Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

12.05.2025 позивач ТОВ «Споживчий центр» звернувся до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив: - стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 24.03.2024-100000145 від 24.03.2024 (далі по тексту кредитний договір) в розмірі 13100 грн.; - стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.03.2024 між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5\~000 грн. на 62 календарних днів з кінцевим терміном повернення 24.05.2024 зі сплатою процентів із розрахунку: процентна ставка «Економ» у розмірі 2 % в день, яка застосовується протягом перших 31 днів з дня отримання траншу; процентна ставка «Стандарт» у розмірі 2,5% в день, яка застосовується протягом всього строку , на який надається кредит, окрім застосування процентної ставки «Економ». Свої зобов`язання позивач виконав повністю надавши відповідачу кредит. Однак відповідач не повернув своєчасно грошові кошти. Станом на дату позову відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка становить 13 100 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн., по процентам в розмірі 6975 грн., неустойки 1125 грн. Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В прохальній частині позову, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка, про час і місце судового розгляду сповіщена у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилась, поважності причин неявки не повідомила, свого представника до суду не направила, відзив на позов не подавала. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 280, 282 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19. Судом встановлено, що 24.03.2024 між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у сумі 5\~000 грн. на 62 календарних днів з кінцевим терміном повернення 24.05.2024 зі сплатою із розрахунку: процентна ставка «Економ» у розмірі 2 % в день, яка застосовується протягом перших 31 днів з дня отримання траншу; процентна ставка «Стандарт» у розмірі 2,5% в день, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім застосування процентної ставки «Економ» (п.п.7, 8 Заявки кредитного договору). Пунктом 15 кредитного договору встановлено нарахування неустойки у розмірі 125 грн. за кожний день невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Договір підписано відповідачкою одноразовим цифровим ідентифікатором Е353. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджено квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відповідно до договору № 24.03.2024-100000145 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта з маскою 537541*28, номер транзакції в системі LiqPay 2441191735, на суму 5\~000 грн. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Отже, оскільки, умовами кредитного договору, було визначено строк кредитування 62 дні з 24.03.2024 по 24.05.2024, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 24.05.2024. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості відповідача, остання складає 13 100 грн., з яких: 5\~000 грн. - основний борг; 6 975 грн. проценти за користування кредитом за період з 24.03.2024 по 24.05.2024 року та 1125 грн. - неустойка. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума боргу та проценти за час користування кредитом. Проте, суд не в повній мірі згідний із проведеним позивачем розрахунком заборгованості по процентах. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 року не більше 1,5%, а з 21.08.2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Договір між сторонами укладено 24.03.2024 року, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що загальний розмір заборгованості за процентами за період з 24.03.2024 року по 24.05.2024 року становить 6975 гривень. Проценти за весь період нараховані за процентною ставкою 2 % в день у перші 31 днів користування кредитом, тобто з 24.03 по 23.04.2024 року, що відповідає вимогам Закону, та за процентною ставкою 2,5% в день у наступні 31 днів користування кредитом з 24.04 по 24.05.2024 року, тобто у розмірі більшому ніж встановлений законом, оскільки він не міг перевищувати у цей період 1,5 % в день. У зв`язку з наведеним суд приходить висновку, що розмір заборгованості з 24.04.2024 року по 24.05.2024 року підлягає перерахунку, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 1,5 %. Тобто, за ставкою 2% в день за період процентної ставки «Економ» у перші 31 днів користування кредитом з 24.03 по 23.04.2024 сума заборгованості по процентах складає 3100 грн. (5000 грн. х 2% х 31 днів = 3100 грн.). А за процентною ставкою «Стандарт» - 1,5% (згідно пониженої ставки за вимогами пункту 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування») у наступні 31 днів користування кредитом (31 + 31 = 62 днів кредиту) з 23.04 по 24.05.2024 сума заборгованості по процентах складає 2325 грн. (5000 грн. х 1,5% х 31 днів = 2325 грн.). Отже, загальний розмір заборгованості відповідачки по процентах становить 5425 гривень, а разом із тілом кредиту 10425 гривень. Щодо стягнення з відповідача неустойки суд зазначає таке. Як вже вказувалося вище, у пункті 15 заявки кредитного договору № 24.03.2024-100000145 (кредитної лінії) визначено, що неустойка становить 125 грн., яка нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Статтею 549 Цивільного кодексу\~України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка,що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу України встановлено,що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені Законами України\~«Про затвердження\~Указу Президента\~України» «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжувався і він діє і на даний час. Таким чином, враховуючи, що позивачем нараховано неустойку за невиконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором у сумі 1125 грн. у період дії воєнного стану, що суперечить положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а тому відсутні підстави для її стягнення з відповідача, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial