Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Студеняк О.С., звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. На обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 11.10.2013 [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що складено відповідний актовий запис за №2797. Від шлюбу з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя [PERSON] з [PERSON] не склалося, вони виявилися людьми різних характерів, поглядів на життя та сімейні відносини. У результаті цього між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага. На даний час шлюбні відносини між ними існують тільки формально, з 05.07.2024 подружжя спільно не проживає. З часу окремого з відповідачем проживання він не надає кошти на утримання сина та не несе інших витрат, пов`язаних з розвитком дитини, лікуванням, відпочинком тощо. Звернення позивача до відповідача з проханням матеріально підтримувати сина, сплачувати аліменти на його утримання, результатів не дали, а тому вона змушена звернутися до суду з питанням примусового стягнення з нього аліментів. Зауважує, що відповідач є працездатним, має мінливий дохід та не має на утриманні інших осіб, а дохід позивача не дозволяє самостійно забезпечити життєві потреби сина в повному обсязі у зв`язку з його навчанням, вихованням та доглядом. На підставі наведеного, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, при цьому її представник подала до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялася ухвала про відкриття провадження разом з копією позовної заяви і доданими до неї додатками та повторно судова повістка про виклик в суд рекомендованим поштовим відправленням, однак такі повернуті відправнику з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання» (штрихкодові ідентифікатори 0610250397650 / 0610255131659) відповідно. Відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки заперечень від позивача проти цього не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2013 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №2797, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11.10.2013. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.05.2015). За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України. Як встановлено судом, спільна дитина сторін проживає з позивачем, перебуває на її утриманні та потребує матеріального забезпечення. Матеріалами справи не встановлено та не підтверджено, що відповідач на час розгляду справи офіційно працює та отримує постійний (сталий) дохід не має. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітнім сином, вік дитини, матеріальне становище платника аліментів (відповідача), який є особою працездатного віку, відсутність у матеріалах справи даних про наявність у нього аліментних зобов`язань та інших утриманців, а також вимоги норми ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог\~ст. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на їх спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно і до досягнення ним повноліття. Беручи до уваги, що згідно зі\~ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 3196 грн, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення повністю. При цьому, оскільки позов із вимогами про стягнення аліментів пред`явлений 30.04.2025, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved