Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

31.03.2025 з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за визначеною підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в особі представника Грибанова Д.В., до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 49 400,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , укладено кредитний договір №103424790. Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору, Порядок (технологія) укладання договору та спосіб ідентифікації, верифікації Позичальника. 16.07.2024 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №16072024, у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 16.07.2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у даній справі в сумі 49400,00 грн, з яких: 10000,00 грн - суми заборгованості за основним боргом, 37500,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 1900,00 грн - заборгованість за комісією. З моменту отримання права вимоги - 16ю07ю2024 позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 49400,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 справу розподілено та передано для розгляду судді Сиротенко В.К. Ухвалою від 01.04.2025 позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання, яке призначено на 25.04.2025. Ухвалою від 01.04.2025 судом витребувано у Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо [PERSON] 07.04.2025 на адресу суду надійшла відповідь Мінсоцполітики за вих. №8742/0/290-25/13 від 07.04.2025, відповідно до якої [PERSON] зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . 28.04.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач посилається на наступне. Кредитний договір не містить реквізитів сторін, підпису позичальника, проценти нараховувалися після закінчення терміну кредитування, що суперечить висновку, вказаному у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа № 14- 10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18), правовій позиції Верховного суду України, висловленої в Постанові ВСУ від 08.06.2016 р. № 6-330цс16. Крім того, Позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем було застосовано електронний підпис, зокрема, відсутні докази того, який саме електронний підпис використовував відповідач при підписанні кредитного договору, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Також позивачем не надано будь-яких доказів того, що суми позики або фінансового кредиту були зараховані на мій поточний рахунок, не було надано: Витяги з Реєстру боржників до договору факторингу не містить підпису первісних кредиторів. Позивачем не надано детального розрахунки заборгованості за позиками (кредитами). Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати - фінансування за договорами факторингу після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували виконання сторонами умов договорів факторингу та, як наслідок - набуття права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором та можливості реалізації прав нового кредитора для звернення до суду з даним позовом. В матеріалах справи відсутні повні тексти Договорів факторингу між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та попереднім кредитором, тобто відсутні всі сторінки Договору, що позбавляє Відповідача ознайомитись з їх істотними умовам та вивчити наявність обставини щодо переходу до позивача права грошової вимоги у кредитних зобов`язаннях. Зі змісту витягів з реєстру боржників та реєстру прав вимоги вбачається, що вони сформовані в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), шляхом довільного внесення до змісту документів відомостей про особу боржника, номер кредитного договору (договору позики), суми заборгованості, тощо та не мають будь-якої пов`язаності з Реєстром Боржників та Реєстром прав вимог у паперовому чи електронному вигляді. На думку відповідача, позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. Відповідач вважає. що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів того, що відповідачу, згідно з кредитними договорами № 103150806; № 43408-04/2023; № 42141-04/2023 було видано кредити та саме в сумах, заявлених позивачем. Визначення даних сум в договорах не свідчить про їх отримання відповідачем саме в цьому розмірі. Також вказує, що паспорт споживчого кредиту відсутній. Розрахунок боргу, складений і підписаний лише в односторонньому порядку, тобто ці документи сформовані в односторонньому порядку, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Незважаючи на приписи законодавства, позивачем відсотки нараховані після закінчення терміну надання позики. Позивачем не додано до позовної заяви докази виконання ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», вимог ч. 6. ст. ЗУ «Про споживче кредитування» щодо ознайомлення [PERSON] з умовами кредитування станом на 10.11.2021. Таким чином позивачем не доведено, що [PERSON] надав ТОВ «Мілоан», підтвердження про ознайомлення з інформацією щодо умов кредитування станом на 10.11.2021. Вважає, що позовні вимоги щодо стягнення відсотків за кредитом також задоволенню не підлягають, оскільки, встановлені кредитним договором від 10.11.2021, відсоткова ставка суперечить вимогам ч.5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. Нарахування комісії є нікчемним, тому у її стягненні також має бути відмовлено, так як відповідно до до абз. 3, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Водночас, Позивачем не долучено до матеріалів справи жодних розрахунків заборгованості на ті суми, які він просить стягнути. У матеріалах справи відсутні будь-які докази продовження сторонами дії договорів позики, що могло призвести до збільшення суми заборгованості. Тому, дія кредитного договору № 103424790 від 10.11.2021 закінчилася зі спливом строку, вказаного у п. 1.3. кредитного договору, тобто 10.12.2021. Той факт, що попередній кредитор передав право вимоги до Відповідача за сумами, вказаними у реєстрах боржників, сам по собі не підтверджує факт існування у Відповідача заборгованості саме на цю суму. Також відповідач повідомив, що є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] , приймаю участь у бойових діях. Військовослужбовці, які мають кредитні зобов`язання перед банками (фінансовими установами), мають право на встановлені законодавством пільги, згідно 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. За викладених обставин відповідач просить поновити та продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву та при прийнятті рішення врахувати пояснення відповідача, викладені у відзиві. З метою дотримання принципів диспозитивності та змагальності, судом прийнято до розгляду відзив на позовну заяву. 30.04.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що військовослужбовці, які надали визначені законодавством документи мають право на пільги, визначені пунктом 15 статті 14 Закону про захист військовослужбовців. В даному випадку Відповідач мав повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги. Проте, матеріали справи не містять доказів, що Відповідач звертався до первісних кредиторів з відповідною заявою та надавав відповідні документи. Отже, на підставі вище викладеного встановлено, що нарахування Відповідачу відсотків здійснювалося Первісним кредитором на законних підставах, оскільки Відповідач не повідомив Первісного кредитора у відповідності до чинного законодавства про те, що він являється військовослужбовцем та, що на нього поширюється норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, звертає увагу, що заборгованість вказана у позовній заяві, яка підлягає стягненню з Відповідача нараховувалася Первісним кредитором станом на дату відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань та вживає дії щодо врегулювання заборгованості виключно у розмірі отриманих прав вимоги. Оскільки Відповідачем умови Кредитного договору не виконувались, то нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитного договору є правомірним і Відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов Кредитного договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Посилання Відповідача на ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є безпідставним, оскільки Позивачем не пред`явлено вимоги до суду про стягнення будь-якої пені, будь-яких штрафів за невиконання умов Кредитного договору. Тобто, жодна вимога про стягнення заборгованості за Кредитним договором, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач зазначає, що Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Доказів протилежного відзив на позовну заяву не містить. Не спростування Відповідачем презумпції правомірності Кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення Кредитного договору, підлягають виконанню. Отже, Позивачем доведено факт укладання Відповідачем Кредитного договору в електронній формі та підписання Кредитного договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги Позивача є законними та обґрунтованими, а Відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. З метою надання вичерпної інформації по справі Позивач звернувся до Первісного кредитора з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів Позичальнику за Кредитним договором. Станом на 30.04.2025 року Позивачем отримано відповідь на запит від Первісного кредитора, в тому числі отримано додаткові докази, тому Позивач просить суд поновити строк для подання доказів, прийняти та долучити до матеріалів справи: - Розрахунок заборгованості за кредитним договором, - Інформаційна довідка за кредитним договором. Щодо нарахування відсотків позивач зазначає, що оскільки у Кредитному договорі, прямо зазначено, що Відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Первісного кредитора, а також отримав від Первісного кредитора до укладення Кредитного договору інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», нарахування відсотків здійснювалося Первісним кредитором у межах умов Кредитного договору та відповідно до законодавства, чинного на момент підписання Кредитного договору. З метою надання вичерпної інформації по справі щодо переходу права вимоги, Позивач просить суд долучити до матеріалів справи: - Витяг з Реєстру боржників від 16 липня 2024 до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024; - Платіжна інструкція до договору факторингу. Враховуючи те, що Реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано Виксерокопіювання (Витяг) з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). При цьому, на думку позивача, Договір факторингу між Первісним кредитором та Позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача. Судом прийнято до розгляду документи, долучені позивачем до відповіді на відзив. 30 квітня 2025 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 № 4273-ІХ, назва Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя була змінена на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя. Судове засідання відкладалося до 21.05.2025 та 17.06.2025. У судові засідання 25.04.2025, 21.05.2025, 17.06.2025 представники сторін у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. У позовній заяві позивачем та у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 10.11.2021 між ТОВ «Мілоан» - Кредитодавець або Товариство та [PERSON] - Позичальник укладено Договір про споживчий кредит №103424790 (далі - Кредитний договір), за умовами п. 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3, Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 10000.00 грн. у валюті: Українські гривні (п. 1.2. Кредитного договору). Кредит надається строком на 30 днів з 10.11.2021 (строк кредитування) (п. 1.3. Кредитного договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 10.12.2021 (п. 1.4. Кредитного договору). За умовами п. 1.5. Кредитного договору, загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 9400.00 грн. в грошовому виразі та 317,286.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 19400.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також, строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником отроку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. В пункті 1.5.1. Кредитного договору сторонами погоджено, що комісія за надання кредиту: 1900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п. 1.5.2. Кредитного договору, проценти за користування кредитом: 7500.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до 1.6. Кредитного договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього Договору (п. 1.7. Кредитного договору). Пунктом 2.1. Кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату), зазначену в п. 1.4. договору. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3. Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, зазначеною в 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6. договору, в сумі та на умовах, визначених в п. 2.3. договору. За умовами п. 2.2.2 Кредитного договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступною за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.3. Договору. За умовами п. 7.1. Кредитного договору, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредит визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.і.4 Договору. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього Договору кредитні кошти не будуть відправлені Товариством та або не будуть отримані Позичальником, у відповідності з визначеним способам надання кредиту, дія цього Договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в Особистому кабінеті. Як вбачається з матеріалів справи, Додатками № 1 та 2 до Кредитного договору є Графік платежів за договором про споживчий кредит 103424790 від 10.11.2021 та Паспорт споживчого кредиту №103424790. За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Положеннями ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» унормовано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правилами ч. 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За змістом ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ч. 3ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Вимогами ст. 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Розділом 6 Кредитного договору визначено порядок укладення договору. Так, відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. За умовами п. 6.2. Кредитного договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SМS) на мобільний телефонний номер. Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SМS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний , кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Відповідно до п. 6.3. Кредитного договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що: - він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами, та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; - він не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; - на момент підписання Кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність Позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього Договору про які він не повідомив Товариство (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо), зокрема Позичальник підтверджує, що він не подавав до суду заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, стосовно нього відсутнє .відкрите провадження у справі про неплатоспроможність (банкрутство) та, що на момент укладення цього договору підстав передбачених Кодексом України з питань банкрутства для відкриття такого провадження у справі про неплатоспроможність, стосовно нього відсутнє відкрите провадження у справі неплатоспроможність (банкрутство) та, що на момент укладення цього договору підстав, передбачених Кодексом України з питань банкрутства для відкриття такого провадження не існує; - вся інформація надана Товариству, в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; - він відповідає вимогам Заявника, що встановлені розділом 2 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; - він не є військовослужбовцем та не проходить один із видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього договору. За змістом розділу 10 Договору - «Реквізити сторін», позичальником [PERSON] зазначені, РНОКПП, серія паспорту, електронна пошта: [INFO] ; тел.: [NUMBER] . На першому аркуші Кредитного договору містяться відмітки про підписання договору сторонами: Підписано [PERSON] одноразовим ідентифікатором [NUMBER] Час: 10.11.2021 21:01; Підписано [PERSON], ТОВ Мілоан. Час:10.11.2021 21:01. Зі змісту Додатку № 1 до Договору вбачається, що цей Графік платежів розраховується, виходячи з припущення, що Позичальник виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Також вбачається: дата видачі позики/дата платежу: 10.11.2021; кількість днів у розрахунковому періоді: 30, усього - 30; сума позики - 10000 грн; проценти за користування позикою - до 10.12.2021 - 7 500,00 грн, усього - 7500,00 грн; комісія за надання кредиту - 1900,00 грн; реальна річна процентна ставка - 371,286.00 %; загальна вартість кредиту - 19400,00 грн. Таким чином, Договір про споживчий кредит №103424790 від 10.11.2021 був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] у електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), що відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів» та не суперечить приписам ч.1 ст.205, ст.6,207,627-628, ч. 2 ст.639 ЦК України. При цьому, на виконання вимог ч.1ст. 638 ЦК України сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Як свідчить платіжне доручення №34985415 від 10.11.2021, платником ТОВ «Мілоан» здійснено переказ суми 10000,00 грн отримувачу [PERSON] , MASTERCARD кредит рах. № [NUMBER] , призначення платежу: Кошти згідно договору 103424790. Вказане свідчить про те, що Кредитодавець - позивач у даній справі свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав Відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. При цьому, Позичальник (відповідач у справі) свої зобов`язання по договору щодо повернення кредиту не виконав. При цьому судом враховано, що відповідачем не надано доказів неотримання від позивача 10.11.2021 кредитних коштів у сумі 10000,00 грн. Згідно розрахунку, долученого позивачем до позовної заяви, заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 49400,00 грн: -10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; -37500,00 грн заборгованість за відсотками; -1900,00 грн - заборгованість за комісією. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Договір про споживчий кредит №103424790 від 10.11.2021 є дійсними, у судовому порядку не оскаржувався. Доказів протилежного суду не надано. В матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження укладення договору № 103424790 від 10.11.2021, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Згідно з постановою Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Відповідно до положень ч. 1 - 3 ст. 100 ЦПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Із наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження своїх вимог надало суду електронні докази в паперовому вигляді, завіривши їх належним чином, відповідність їх оригіналу у суду не викликає сумнівів. Суд також вважає доведеною обставину отримання відповідачем від ТОВ «Мілоан» грошових коштів у розмірі 10000,00 грн у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. 16.07.2024 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Фактор та ТОВ «Мілоан» - Клієнт укладено договір факторингу №16072024, за умовами п.1.1. якого за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (комісія за надання кредиту і проценти за користування кредитом), неустойкою (штраф, пеня) та/або процентами за порушення грошового зобов`язання та іншими платежами згідно кредитних договорів, за наявності, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі Боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за Договором факторингу №16072024 від 16.07.2024, який підписано сторонами Договору факторингу 16.07.2024, Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників в електронному вигляді, наданий на флеш-носії у розмірі 10388 Кбайт. Як свідчить Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ», зокрема, право вимоги до [PERSON] , № кредитного договору 103424790, сума заборгованості за основною сумою боргу - 10000,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 37500,00 грн, сума заборгованості за комісією - 1900,00 грн, сума заборгованості разом - 49400,00 грн. Позивачем, окрім витягу з Реєстру боржників (доданого до позовної заяви), було надано копію Реєстру боржників, що є Додатком №1 до договору факторингу №16072024 від 16.07.2024 (долучений до відповіді на відзив), який містить в собі інформацію про передачу права вимоги, зокрема, до [PERSON] . Крім того, позивачем на підтвердження здійснення оплати за Договором факторингу надано платіжну інструкцію №366 від 19.07.2024. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За положеннями ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором №103424790 від 10.11.2021 існувало на момент укладання Договору факторингу №16072024 від 16.07.2024. Верховний Суд зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Таким чином, Договір факторингу між Первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» та позивачем - ТОВ «ФК ЄАПБ» укладений у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження отримання права вимоги до [PERSON] . Отже, надавши докази передання грошових коштів [PERSON] , позивач вправі вимагати їх повернення, відповідач в свою чергу має довести або неотримання коштів, або їх повернення, що ним зроблено не було. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано і не представлено суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Відповідач не надав суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірний період на підтвердження факту незарахування грошових коштів на його рахунок, не надав доказів повернення коштів позивачу чи Первісному кредитору - ТОВ «Мілоан», в той час коли не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких даних. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив умови Кредитного договору, не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором, суд вважає необхідними стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 1900,00 грн. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Аналізуючи умови договору про споживчий кредит від 10.11.2021 за №103424790, суд приходить до висновку про правомірність дій Товариства щодо нарахування заборгованості за комісією, оскільки укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів (п.1.5.1 договору). Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Таким чином, заборгованість по комісії за надання кредиту у розмірі 1900,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами Договору строк кредиту становить 30 днів. Пунктом 2.2.2 Кредитного договору сторони узгодили, що нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3. При цьому, п. 2.3.1.1. Кредитного договору сторони визначили порядок пролонгації договору на пільгових умовах. Так, Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.ua (далі Сайт Товариства) зі посиланням https://tengo.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строк, кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатить комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. … Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2 Договору. За умовами п. 2.3.1.2 Кредитного договору - Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Як свідчать матеріали справи, відповідачем [PERSON] жодних дій з повернення кредиту не вчинялося, що свідчить про пролонгацію кредитного договору на підставі п. 2.3.1.2. договору. При цьому, вказаним пунктом договору обумовлено максимальний строк пролонгації - 60 днів. Таким чином, абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування з врахуванням пролонгації. При цьому, ТОВ «Мілоан» нарахування відсотків здійснювалося з 11.11.2021 по 08.02.2022 (з 11.11.2021 по 10.12.2021 - відсоткова ставка 2,5%, з 11.12.2021 по 08.02.2022 з врахуванням пролонгації на підставі п. 2.3.1.2 на стандартних (базових) умовах - відсоткова ставка 5% відповідно до п. 1.6. Кредитного договору). Таким чином, нарахування процентів за Договором є обґрунтованим, оскільки здійснений у межах строку кредитування з врахуванням пролонгації. При цьому судом не приймаються заперечення відповідача щодо розміру процентної ставки, визначеної ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». 24.12.2023 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким було внесено зміни до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено вказану статтю частиною 5 наступного змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.». Тобто, Закон України, яким розмір максимальної денної процентної ставки було обмежено, набрав законної сили після виникнення заборгованості у відповідача, відтак застосуванню до спірних правовідносин не підлягає. Щодо посилань відповідача на те, що він є військовослужбовцем і до нього має бути застосовано положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» суд зазначає наступне. Так, за положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Між тим, у відповідності до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. З копії довідки начальника штабу - першого заступника командира військової частини [NUMBER] від 03.03.2025 №10/д/32 вбачається, що [PERSON] з 06.06.2022 по теперішній час перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] . Як свідчить розрахунок заборгованості по Кредитному договору №103424790 від 10.11.2021, нарахування відсотків здійснювалося з 11.11.2021 по 08.02.2022 (з 11.11.2021 по 10.12.2021 - відсоткова ставка 2,5%, з 11.12.2021 по 08.02.2022 з врахуванням пролонгації на підставі п. 2.3.1.2 на стандартних (базових) умовах - відсоткова ставка 5% відповідно до п. 1.6. Кредитного договору). Тобто, заборгованість за Кредитним договором (враховуючи нарахування відсотків) виникла до введення в Україні особливого періоду з 24.02.2022 та до призову [PERSON] на військову службу з 06.06.2022. Тому, на думку суду, у справі відсутні підстави для застосування вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців». За викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved