Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

02 грудня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гадяцької міської ради Полтавської області про визнання за ним права на завершення процедури приватизації, отримання на його ім`я правовстановлюючого документа та проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,48 га, в тому числі для обслуговування жилого будинку 0,10 га, для ведення підсобного господарства 0,38 га, яка була передана, згідно рішення виконавчого комітету Харківецької сільської ради від 26.12.1996 року №65 безкоштовно у приватну власність [PERSON] , який за час життя не завершив приватизацію вказаної земельної ділянки та не отримав правовстановлюючого документа на неї. 30 грудня 2024 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 02 квітня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив його позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі. Представник позивача\~ [PERSON] \~адвокат Гусаренко\~О.М.\~в судовому\~засіданні позов\~ підтримав,\~суду пояснив,\~що позивач\~після смерті\~ [PERSON] \~на підставі\~заповіту оформив\~право власності\~на будинок,\~але земельна\~ділянка за\~життя спадкодавця\~не була\~приватизована,\~процедура приватизації\~була лише\~розпочата.\~На даний\~час позивач\~має намір\~завершити процедуру\~приватизації земельної\~ділянки біля\~будинку,\~тому звернувся\~до суду,\~оскільки законом\~передбачено такий\~спосіб захисту\~прав. Представник відповідача Гадяцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, відзиву на позов не надав. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що 19 лютого 2004 року [PERSON] склав заповіт, яким все його майно заповів [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Харківецькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НМЕ 393649, виданого 03.07.2017 державним нотаріусом Першої лохвицької державної нотаріальної контори, виконуючою обов`язки нотаріуса Гадяцької державної нотаріальної контори Жук Т.П., [PERSON] успадкував на підставі зазначеного вище заповіту, майно [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщина на яке видане це майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями, розташованими на земельній ділянці фонду сільської ради у [ADDRESS] та належав [PERSON] , що помер [INFO] , спадкоємцем якого був його син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не встиг оформити своїх спадкових прав та помер [INFO] , на підставі Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Харківецької сільської ради народних депутатів Гадяцького району Полтавської області 28.01.1988 року та зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 під номером 1-0103. Спадкова справа №233/2006, зареєстровано в реєстрі за №269. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом була проведена державна реєстрація речових прав на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований у [ADDRESS] за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 91021000 від 03.07.2017. Як вбачається з копії Архівного витягу №01-15/50 від 20.06.2023 р. із рішення виконавчого комітету Харківецької сільської Ради Гадяцького району Полтавської області від 26.12.1996 р. №65 «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам», вирішено передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, зокрема, [PERSON] - в кількості 0,48 га в т.ч. для обслуговування жилого будинку 0,10 га, для ведення підсобного господарства 0,38 га. За життя [PERSON] оформити у встановленому законом порядку право власності на вказані земельні ділянки не встиг, оскільки помер. Так як приватизація вказаних земельних ділянок не завершена видачею правовстановлюючого документа, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.01.2024 державного нотаріуса Миргородської державної нотаріальної контори Лавріненко Н.В. Відповідно до вимог статтей\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з пунктом «г» частини першої\~статті 81\~ЗК України \~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою\~статті 116 ЗК України\~встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої\~статті 152 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у\~статті 118 ЗК України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання\~ч. 6\~ст. 118 ЗК України. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення - ч. 7\~ст. 118 ЗК України. Статтею 125 ЗК України\~визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1\~статті 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до абзацу 2 пункту 1\~розділу X\~«Перехідні положення»\~ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою\~статті 16 ЦК України\~визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3\~ст. 152 ЗК України. Згідно Перехідних положень ЗК України якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі\~статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17 від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки. З урахуванням викладеного, у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Позивач [PERSON] у відповідності до\~ст.\~1261\~ЦК України \~є спадкоємцем [PERSON] . Слід зазначити, що Законом України від 24.03.2022 року № 2145-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до\~ЗК України. Зазначеним Законом розділ X «Перехідні положення»\~ЗК України доповнено пунктом 27, за змістом якого пп.5 (в чинній на час розгляду цієї справи редакції) передбачено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Судом було встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківецької сільської Ради Гадяцького району Полтавської області від 26.12.1996 р. №65 «Про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок громадянам», [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,48 га: для обслуговування жилого будинку - 0,10 га, для ведення підсобного господарства - 0,38 га, документи на які він за життя не встиг оформити, тобто процедуру безоплатної передачі землі розпочато до введення зазначеної заборони. Таким чином,позивач\~набув право\~на спадкування\~усіх прав\~та обов`язків,\~що належали\~на момент\~смерті [PERSON] ,\~включно з\~правом на\~завершення приватизації\~земельних ділянок,\~ до\~позивача перейшло\~право на\~завершення приватизації\~вказаної земельної\~ділянки,\~яке входить\~до складу\~спадщини,\~а позивач\~як спадкоємець\~ [PERSON] \~набуває право\~на її\~завершення. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки через незавершення процедури приватизації [PERSON] за життя не було оформлено право власності на вказану земельну ділянку, а тому за спадкоємцем позивачем [PERSON] в порядку захисту спадкових прав слід визнати право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів на своє ім`я, шляхом здійснення всіх реєстраційних дій, пов`язаних з державною реєстрацією спірних земельних ділянок. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, виходячи із принципу диспозитивності, беручи до уваги, що позивач не заявляв вимог щодо розподілу судових витрат, судом це питання не вирішується.

Outcome: approved