Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Перший заступник керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом до Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON] , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, в якому просить: - визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 №2680 «Про передачу громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] »; - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32634030 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173). Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою вивчено стан додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні земельними ділянками органами місцевого самоврядування на території міста Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського йону. Встановлено, що між Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України та Затоківською селищною радою 12.10.2005 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею - 1,5244 га, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Білгород-Дцістровський, смт. Затока, Лиманський курортний район, для розміщення готельного комплексу «Стрела» строком на 25 років. На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23.12.2014 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею - 0919 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173), із земель, наданих раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України. Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2680 передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею - 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . В подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих [PERSON] для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32634030 щодо земельної ділянки площею - 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2015 року №18829275. На думку позивача [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з цим, рішення селищної ради підлягає визнанню судом незаконним, а свідоцтво про право власності недійсним. Земельну ділянку у порушення статтей 79-1, 118 Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Виходячи з того, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України, значилось як розміщення готельного комплексу, то після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. У зв`язку з цим, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено в порушення положень Генерального плану смт Затока та за відсутності детального плану території. Спірна земельна ділянка згідно Генерального плану смт Затока відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Місцевою прокуратурою не ініціюється перед судом питання щодо скасування рішення Затоківської селищної ради від 26.12.2014 № 2680, яким надано [PERSON] у власність спірну земельну ділянку, оскільки вказане рішення є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а також вичерпало свою дію шляхом виконання. Рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 31.03.2016 №212«Про затвердження штатного розпису апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та її виконавчих органів», отримане з офіційного веб\-сайту Білгород-Дністровської міської ради http://www.bilgorod-d.org.ua/, затверджено з 01 квітня 2016 року штатний розпис апарату Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів міської ради, згідно з додатками 1,2. Відповідно до штатного розпису у структурі виконавчого комітету передбачено створення сектору державної реєстрації прав на нерухоме майно при юридичному управлінні. У зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в частині суб`єктів державної реєстрації прав, сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради є органом державної реєстрації прав. Враховуючи, що сектор державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради є структурним підрозділом юридичної особи належною третьою особою у даній справі має виступати виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради. Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, останнім згідно договору дарування від 29.04.2015, серія та номер: 700, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., передано спірну земельну ділянку на користь [PERSON] (номер запису про право власності 9534449). Враховуючи, що [PERSON] є дійсним власником земельної ділянки, необхідно залучити вказану особу у якості третьої особи. Підставою для набуття територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягають у незаконному набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку комунальної власності площеюу - 0,0919 га. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою Білгород-Дністровськогоміськрайонного суду Одеської області від 27.04.2018 року позовна заява Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку була залишена без розгляду. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року зазначену вище ухвалу було залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 29.04.2020 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 року було скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.05.2020 року цивільна справа №495/10977/17 за позовом Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю.В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.05.2021 року цивільна справа №495/10977/17 за позовом Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 24.05.2021\~рокузамінено первісного відповідача Затоківську селищну раду на належного відповідача Кароліно-Бугазьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області. Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 24.05.2020\~рокуза клопотанням позивача замінено первісного позивача Білгород-Дністровську місцеву прокуратуру на його правонаступника\~Білгород-Дністровську окружну прокуратуру. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.09.2024 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті. Прокурор в судовому засіданні вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Представник Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Згідно ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Згідно Договору оренди від 12 жовтня 2004 року, укладеного між Затоківською селищною радою та Департаментом державної автомобільної інспекції МВС України, земельна ділянка площею 1,5244 га (на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна), розташована за адресом: смт. Затока м. Білгород-Дністровський Лиманський курортний район Одеської області, була передана в оренду (довгострокове платне користування) на двадцять п`ять років для розміщення готельного комплексу «Стрела». Договір оренди посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С. 12 жовтня 2004 року, зареєстровано в реєстрі за №4-4059. 20 листопада 2014 року по акту приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки), складеного власником земельної ділянки Затоківською селищною радою (орендодавець) та Департаментом ДАІ МВС України (орендар), згідно рішення Затоківської селищної ради від 22 вересня 2014 року №2189 орендар повернув орендодавцю, а орендодавець прийняв земельну ділянку (кадастрові номери: 5110300000:02:012:0017, 5110300000:02:012:0016, 5110300000:02:012:0015) загальною площею 1,5244 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23.12.2014 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею - 0919 га по [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173), із земель, наданих раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України. Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2680 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею - 0,0919 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . В подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих [PERSON] для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32634030 щодо земельної ділянки площею - 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2015 року №18829275. Як вбачається з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно після набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку, останнім згідно договору дарування від 29.04.2015, серія та номер: 700, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., передано спірну земельну ділянку на користь [PERSON] (номер запису про право власності 9534449). Щодо зміни виду використання земельної ділянки. Склад земель визначено статтею 18 ЗК України, відповідно до положень частин 1, 2 даної статті до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії; категорії земель України мають особливий правовий режим. Категорії земель визначено статтею 19 ЗК України, відповідно до положень частини 1 даної статті землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі (ч.2 ст.19 ЗК України). Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок врегульовані статтею 20 ЗК України, відповідно до положень частини 1 даної статті віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень; зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.2 ст.20 ЗК України). У статті 1 Закону України «Про землеустрій» зазначено, що цільове призначення земельної ділянки використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Отже, основою для визначення цільового призначення земельної ділянки є її належність до відповідної категорії земель і відповідного способу використання. Відповідно до абзаців 1, 2 частини 5 статті 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою; земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання. Отже, за цільовим призначенням землі України поділяються на категорії; у межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно (з урахуванням виключення). До земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів (ст.50 ЗК України). Відповідно до\~статті 51 ЗК України\~до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристичних та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Статтею 52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом. Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки рекреаційного призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню. Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, землі рекреаційного призначення (секція Е 07) (земельні ділянки зелених зон і земельних насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спору, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації): 07.01 Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; 07.02 Для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спору; 07.03 Для індивідуального дачного будівництва; 07.04 Для колективного дачного будівництва; 07.05 Для цілей підрозділів 07.01-07.04 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду. Велика Палата Верховного Суду постановою від 1 червня 2021 року у справі №925/929/19 відступила від висновку, викладеного в постановах Верховного Суду України від 5 березня 2013 року у справі №21-417а12, від 8 квітня 2015 року у справі №6-32цс15, постанові Великої палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а та постановах Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі №701/902/17-ц, від 3 червня 2019 року у справі №708/933/17, від 24 лютого 2020 року у справі №701/473/17, про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися в порядку, встановленому для зміни цільового призначення такої землі. Відповідно до частини 2 статті 416 ЦПК України та частини 1 статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковим для застосування судами. Отже, земельним законодавством встановлено, що за проектами землеустрою та з дотриманням відповідної процедури здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок. Для зміни виду використання земельної ділянки без зміни її категорії цільового призначення такої процедури чинним законодавством не передбачено. Зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, як наслідок, не потребує проходження процедур, які, відповідно до земельного законодавства України застосовуються при зміні цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо). Зміна використання земельної ділянки з виду «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (розділ секція Е07 підрозділ 07.01) на вид використання «Для індивідуального дачного будівництва» (розділ секція Е07 підрозділ 07.03) не призводить до зміни цільового призначення земельної ділянки та відбувається у межах однієї категорії земель (землі рекреаційного призначення). Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 495/1439/18 (провадження № 61-11915св21), від 22 лютого 2023 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № 495/1427/18 (провадження № 61-10511св21), від 28 червня 2023 року у справі № 495/1491/18 (провадження № 61-11245св22). Земельна ділянка загальною площею 1,5244 га (кадастрові номери 5110300000:02:012:0015, 5110300000:02:012:0016, 5110300000:02:012:0017), що перебувала в оренді Департаменту ДАІ МВС України, за категорією землі є землею рекреаційного призначення та мала вид використання «для розміщення готельного комплексу «Стрела»», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.01 «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення». Земельна ділянка площею 0,0919 га кадастровий номер 5110300000:02:012:0173, що сформована на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки, яка раніше перебувала в оренді Департаменту ДАІ МВС України та була повернута орендарем власнику Затоківській селищній раді 20 листопада 2014 року, за категорією землі є землею рекреаційного призначення та після повернення орендодавцю набула виду використання «для індивідуального дачного будівництва», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.01 «Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення» (в Державному земельному кадастрі дана земельна ділянка зареєстрована Відділом Держземагенства у м. Білгороді-Дністровському 23 грудня 2014 року, тобто у період після повернення орендарем та до передачі у приватну власність). Земельна ділянка площею 0,0919 га кадастровий номер 5110300000:02:012:0173, що передана рішенням ради від 29 грудня 2014 року №2680 у приватну власність [PERSON] , за категорією землі є землею рекреаційного призначення та мала вид використання «для індивідуального дачного будівництва», що відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, входить у вид 07.03 «Для індивідуального дачного будівництва». В даному випадку зміна цільового призначення землі не відбулася, змінився вид використання землі в межах однієї категорії землі (землі рекреаційного призначення), що не призвело до зміни цільового призначення земельної ділянки та, відповідно, не вимагало розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження. Затоківська селищна рада як власник земельної ділянки кадастровий номер 5110300000:02:012:0173 мала право визначати вид її використання в межах категорії землі рекреаційного призначення. На підставі технічної документації щодо поділу земельна ділянка кадастровий номер 5110300000:02:012:0173 була сформована з присвоєнням кадастрового номеру та зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Лише потому ця сформована та зареєстрована земельна ділянка була передана [PERSON] у власність.\~Генеральним планом смт. Затока (зі змінами від 16 березня 2015 року) спірна земельна ділянка віднесена до земель рекреаційного призначення об`єктів стаціонарної рекреації, дачного будівництва. Отже, прийняття Затоківською селищною радою рішення від 29 грудня 2014 року №2680, яким передано [PERSON] у власність земельну ділянку кадастровий номер 5110300000:02:012:0173 для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , відповідало як документації із землеустрою, так і містобудівній документації. Щодо способу захисту порушених прав, застосованого позивачем. Велика Палата Верховного суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 22 жовтня 2019 року №923/876/16. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18. Велика Палата Верховного Суду у справі №359/3373/16-ц у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі №911/36817, від 22 січня 2020 року у справі №910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18. Отже, вимоги про визнання незаконним рішення ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку не відповідають належному способу захисту. Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі №922/614/19). Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, яке видане на підставі відповідного оспорюваного рішення про передачу у власність земельної ділянки, також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16).\~ У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021року у справі №359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Позовна заява у цій справі подана прокурором 29 грудня 2017 року у зв`язку із незаконним, на його думку, заволодінням земельною ділянкою комунальної власності фізичною особою відповідачем [PERSON] .. Спірна земельна ділянка відчужена [PERSON] [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого 29.04.2015 року договору дарування. Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29 грудня 2014 року №2680 «Про передачу громадянину [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0919 га, кадастровий номер 5110300000:02:012:0173 для індивідуального дачного будівництва, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно на нерухоме майно серії, індексний номер 32634030 щодо земельної ділянки площею 0,0919 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 5110300000:02:012:0173) не відповідають належному способу захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18. На дане орієнтує й остання практика Верховного Суду у справах за позовами прокурора до Затоківської селищної ради, громадян, реєстраторів щодо набуття громадянами у власність земельних ділянок (постанови Верховного суду від 24 листопада 2021 року у справі №495/1439/18, від 4 травня 2022 року у справі №495/6094/17). Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed