Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

16 грудня 2024 року адвокат Михайленко Н.М., яка є представником позивачки [PERSON] , звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою, предметом якої є: визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земелю серії МК виданого 09 грудня 1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Парутинської сільської ради від 17 серпня 1993 року № 20 на ім`я [PERSON] , зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 495, який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,29 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої увійшли всі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі й на вказану земельну ділянку на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52,00 кв.м, житловою площею 37,20 кв.м. Позивачка [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, що складається крім іншого, із спірної земельної ділянки. Разом із тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом їй було відмовлено, оскільки державний акт на право власності на землю виданий з порушенням чинного законодавства, а саме на підставі ст. 67 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у сільських населених пунктах земельна ділянка повинна бути не більше 0,25 га, інша площа надається для ведення особистого підсобного господарства. Тобто померлому повинні були видати два державних акти на земельні ділянки , вказати юридичну адресу земельних ділянок та вірно вказати їх цільове призначення. Посилаючись на викладене, представник позивачки просила визнати недійсним зазначений вище державний акт на право власності на землю. Ухвалою від 18 грудня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 09 січня 2025 року було витребувано з Другої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області копію спадкової справи 218/2003 відкритої відносно майна [PERSON] , який помер [INFO] . Листом від 12 лютого 2025 року державний нотаріус Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області у порядку заміщення державного нотаріуса Другої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області Селецька Н.П., повідомила, що виконати увалу суду про витребування доказів неможливо, оскільки спадкова справа № 218/2003 відкрита відносно майна [PERSON] , який помер [INFO] передана на зберігання до Державного нотаріального архіву. Ухвалою від 11 березня 2025 року було витребувано з Державного нотаріального архіву Миколаївської області копію спадкової справи № 218/2003 відкритої відносно майна [PERSON] , який помер [INFO] . 24 березня 2025 року ухвалу суду виконано до суду надійшла копія зазначеної спадкової справи. Ухвалою від 30 квітня 2025 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, в якій, крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач Куцурубська сільська рада об`єднаної територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області надав до суду лист за підписом секретаря сільської ради Федорової Л., в якому просить розглянути справу за відсутності їх представника, а також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено,\~що позивачка [PERSON] , дошлюбне прізвище якої [PERSON] , [INFO] одружилася з [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 10). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] померлого [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Як вбачається з виписки з погосподарської книги Парутинського старостинського округу Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 91-5/04.03 від 12 вересня 2024 року за даними погосподарської книги № 2, особовий рахунок № [NUMBER] , померлий [PERSON] був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (рік побудови 1954 рік; загальна площа будинку 48,2 кв.м; житлова площа будинку 33,7 кв.м; будинок має опалення, електропостачання, водопостачання, газопостачання (а. с. 13). 09 грудня 1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Парутинської сільської ради народних депутатів № 20 від 17 серпня 1993 року було видано державний акт на право\~на землю\~серії МК,\~який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 495, яким посвідчується право приватної власності [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,29 га за цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). 20 червня 2024 року рішенням виконавчого комітету Куцурубської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 74 позивачці [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Як вбачається\~з копії\~спадкової справи\~№ 218/2003\~до майна\~померлого [INFO] [PERSON] , відкритої 03 грудня 2003 року Другою Очаківською державною нотаріальною конторою, [PERSON] , за дорученням якої від її імені діяла [PERSON] 03 грудня 2003 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом в порядку передбаченому ст. 1261 ЦК України після смерті чоловіка [PERSON] , її діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини за законом після смерті батька відмовились на користь матері (а.с. 52-64). 03 грудня 2003 року державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори спадкоємиці майна [PERSON] , його дружині [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Ольвія» Очаківського району Миколаївської області розміром 4,36 умовних кадастрових гектарів, простих іменних акцій СГЗАТ «Ольвія», Очаківського району, Миколаївської області у кількості 26550 штук на суму 26550 грн., грошових вкладів, які зберігаються в ВАТ «Державний ощадний банк України у Очаківському відділенні № 3159/03 на рахунку № [NUMBER] (а.с. 64). Листом нотаріуса Другої Очаківської державної нотаріальної контори № 280/02-14 від 30 жовтня 2024 року позивачці [PERSON] відмовлено щодо оформлення спадкових прав на майно, яке складається з вказаної вище земельної ділянки, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] , оскільки державний акт на право власності на землю на ім`я спадкодавця виданий з порушенням чинного законодавства, а саме на підставі статті 67 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у сільських населених пунктах земельна ділянка повинна бути не більше 0,25 га, інша площа надається для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 16). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 14-15) вбачається, що цим актом посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,29 га, для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до ст. 56 ЗК Української РСР (в редакції 1993 року) для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безоплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах 0,25 гектара, селищах міського типу 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів не більше 0,25 гектара, у містах 0,1 гектара (ст. 67 ЗК Української РСР). Отже, державний акт на право приватної власності на землю, що був виданий [PERSON] , не відповідає вище вказаним вимогам законодавства, оскільки посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,29 га для ведення особистого підсобного господарства. Судом також встановлено, що спірний державний акт не відповідає вимогам «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що діяла на час його видачі, а саме: у державному акті не вказано адресу земельної ділянки, що також позбавляє позивача реалізувати своє право на нерухоме майно. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Враховуючи викладені обставини, а також те, що позивачка, не може реалізовувати свої речові права через невідповідність державного акту вимогам закону, і позасудовий порядок вирішення спору відсутній, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог та визнання спірного державного акту недійсним. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved