . Виявляється [PERSON] має сім адмінпротоколів за водіння в нетверезому стані». Отже, з відеозапису вбачається, що вказана інформація є відтворенням матеріалів, поширених іншими «соціальними медіа» [INFO] . Інформацію такого ж змісту опубліковано в телеграм-каналі headlines | новости, война, Украина, мир (t.me/headliines) 07 квітня о 14.05 год., в телеграм каналі Новини.LIVE (t.me/novynylive) 07 квітня о 14.43 год. та у виданні ПАРЛАМЕНТ.UA 7 квітня 2025 о 18:46 год. за посиланням https://parlament.ua/news/utczk-vazhche-nizh-u-boyu-zaporizkyj-voyenkom-viktor-yurchuk-oskandalyvsya-na-vsyukrayinu/. У всіх повідомленнях наведено скріншоти судових проваджень. Таким чином, на думку суду, твердження позивача, про те, що саме поширення відповідачем недостовірної інформації 08.04.2025 року спричинило подальше розповсюдження такої інформації у інших медіа, не відповідає дійсності. Зі змісту відеоролику вбачається, що відповідач надав свою критичну оцінку подіям та висловив своє відношення до тих фактичних даних, які він отримав з інших медіа, озвучивши таким чином свої суб`єктивні думки і погляди на такі факти з огляду на використання відповідачем таких слів як «жах», «ганьба», «це дуже далеко від прав людини», тобто висловив оціночне судження. Відповідно до правової позиції, висловленої Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 травня 2024 року у справі № 757/17241/21-ц суд повинен урахувати, оцінити зміст й направленість всієї публікації (її контекст). Крім того, суд враховує, що позивач, як начальник [INFO] », діє як офіційна особа, більш відкрита для допустимої критики, ніж приватні особи. Разом з тим, суд зазначає, що згідно відповіді Теофіпольського районного суду Хмельницької області на адвокатський запит вбачається, що в провадженні вказаного суду справ про притягнення до адміністративної відповідальності особи з даними: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не перебувало, а до адміністративної відповідальностіу вказаних справах притягнуто інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч. 4 ст.\~32\~Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201\~ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ст.\~270\~ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. У відповідності до положень ст.\~277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно із статтями 297, 299\~ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на звернення до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~1\~від 27\~лютого 2009\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В пункті 18 зазначеної Постанови вказано, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. При цьому, Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34 Конституції України). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За таких обставин, оскільки відповідач не вчиняв дій щодо поширення недостовірної інформації, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди [PERSON] у [PERSON] у. Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Указана правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання Указана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22). З позовної заяви та наданих доказів не вбачається, що позивач зазнав моральних страждань. Жодного доказу глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, а також наявності причинного зв`язку між завданням шкоди та діями позивача, до позовної заяви не додано. Отже вимоги, стягнути моральну шкоду також є необґрунтованими. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, судом не встановлено фактів, а позивачем не надано доказів, того, що неправомірними діями відповідача було порушено особисті немайнові права позивача та спричинено йому моральну шкоду, тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed