Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] , з метою поділу майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,25 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0025; земельної ділянки площею 0,3115 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0026, яке є спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частку, як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Між [PERSON] та [PERSON] 04 липня 1992 року укладено шлюб, який зареєстровано Олексіївською сільською радою Миколаївського району Одеської області, актовий запис № 3. 23 травня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області, Справа № 508/283/23. Право власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано 14 квітня 2006 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого на ім`я [PERSON] . Оскільки, майно було придбане позивачкою та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Добровільно розділити спільне майно подружжя сторони не можуть, а тому позивачка просить суд про захист свого права в судовому порядку. Ухвалою суду від 10.01.2025 року відкрито провадження по справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 20.05.2025 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] , на своїх позовних вимогах наполягала. Просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково. А саме визнав позовні вимоги в частині поділу житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 5123580400:02:002:0025 площею 0.25 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Що стосується поділу земельної ділянки площею 0,3115 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0026, позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що дана земельна ділянка йому була виділена для ведення особистого селянського господарства безоплатно, а тому у разі її поділу буде порушено його право як власника земельної ділянки, оскільки відповідно до норм Сімейного кодексу України, дана земельна ділянка поділу не підлягає, і є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, набутого під час шлюбу. Суд, оглянувши надані матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Між [PERSON] та [PERSON] 04 липня 1992 року укладено шлюб, який зареєстровано Олексіївською сільською радою Миколаївського району Одеської області, актовий запис № 3. 23 травня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області, Справа № 508/283/23. В судовому засіданні встановлено, що сторони за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі придбали майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,25 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0025, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Право власності на нерухоме майно зареєстроване за відповідачем. Земельна ділянка площею 0,3115 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0026 відповідачу особисто була виділена для ведення особистого селянського господарства безоплатно, яку він і приватизував. Відповідно до вимог ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 81\~ЦПК УКраїни визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України). Частинами 1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Як встановлено в судовому засіданні, сторони визнали, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,25 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0025, є спільною сумісною власністю подружжя, було придбано подружжям під час шлюбу за їхні спільні кошти, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82\~ЦПК України \~даний факт доказуванню не підлягає. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Що стосується вимог позивача про поділ земельної ділянка площею 0,3115 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0026, яка на праві власності належить відповідачу то суд виходить з наступного. Норми статей 57, 60 Сімейного кодексу України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна. Так майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Разом з тим, майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Пунктом 5 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Крім того, в пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Сам же Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК України, Якщо громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до статті 61 СК в редакції, чинній станом на 19.04.2010 року ( дата державної реєстрації земельної ділянки за відповідачем), приватизовані одним із подружжя земельні ділянки\~не належать до об`єктів права спільної сумісної власності. Відповідно до Закону «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України\~доповнено\~частиною 5 такого змісту: «об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації». Вказана норма набула чинності з 8 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі\~Закону «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка»\~від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Із урахуванням вказаних змін до СК правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу\~з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року\~включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільної сумісною власністю подружжя. До 8 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. А тому\~виходячи з\~вище викладено,\~позовні вимоги\~позивача в\~частині поділу земельної ділянки площею 0,3115 га., кадастровий номер 5123580400:02:002:0026, яка на праві власності належить відповідачу, задоволенню не підлягають, оскільки своє право на приватизацію земельної ділянки відповідач реалізував ще 19.04.2010 року та відповідно отримав земельну ділянку в особисту власність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на корить позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3842,00 гривень ( ціна позову 775157,85 грн. - 6745,52 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка не підлягає поділу *1%=7684,12/2=3842,00грн.).

Outcome: partial