Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

06.02.2025 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просить: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та відповідач у справі, які перебували у шлюбі з 19.07.2007 року до 28.12.2010 року. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишилися проживати разом з матір`ю. Після цього, мати дитини ще двічі виходила заміж та відповідно змінювала прізвище спочатку на « [PERSON] », потім - « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла. Вест цей час [PERSON] мешкала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Також, разом з нею мешкав вітчим [PERSON] , бабуся [PERSON] , дідусь [PERSON] , старший брат [PERSON] , молодший брат [PERSON] . Місце перебування відповідача невідоме. Після розірвання шлюбу з матір`ю [PERSON] , він не проявляв жодного інтересу до дитини, постійно притягувався до кримінальної відповідальності з позбавленням волі на певні строки. Остання відома адреса проживання відповідача стала відома зі змісту вироку Першотравневого міського суду Дніпропетровської області від 27.10.2021 року №186/1990/19, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Згідно відповіді Департаменту інформатизації МВС України від 18.07.2024 року станом на 17.07.2024 року [PERSON] в місцях позбавлення волі не перебуває. Позивач є рідним братом [PERSON] та згідно розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по дніпровському району №392 від 06.09.2023 року є піклувальником [PERSON] . Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до дочки, не зв`язується та спілкується з нею, не приймає участі у її вихованні та утриманні, в добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату,час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що при підготовці висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері, органом опіки була опитана дитина, яка пояснила, що батька ніколи не бачила та з ним ніколи не спілкувалася. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вислухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. [INFO] народилася [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] ,копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] 08.06.2002 року уклала шлюбу з [PERSON] , який був розірваний 10.05.2007 року. При реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Від цього шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . 19.10.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя №2-6407/2010 від 15.12.2010 шлюб було розірвано. Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, 22.04.2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, 21.04.2018 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Від вказаного шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Згідно копії рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №464/16 від 14.08.2023 року, неповнолітній [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови районного адміністрації запорізької міської ради по Дніпровському району №392р від 06.09.2023 року, над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , встановлено піклування, призначено піклувальником [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики [PERSON] , наданої Запорізькою гімназією №86 від 08.08.2024 року, дитина навчається у гімназії з першого класу, наразі є ученицею 9 класу. Батько дитини жодного разу в школі не був, з класним керівником та вчителями не контактував, навчання і вихованням дитини не цікавився. Згідно копії вироку Першотравневого міського суду Дніпропетровської області №186/1990/19 від 27.10.2021 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 КК України, призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Відповідно до відповіді Департаменту інформатизації МВС України №14918/16-2025 від 25.04.2025 року,станом на 25.04.2025 року за даними інформаційно - аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» [PERSON] був засуджений 09.03.1994 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, 10.04.1998 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, 28.05.1999 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, 26.05.2000 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, 30.05.2001 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, 19.11.2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, 14.09.2017 року Шполянським районним судом Черкаської області, 27.11.2017 року Шполянським районним судом Черкаської області, 27.10.2021 року Першотравневим міським судом Дніпропетровської області. 13.09.2024 року Першотравневою окружною прокуратурою в рамках кримінального провадження №12024041380000388 від 09.09.2024 року, [PERSON] повідомлено про підзору у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. 18.09.2024 року кримінальне провадження разом з угодою про визнання винуватості направлено до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді спорів щодо позбавлення батьківських прав участь органу опіки та піклування є обов`язковою. За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. 02.05.2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, відповідно до якого орган опіки вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування, дитина мешкає разом з піклувальником, рідною бабою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , в іншій частині будинку мешкає вітчим дитини, [PERSON] з молодшим братом [PERSON] , [INFO] . Місце перебування батька дитини родині підопічної не відоме. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] не звертався до відділу служби або органу опіки та піклування з заявою про повернення йому дитини для подальшого виховання, відповідно до п.п. 14 п. 27 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини. Також, органом опіки отримано пояснення неповнолітньої [PERSON] , відповідно до яких вона його не пам`ятає, не бачила у продовж дванадцяти років, бажає залишатися і далі під піклуванням старшого брата. Неповнолітня [PERSON] пояснила, що батька не бачила, не пам`ятає його зовсім, навіть не знає як він виглядає. З родичами з боку батька ніколи не спілкувалася. Уся відома їй інформація про батька отримана лише зі слів матері, яка їй розповідала, що батько перебуває у колонії. Батько не цікавився нею, матеріально ніколи не допомагав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. П. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1). Виходячи з тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав з підстав ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, коли кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] фактично покинув дочку на виховання позивача, не цікавиться її життям та здоров`ям, коштів на її утримання ніколи не надав, дитина нічого про батька не знає та не пам`ятає як він виглядає. Після смерті матері дитина перебуває під піклуванням позивача та перебуває на його повному утриманні. На думку суду, відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, покинув дочку, не виявляє до неї батьківської турботи та не має наміру змінювати свою поведінку на краще, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Згідно висновку органу опіки та піклування, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON] є доцільним. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved