Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої діє опікун [PERSON] звернулась з позовною заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача Територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради в якому просила\~визнати за нею [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) та за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) право власності на 1/2 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 44,0 кв.м, житлового будинку літ. З, загальною площею 32,9 кв.м., котельні літ. Б, бані літ. В, сараю літ. Е, гаражу літ. К, вбиральні літ. Л, сараю літ. М, навісу літ. Н, господарських споруд 2,3,4,5 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . \~ \~ \~ \~Мотивуючи позов тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , який був власником будинку за адресою [ADDRESS] (колишня назва [ADDRESS] . Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке є його приватною власністю на підставі договору посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі. Після звернення позивачів до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, державним нотаріусом Лісовською Н.В., винесено постанову від 25.06.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частку спадкового майна. На підставі того, що позивачі не змогли отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про успадкування частки земельної ділянки, тому через відмову нотаріуса змушені звернутися до суду задля визнання права власності на 1/2 частки житлового будинку в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 17.10.2024 р. провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Представник відповідача звернулась до суду із заявою, в якій просила справу слухати за їх відсутності та винести рішення відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно зі статтями\~12,\~81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору від 10.04.1978 року, посвідченого П`ятою миколаївською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 1404 [PERSON] придбав цілий жилий будинок з прилеглими до нього надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] номер шістдесят чотири. Відповідно до листа КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 2-1924 від 02.09.2024 за адресою [ADDRESS] (колишня назва Ленінградська змінено на підставі розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 за № 197-р.) розташовані житловий будинок літ. А, загальною площею 44,0 кв.м, житловий будинок літ. З, загальною площею 32,9 кв.м., котельні літ. Б, бані літ. В, сараю літ. Е, гараж літ. К, вбиральня літ. Л, сарай літ. М, навіс літ. Н, господарські споруди 2,3,4,5. Рішенням Корабельного районного виконавчого комітету від 09.11.2001 за № 104 «Про розгляд заяв громадян з питань упорядкування індивідуальних житлових будинків, господарських споруд і садиб» також було проведено відповідне оформлення. Після смерті батька у встановлений законом вона та її сестра подали заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса, де за їх заявою заведено спадкову справу №254 за 2023 рік, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07.12.2023.\~ Окрім того, позивачі звернулися\~до П`ятої\~Миколаївської державної\~нотаріальної контори\~з заявами\~з питання\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~в належній\~їм частках.\~Однак,\~25.07.2024\~року нотаріус Лісовська Н.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова мотивована тим, що заявницею до нотаріальної контори не подано документів ,що посвідчують право власності на все спадкове майно. Відповідно до висновку, який був викладений Верховним Судом у постанові від 22.09.2021 (справа № 227/3750/19) підтвердив, що суд може визнати право власності на спадкове майно лише якщо його неможливо оформити в нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва, наприклад через відсутність документів, не позбавляє спадкоємця права звернутися до суду для захисту своїх прав. Суд при цьому оцінює докази прийняття спадщини, факт проживання зі спадкодавцем, інші обставини, що підтверджують право спадкування. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. З\~ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що іншим способом окрім судового порядку, позивачі не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~воно підлягає захисту у суді, шляхом визнання за ними права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За\~ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 2\~ст. 370 ЦК України, передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, коли відсутня можливість його відновлення. Згідно ч. 1\~ст. 86 ЗК України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За\~ст. 89 ЗК України\~співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, а за ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~статті 392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої\~статті 25 ЦК України здатність\~мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта\~статті 25 ЦК України). Відповідно до висновків викладених Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року справа № 570/997/19 визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved