Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Тернопільської міської ради, третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на все належне спадкодавцю майно. Прибираючи квартиру після смерті матері, [PERSON] знайшов заповіт на своє ім`я, яким [PERSON] заповіла все належне їй майно позивачу. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав роз`яснення про те, що пропустив строк для прийняття спадщини, оскільки у встановлений строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як не знав про наявність заповіту на його ім`я, та вважав, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки проживав разом з нею та здійснював за нею догляд. За встановлених обставин, позивач просить суд визначити йому додатковий строк - три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 березня 2025 року відкрито провадження у справі № 607/5187/25; постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 27 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив представника Тернопільської міської ради Мулик С. С. в якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Позивач не звернувся в передбачений законодавством термін до нотаріуса, посилаючись на те, що не був обізнаний про існування заповіту, а також [PERSON] вважав, що є таким, який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки проживав з нею та здійснював за нею догляд. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. З огляду на зміст матеріалів справи, Тернопільська міська рада вважає, що позивачем не надано недостатньо доказів щодо неможливості подати заяву про прийняття спадщини у строк, визначений законом, необхідних для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою суду, постановленою судом без оформлення окремого документа у судовому засіданні 17 квітня 2025 року, витребувано від Першої тернопільської державної нотаріальної контори інформацію чи заведена спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] ; чи складалися заповіти [PERSON] , яка померла [INFO] , якщо так, то надати їх копії. 13 травня 2025 року Першої тернопільська державна нотаріальна контора надіслала лист на виконання ухвали суду від 17 квітня 2025 року із запитуваною інформацією. У судовому засіданні, яке відбулося 20 травня 2025 року суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження та розпочав розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, просив задовольнити. Суду пояснив, що з 90-х років до 2018 року він працював та проживав за кордоном. Через незадовільний стан здоров`я матері, [PERSON] повернувся в Україну та доглядав [PERSON] , яка в одній із розмов повідомила йому, що має намір скласти заповіт в користь старшої дочки. Позивач вважав, що спадкодавець так і вчинила. Однак, після смерті матері, в «домовій книзі» він знайшов заповіт, складений на його користь, та одразу ж звернувся до нотаріуса, який йому повідомив, що строк оформлення спадщини пропущено, а тому він подав позов до суду. Представник відповідача Тернопільської міської ради Мулик С. С. підтримала доводи викладені у відзиві, при вирішенні спору покладається на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Першої тернопільської державна нотаріальна контора, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просить суд справу розглядати без присутності представника. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. [INFO] у м. Тернополі народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 липня 1971 року міським бюро ЗАГС. 06 вересня 2004 року [PERSON] склала заповіт на належний їй майно, яке заповіла [PERSON] , що стверджується заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Василишин С. Й., зареєстрований в реєстрі за № 7481. [INFO] [PERSON] померла у віці 84 років, що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 листопада 2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Згідно довідки № 1520 Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 19 квітня 2023 року, [PERSON] отримував компенсаційну виплату працездатної особи, що не працює і здійснює догляд за особою похилого віку [PERSON] , [INFO] , з 01 січня 2023 року до 01 січня 2024 року. Листом № 324/01-16 від 25 лютого 2025 року державний нотаріус Першої тернопільської державної нотаріальної контори Височан Ю. В. повідомила [PERSON] , що в силу ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, останній вважається таким, що спадщину не прийняв, для продовження строку для прийняття спадщини рекомендовано йому звернутися до суду. 13\~травня 2025\~року на\~запит суду\~від Першої\~тернопільська державна\~нотаріальна контора\~надійшов лист\~№ 719/01-16\~від 07\~травня 2025\~року зі\~змісту якого\~вбачається наступне. Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 81088786 від 07 травня 2025 року, відсутня інформація щодо [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 81088798 від 07 травня 2025 року, [PERSON] складений заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 7481 та зберігається у Державному нотаріальному архіві Тернопільської області. Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (частина перша статті 1233 ЦК України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 61320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16ц, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20. Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 підтвердив та конкретизував в контексті заповіту правовий висновок Верховного Суду України, зроблений у справі № 6-1320цс17 (постанова від 23 серпня 2017 року), щодо частини третьої статті 1272 ЦК України, який передбачає, що правила цієї правової норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Необізнаність особи про існування заповіту, за умови встановлення судом цього факту, є критерієм для застосування частини третьої статті 1272 ЦК України. Також до виниклих між сторонами правовідносин підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, де зазначено, що виходячи з встановлених належним чином обставин цієї справи, - об`єктивна необізнаність про існування заповіту, яка належним чином встановлена та не спростована, є підставою для визнання судом поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. У постанові від 06 жовтня 2022 року (справа № 309/2047/20) Верховний Суд підтримав вищенаведену позицію та наголосив на тому, що факт наявності копії заповіту, зробленої з його оригіналу, а не дублікату, може бути підставою для сумнівів у тому, що позивач не знав про заповіт, але в силу вимог глави 5 ЦПК України цей сумнів сам по собі не доводить відповідний факт та може бути підставою для відповідного припущення, яке як доказ відповідно до умов частини шостої статті 81 ЦПК України не може бути застосоване. Судами попередніх інстанцій не встановлені обставини, які б однозначно спростували твердження позивача, що він знайшов копію зазначеного заповіту у 2020 році після відповідного звернення до нього нотаріуса. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , однак пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки не був обізнаний про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на його користь, вважав, що померла розпорядилася своїм майном на користь його старшої дочки. Дізнавшись про наявність заповіту, [PERSON] звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак йому було роз`яснено що в силу ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України, останній вважається таким, що спадщину не прийняв, що і стало причиною подання позову до суду. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 26\~червня 2024\~року,\~справа №\~686/5757/23,\~висновує,\~що необізнаність\~спадкоємця про\~наявність заповіту\~є поважною\~причиною пропуску\~строку для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини,\~що випливає\~з принципу\~свободи заповіту,\~проте таку\~необізнаність суд\~не повинен\~ототожнювати з\~його (спадкоємця)\~незнанням про\~його право\~на спадкування\~загалом,\~оскільки в\~такому випадку\~особа з\~незалежних від\~неї причин\~не вчиняє\~юридично значущих\~дій,\~які пов`язані\~з набуттям\~нею певних\~прав,\~що випливають\~із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Позивач усвідомлював, що є учасником процесу спадкування, однак поважав волю спадкодавця розпорядитися своїм майном на користь іншої особи, про що померла [PERSON] повідомляла йому ще за життя, а тому не звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав. Тільки після віднайдення заповіту та ознайомлення з його змістом [PERSON] почав вчиняти активні дії, спрямовані на прийняття спадщини, що є об`єктивною причиною, а тому суд приходить до переконання, що позивач з поважних причин пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає до задоволення, слід визначити позивачу додатковий строк у три місяці, який починає перебігати з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved