Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] , 3-я особи, яка не заявляє самостійних вимог Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона являється бабусею неповнолітнього онука [PERSON] [INFO] . Батько дитини, та вин позивачки [PERSON] [INFO] з 2006 року виїхав на роботу і залишився проживати у місті Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу. У травні 2009 року син [PERSON] приїхав у село Манява до позивачки додому разом із співмешканкою [PERSON] та онуком [PERSON] . Побувши місяць у неї дома син зі співмешканкою поїхали знову у російську федерацію, а сина, тобто її онука залишили їй. З того часу і до теперішнього внук [PERSON] проживає разом зі позивачкою. З часу виїзду сина у російську федерацію зв`язок з ним втрачено і рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2025 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Що стосується відповідачки то за весь час перебування внука з позивачкою вона жодного разу не поцікавилась як проживає дитина. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тому, просить позов задовольнити. Ухвалою від 17 квітня 2025 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа яка не заявляє самостійних вимог Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено у ній підготовче засідання. Ухвалою від 27 травня 2025 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник-адвокат Попович М.М. в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Допитана в якості свідка позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2009 році до неї, з міста Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу рф, приїхав її син [PERSON] , разом із співмешканкою [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] , якому тоді було 1,5 років. Через місяць син та співмешканка, повернулися до рф, а онука залишили в неї, з того часу він постійно знаходиться у неї на піклуванні. Батьки жодним чином не цікавилися життям дитини, її вихованням та утриманням. Їй також відомо, що у сина [PERSON] та [PERSON] , є ще двоє дітей, відносно яких вони позбавлення батьківських прав. Вона звернулася з суд із даною заявою, оскільки це єдиний механізм, за допомогою якого можна зробити неповнолітньому онуку паспорт громадянина України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Крім того, інформація щодо розгляду даної справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Також, відповідачка не скористалася правом направлення відзиву на позовну заяву. Представник 3-ї особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення батьківських прав відповідачку [PERSON] , про що органом опіки та піклування був складений відповідний висновок про доцільність позбавлення батьківських права, так як це буде відповідати інтересам дитини. Тому, висновок також підтримала та просила позов задовольнити. З огляду на викладене, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Свідок [PERSON] , яка доводиться сусідкою позивачки, в судовому засіданні пояснила, що дійсно онука [PERSON] , привезли батьки, коли йому було 1,5 роки. Свідок в 2009 році один раз бачила [PERSON] , яка в її присутності випила, закурила та перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що на думку свідка, не прикрашає жінку та маму. Згодом батьки [PERSON] поїхали та залишили онука позивачці, та з 2009 року свідок жодного разу не бачила, щоб вони спілкувалися з сином [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка являється старостою Манявського старостинського округу, та сусідкою позивачки, в судовому засіданні надала аналогічні пояснення, що і попередній свідок щодо відсутності жодного спілкування дитини з відповідачем. Також, підтвердила, що бабуся з 1,5 річного віку доглядає та виховує онука, являється ідеальною бабусею. Позбавлення батьківських права відповідача необхідно позивачці, для оформлення онуку паспорта громадянина України. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, які наполягають на задоволенні позову, представника 3-ї особи, який не заперечує проти задоволення позову, свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2025 року, яке набрало законної сили 28.02.2025р., визнано [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області, останнє відоме місце реєстрації [ADDRESS] , останнє відоме місце проживання м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу російської федерації, безвісно відсутнім з травня 2009 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 01.03.2024 року № 54 «Про тимчасове влаштування неповнолітнього [PERSON] в сім`ю бабусі [PERSON] » наказом служби у справах дітей Солотвинської селищної ради №80 від 18.03.2025 року, неповнолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю рідної бабусі [PERSON] . Відповідно до довідки від 19.03.2025 року № 138 від старости Манявського старостинського округу мати неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , зі слів громадянки [PERSON] , жительки с. Манява, прибула в село Манява в 2009 році зі своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] . Перебувала на території села Манява колишнього Богородчанського району Івано-Франківської області протягом місяця. Подальше місце проживання її невідоме. Малолітній син [PERSON] , залишився проживати з рідною бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де проживає по теперішній час. Відповідно до довідки №67 від 06.03.2025р. та характеристики з Манявського ліцею Солотвинської селищної ради на неповнолітнього [PERSON] , встановлено що неповнолітній навчається в 11-А класі, за період навчання мати [PERSON] жодного разу не поцікавилась навчанням та успіхами сина. За період навчання в ліцеї неповнолітнього [PERSON] , успіхами та навчанням цікавилась рідна бабуся [PERSON] . Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради № 45 від 08.04.2025р., виконавчий комітет Солотвинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Згідно вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження №61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина, зовсім не дбає про його фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я, взагалі не відвідує дитину, не зустрічається з нею, матеріально не забезпечує. З пояснень самого неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні, він не пам`ятає маму, жодного разу з нею не спілкувався. На думку суду вказані обставини дають підстави вважати, що відповідач нехтує батьківськими обов`язками щодо спілкування з дитиною, маючи для цього реальну можливість, свідомо не бажає брати участі у її вихованні та не дбає про фізичний і духовний розвиток. Аналізуючи наведене в сукупності, та беручи до уваги, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини, суд погоджується із письмовим висновком органу опіки та піклування Солотвинської селищної ради № 45 від 08.04.2025р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , та приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею, документально підтверджені, судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved