Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просить суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 26.04.2019р. в розмірі 248 920,26 грн., яка утворилась станом на 20.08.2020р., а також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 3 733,80 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до позивача та підписав заяву б/н від 26.04.2019р., згідно якої отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З огляду на те, що відповідачем не виконуються зобов`язання щодо погашення кредитного боргу, у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 20.08.2020р. складає 248 920,26 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 04.02.2021р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. За ухвалою суду від 11.10.2021р. закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Заочним рішенням суду від 06.09.2022р. позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 26.04.2019р. в розмірі 248 920,26 грн. та судовий збір у розмірі 3 733,80 грн. Ухвалою суду від 20.10.2023р. заяву відповідача про перегляд заочного рішення у справі задоволено, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2022р. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Згідно протоколу судової справи раніше визначеному складу суду від 12.12.2023р. справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» передано на розгляд судді Ольшевській І.О. За ухвалою суду від 14.12.2023р. суддя Ольшевська І.О. прийняла до свого провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу, постановила розглядати її за правилами загального позовного провадження, призначила підготовче засідання. Ухвалою суду від 02.12.2024р. закрито підготовче провадження, справу призначеного до судового розгляду по суті. Слід зазначити, що разом з позовом АТ КБ «ПриватБанк» подав клопотанням про огляд веб-сайту, в якому просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням http://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку №2, повний текст за посиланням «Повний договір» (актуальний на 01.04.2019 р.), розділ 2.1.1. знаходиться на сторінках 281-287 повного договору. Дослідження даного доказу, як зазначає позивач, необхідно для встановлення ідентичності витягу з Умов та правил надання банківських послуг, який додано до позову, із оригіналом Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті АТ КБ «Приватбанк» та які діяли й були оприлюдненні на момент укладення кредитного договору. Згідно з частинами 1, 7 статті 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. У порядку, передбаченому вказаною статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. Таким чином, електронні документи, як докази у справі, можуть бути подані стороною до суду як в оригіналі, так і в паперовій копії. При цьому, огляд електронного доказу (веб-сайту або сторінки) за його місцезнаходженням в мережі Інтернет здійснюється лише з метою встановлення та фіксування його змісту, а також за умови, що його не можна доставити до суду. Доцільності в огляді веб-сайту АТ КБ «Приватбанк» для фіксування змісту розділу 2.1.1. Умов та правил надання банківських послуг суд не вбачає, оскільки в матеріалах позову є паперова копія електронного документа «Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк», а отже, цей доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, відзиву на позовну заяву до суду не направив. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. 26 квітня 2019р. [PERSON] підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який згідно Довідки позивача змінювався, а саме: 23.04.2019р. - кредитний ліміт 0,00 грн.; 26.04.2019р. - кредитний ліміт 200 000,00 грн., 26.04.2019р. - кредитний ліміт 500,00 грн., 12.03.2020р. - кредитний ліміт 0,00 грн. Вказана анкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Також в ній зазначено, що відповідач приєднується до Умов і правил надання банківських послуг Приватбанку, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування. Згідно Довідки позивача відповідачу була надана кредитна картка 26.04.2019р. з терміном дії 04/22. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного з відповідачем договору про надання банківських послуг б/н від 26.04.2019р. позивачем надавалися в межах встановленого ліміту відповідачу у кредит грошові кошти. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, з огляду на що в нього утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 20.08.2020р. складає суму 248 920,26 грн. за тілом кредиту. Відповідач контррозрахунку заборгованості за тілом кредиту суду не надав. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем за тілом кредиту в розмірі 248 920,26 грн. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 733,80 грн.

Outcome: approved