Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей по Слобідському району Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із батьком та стягнення аліментів, в якому згідно уточнених позовних вимог просив: визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] ;, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 17 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] , укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 271 та видано свідоцтво про шлюб від 17.08.2017 року. За час подружнього життя у них [INFO] народилася донька, [PERSON] . 21 липня 2021 року заочним рішенням Комінтернівського районного суду місті Харкова шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Починаючи з січня 2024 року малолітня [PERSON] , у зв`язку з погіршенням стосунків з матір`ю, за власним бажанням вирішила переїхати до батька - [PERSON] , з яким вона проживає разом по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Водночас мати - [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, батьківський обов`язок із забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини не виконує. Тому з метою врегулювання спору щодо визначення місця проживання доньки та захисту права дитини на належне утримання з боку матері, яка проживає окремо, позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом із батьком та стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила: визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 21 липня 2021 року заочним рішенням Комінтернівського районного суду місті Харкова. За час подружнього життя у них [INFO] народилася донька, [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] вирішили, що донька проживатиме почергово тиждень з батьком, тиждень - з матір`ю. [PERSON] забрав [PERSON] до себе, та з січня 2024 року відмовляється від попередньої домовленості про почергове проживання доньки з одним із батьків. Спочатку [PERSON] дозволяв доньці спілкуватися з матір`ю у його присутності, проте невдовзі зовсім заборонив будь-які зустрічі та розмови, почав налаштовувати дитину проти [PERSON] , обманювати малолітню доньку про справжнє ставлення до неї матері, про спроби налагодити спілкування. Понад 6 років [PERSON] страждає від домашнього насильства, яке щодо неї систематично вчиняє колишній чоловік [PERSON] практично з моменту укладення шлюбу (2017 рік). З 2023 року домашнє насильство, яке систематично вчиняє [PERSON] , стало набувати характеру суцільного терору, переслідувань та прямої загрози життю [PERSON] і психологічному здоров`ю їхньої спільної доньки [PERSON] . За заявою [PERSON] щодо [PERSON] за фактом домашнього насильства було складено 3 протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП: серії ВАБ № 299121 від 19.12.2020 (постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 накладено стягнення у вигляді штрафу), серії АПР18 № 499737 від 08.09.2023 (постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.09.2023 судом накладено стягнення у вигляді штрафу), серії ВАБ № 248722 від 01.01.2024 (закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення до моменту розгляду справи). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.08.2024 у справі №641/5715/24 частково задоволено заяву [PERSON] та видано обмежувальний припис строком на три місяці відносно [PERSON] , [INFO] , заборонивши йому наближатися на відстань ближче 100 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , заборонивши йому особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також заборонивши йому вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Такі дії [PERSON] , а також постійне надсилання повідомлень, у тому числі голосових, дзвінки, переслідування є одним із аспектів психологічного насильства, яке він вчиняє щодо колишньої дружини та доньки. Свої принизливі, грубі, абсолютно нецензурні та неадекватні звернення [PERSON] адресував також матері [PERSON] , бабусі [PERSON] . Вказані факти підтверджуються записами розмов, відеозаписами переслідування, скріншотами постійних образливих повідомлень. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не з`явилися, від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, відзиву на зустрічну позовну заяву [PERSON] не подав. Відповідач за первісним позовом - [PERSON] та її представник - адвокат Сербіна А.В. в судове засідання не з`явилися, представник подала заяву в якій просила розглядати справу за їх відсутності, просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, зустрічну позовну заяву [PERSON] задовольнити. У поданому відзиві на уточнену позовну заяву [PERSON] посилалася на те, що [PERSON] щоразу все більше обмежує права [PERSON] як матері малолітньої доньки, жодним чином не реагує на рішення суду та правоохоронних органів, всіляко підлаштовує обставини справи для викривлення реальної ситуації та інтересів дитини. Такі дії прямо суперечать твердженням, що містяться в уточненій позовній заяві, і додатково свідчать про можливе настання негативних наслідків для дитини через протиправні дії батька. На сьогоднішній момент [PERSON] не відоме місце проживання її малодітної доньки, стан її здоров`я та бодай якась інформація про доньку. Наразі достеменно не відомо де дитина, як вона почувається, який її фізичний та моральний стан, чи відвідує вона заклади освіти, яка її успішність. Будь-яка інформація про доньку у [PERSON] відсутня, що порушує її права як матері та суперечить найкращим інтересам дитини, яка має право спілкуватися з обома батьками, безсумнівно заслуговує на материнську опіку й любов, не обмежену батьківським егоїзмом і власними амбіціями. Представник Департаменту служб у справах дітей ХМР до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що департамент підтримує позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, у зв`язку з тим, що вона може виконувати свої батьківські обов`язки, створила належні умови для проживання та розвитку дитини, а також надали висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.07.2021 року. Від шлюбу у сторін народилася - [PERSON] , [INFO] . З січня 2024 року малолітня [PERSON] проживає із батьком [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, та сторонами не оспорюється. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.08.2024 у справі №641/5715/24 частково задоволено заяву [PERSON] та видано обмежувальний припис строком на три місяці відносно [PERSON] , [INFO] , заборонивши йому наближатися на відстань ближче 100 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , [INFO] , заборонивши йому особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також заборонивши йому вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15.01.2025 року № 68, враховуючи рекомендації Комісії, результати психологічного дослідження, надані документи, вбачається, що Департамент вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Висновком органу опіки встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , на теперішній час мешкає разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені умови для проживання та розвитку. Довідки про доходи та довідки з наркологічного та психоневрологічного диспансерів [PERSON] не надавав. [PERSON] мешкає разом з малолітньою дочкою, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання дітей (акт обстеження від 11.12.2024). [PERSON] матеріально забезпечена, працює на посаді швачки 3 розряду в ТОВ «НАУКОВОВИОРБНИЧА ФІРМА «ТКС», на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, згідно з результатами лабораторних досліджень вживання наркотичних речовин не виявлено. Між батьками дитини, [PERSON] та [PERSON] , склалися неприязливі стосунки, які перетворюються на сварки та фізичне насилля з боку батька, [PERSON] , у присутності дитини, що підтверджуються рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.08.2024 про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , чисельними постановами суду в межах розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 173-2 КУпАП, висновками фахівців з питань судово-медичної експертизи, зверненнями [PERSON] до органів Національної поліції та до Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка № 1», декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладена [PERSON] з лікарем Ломаєвою Юлією Олександрівною . Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 1» від 31.07.2024 малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом фахівців з народження, огляд пацієнтки та надання медичних послуг дитині проводиться в присутності матері або батька. Мати дівчинки зверталась до лікаря-педіатра 18.11.2023 для проведення туберкулінодіагностики, батько дівчинки звертався 07.02.2024 з приводу хвороби [PERSON] та з приводу проведення вакцинації. Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 1» від 16.09.2024, де малолітня [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку з народження, батько [PERSON] , звертався до спеціалістів закладу 31.01.2024 та 26.03.2024 з приводу проведення туберкулінодіагностики та профілактичних щеплень, батьківські обов?язки та рекомендації лікарів виконує в повному обсязі, інформація щодо вчинення насильства відносно дитини з боку батька не надходила. Згідно з інформацією адміністрації «Харківський ліцей № 78 Харківської міської ради» від 09.09.2024 малолітня [PERSON] , [INFO] , є ученицею 1-А класу, але не була присутня на заняттях з 03.09.2024 по 09.09.2024. З пояснень батька, [PERSON] , з?ясовано, що він вважає, що його дочка, [PERSON] , [INFO] , за віком, за фізичним та емоційним станом не готова до учбового процесу за тими критеріями, що вимагає освітня програма. На співбесіді в Департаменті служб малолітня [PERSON] , [INFO] , була у присутності батька, [PERSON] , висловила бажання мешкати разом з ним. [PERSON] у присутності дитини негативно висловлювався в бік матері, що формує у дитини неналежне ставлення до матері, водночас під час розгляду фотокарток, які знаходяться в матеріалах справи, де зображені [PERSON] та її мати, дівчинка з теплотою розповідає де вона була разом з матусею. Питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю, [PERSON] , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія) у присутності батьків дитини, [PERSON] та [PERSON] . Під час засідання Комісії було запропоновано батькам дитини привести дочку для проведення психологічного тестування до практичного психолога. спеціаліста вищої категорії КНП «Міська дитяча лікарня № 5» Харківської міської ради - Камишан Л.В. , з метою з?ясування психоемоційного стану дитини. За результатами експериментально-психологічного дослідження [PERSON] , 2018 року народження, поведінкові прояви дівчинки вказують на підвищену чутливість до стресових ситуацій. Має місце як ситуативна, так і особистісна тривожність. Емоційний стан дівчинки є напруженим, що може бути наслідком негативного досвіду (конфлікти між батьками, в яких використовувались агресивні методи комунікації. Після завершення дослідження батьки дуже емоційно спілкувалися між собою (у кабінеті психолога), такі напружені стосунки між ними потенційно впливають на емоційний стан дитини. Так, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, що регулюються нормами Конвенції про права дитини, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 вказано, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Найкращі інтереси дитини є предметом основного піклування батьків. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суди попередніх інстанцій в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотрималися норм матеріального права, зокрема, врахували, що батько самовільно забрав сина з дитячого садочка, та не надавав можливості зустрічатися та спілкуватися позивачці з сином, що суперечить сімейним цінностям, які полягають в повазі один до одного та як найкращому вихованні дитини, ураховуючи інтереси дитини, пояснення представників соціальних служб у судовому засіданні, які намагались здійснити заходи для поновлення стосунків між матір`ю та батьком дитини, між батьками та дитиною, а також той факт, що відповідач відмовляється від спільного відвідування та отримання психологічної допомоги з метою поновлення родинних стосунків. Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не врахував до кого із батьків дитина має більшу прихильність і не з`ясував думку самої дитини з приводу визначення місця її проживання є безпідставними, оскільки за положеннями зазначеної норми права , місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається без врахуванні її думки. При цьому питання про заслуховування думки дитини було предметом оцінки апеляційного суду, який вірно дійшов до висновку, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, ситуації, яка склалась у сім`ї та обстановці у якій перебуває дитина, вона не зможе об`єктивно, незалежно та вільно висловити свою думку. При цьому варто звернути увагу на висновки у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі № 663/724/19: «створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини». Відтак Верховний Суд постановив: «суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітнього сина сторін з матір`ю з огляду на те, що батько, хоча й належним чином займається вихованням та утриманням дитини, однак, перешкоджаючи матері у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини». Приймаючи до уваги, висновок органу опіки, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком відмовити. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів фактично є похідною вимогою від визначення місця проживання дитини, в її задоволенні також слід відмовити. З огляду на викладене, дослідивши докази, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved