Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними договорів дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] знайома з 1985 року, з яким вони працювали в РМК «Волиньоблспоживспілка». Після звільнення з РМК, [PERSON] створив приватне підприємство «Ян-Ті-С» та через деякий час вона прийняла пропозицію працювати на вказаному підприємстві бухгалтером. Приблизно з 2010 року їхні відносини стали близькими, як чоловіка і жінки. При цьому, вона, як бухгалтер підприємства, була проінформована про всі аспекти діяльності підприємства, обсяг виконаних замовлень, розрахунків, надходження коштів. З моменту їхнього спільного проживання, всі отримані кошти від діяльності підприємства та інші доходи були спільними. Вказує, за ці спільно зароблені кошти вони будували приватний будинок по [ADDRESS] , який був завершений у 2013 році та у 2015 році його продали, а виручені кошти вкладені в розвиток підприємства. Зазначає, що з березня 2014 року вони стали проживати в одній квартирі як чоловік і дружина за адресою: [ADDRESS] , де проживають на даний час. При цьому, офіційний шлюб вони уклали 15.05.2024 року після тривалого проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час проживання однією сім`єю вони з відповідачем [PERSON] набули у власність декілька об`єктів нерухомого майна, легкові автомобілі та інші предмети і речі., а саме: індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями загальною площею 816,9 кв.м, які в подальшому реконструйовані під квартири; земельну ділянку площею 0,0371 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер 0722881800:03:001:5579, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 26.08.2023 року ними був також придбаний автомобіль «Toyota Hilux», р.н. [NUMBER] та на початку серпня 2023 року автомобіль «Nissan X-Trail», р.н. [NUMBER] . Разом з тим, в березні 2024 року їй стало відомо, що 01.12.2023 року [PERSON] , не інформуючи її та не погодивши із нею, подарував своєму сину [PERSON] індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями, літера (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., квартиру [ADDRESS] загальною площею 109.0 кв.м, земельну ділянку 0,0371 га з цільовим призначенням - для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер 0722881800:03:001:5579, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 24.01.2024 року без погодження із нею, видав довіреність на ім`я [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої надав повноваження на вчинення великого спектру дій від його імені, в тому числі, право продажу, обміну, здачі в оренду тощо, зареєстрованого на його ім`я , але придбаних за спільні кошти, автомобілів. В результаті чого, 29.02.2024 року транспортні засоби були зареєстровані за [PERSON] . Вважає, що стосунки і відносини, які склалися між нею та відповідачем [PERSON] повністю відповідають критеріям, визначених як сім`я, оскільки вони на протязі більше 10 років, починаючи з 2013 року проживають разом як чоловік і дружина в одній квартирі, підтримують реальні та усталені шлюбні відносини. Їх поєднує довготривала спільна праця, як керівника і бухгалтера. Вони ведуть спільне господарство та мають спільний сімейний бюджет, купують необхідні предмети, речі, продукти харчування, одяг, взуття тощо за взаємною згодою та спільно зароблені кошти. Крім того, вони разом відпочивають та проводять вільний час, у них співпадають інтереси, вподобання та погляди. Також вказує, що оскільки вона як співвласник майна, не надавала письмову згоду на укладення правочинів і всі об`єкти нерухомого та рухомого майна, які були придбані за період їхнього спільного проживання, то вважає, що вони повинні бути визнані недійсними. Враховуючи вищевикладене, просить суд: - визнати факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з [PERSON] з 01 березня 2013 року до 15 травня 2024 року включно; - визнати майно, як об`єкти спільної сумісної власності, за час проживання однією сім`єю з [PERSON] : - індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями загальною площею 484,2 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] ; - квартиру [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,0371 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер 0722881800:03:001:5579; - автомобіль «Toyota Hilux», р.н. [NUMBER] та автомобіль «Nissan X-Trail», р.н. [NUMBER] ; - визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення від 01.12.2023 року, укладеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. та зареєстрований в реєстрі №2466; - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 01.12.2023 року, індексний номер 70498656, на підставі якого було зареєстровано право власності на індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями загальною площею 484,2 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] в за [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування квартири від 01.12.2023 року, укладеного [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. та зареєстрований в реєстрі №2465; - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 01.12.2023 року, індексний номер 70498656, на підставі якого було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] в за [PERSON] ; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 01.12.2023 року, укладеним [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. та зареєстрований в реєстрі №2467; - скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 01.12.2023 року, індексний номер 7049887, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,0371 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, кадастровий номер 0722881800:03:001:5579 за [PERSON] ; - визнати недійсними договори купівлі-продажу №735-02/2024 та 737-02/2024 від 29.02.2024 року, укладених між ТзОВ «ВІАСОЛІС» та [PERSON] ; - скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на автомобілі «Toyota Hilux», р.н. [NUMBER] та «Nissan X-Trail», р.н. [NUMBER] . - стягнути з відповідачів понесені судові витрати у справі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав вимоги та не заперечував щодо їх задоволення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник просили в судовому засіданні у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Третя особа - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М.В. в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Приписами частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень, даних у п.1 постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Отже, факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом оскаржуваного періоду усталені відносини, які притаманні подружжю. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1-3 ст.61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. У постанові Верховного Суду 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 викладено правовий висновок проте, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16. В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною та беззаперечною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц визначено правовий висновок про те, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила встановити факт її спільного проживання з [PERSON] як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2013 року до 15 травня 2024 року, визнати спільною сумісною власністю майно, набуте за вказаний період, а також визнати недійсними договори дарування та купівлі-продажу і скасувати рішення про державну реєстрацію права власності. З матеріалів справи слідує, що згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, [PERSON] завершив нове будівництво індивідуального гаража з побутовими приміщеннями в [ADDRESS] (а.с. 20-24). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192577023 від 11.12.2019 року вбачається, що власником індивідуального гаража з побутовими приміщеннями, літ (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., що розташований в [ADDRESS] в є [PERSON] (а.с. 25). Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно №403098922 від 11.11.2024 року слідує, що у власності [PERSON] значилось нерухоме майно: - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 78.9 кв.м. (речове право припинено); - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 109 кв.м. (речове право припинено); - земельна ділянка площею 0,5895 га, кадастровий номер 0722881800:03:001:5900, яка утворилась в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером 0722881800:03:001:5871 площею 1.179 га; - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 187,5 кв.м.; - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 145,2 кв.м.; - індивідуальний гараж з побутовими приміщеннями, літ (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 0722881800:03:001:5579 площею 0,0371 га (речове право припинено); - житловий будинок, загальною площею 349,3 кв.м, що розташований в [ADDRESS] (речове право припинено) (а.с. 26-31). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.11.2024 року вбачається, що власником - індивідуального гаража з побутовими приміщеннями, літ (А-2) загальною площею 484,2 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 0722881800:03:001:5579 площею 0,0371 га є [PERSON] (а.с. 31-32). Вказані об`єкти нерухомості, а також квартира [ADDRESS] , [PERSON] набув у власність відповідно до договорів дарування від 01.12.2023 року, укладених від імені [PERSON] (а.с. 36-40). Як з`ясовано в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.05.2024 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с. 35). З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] проживала з [PERSON] з 2013 року в будинку по [ADDRESS] . Гостювали у них і з 2015 року [PERSON] з [PERSON] переїхали на [ADDRESS] та з вересня офіційно стали проживати. Також вказали, що дві дочки позивача від першого шлюбу та сини відповідача проводили разом час. У них були добрі відносини, вони разом їздили відпочивати, брали з собою внуків. З показань свідка [PERSON] слідує, що він є внуком [PERSON] , знає [PERSON] як бухгалтера на фірмі діда з 2015 по 2023 р. Вказав, що дід був директором спочатку на фірмі по вул. Чернишевського, а потім у 2016 році фірма переїхала на [ADDRESS] . При цьому, на Чернишевського дід проживав сам, до 2011-2012 року жив з іншою жінкою, яка в подальшому не захотіла жити і руйнувати сім`ю. Він жив на [PERSON] з 2016 по 2018 р. - це була власність його батька [PERSON] , а з 2018 року - переїхав на [ADDRESS] . На роботі дід з [PERSON] постійно сварилися, вони не були подружжям. Також, він навчався за кошти фірми з умовою відпрацювати. Проживав на [ADDRESS] , комунальні послуги оплачував дід. Автомобіль «Тойоту» купував дід з салону. Територію купили разом з батьком і дядьком та будували там підприємство разом. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду вказали, що [PERSON] була бухгалтером на підприємстві. Вказали, що на території фірми з 2018 по 2023 рік [PERSON] не жила, не показувала себе як дружина. При цьому, постійно налаштовувала свекра проти них. Вказали, що ділянки були куплені у 2011 році за спільні кошти родини, а потім оформлені на свекра. При цьому, допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] суду вказав, що нерухомість батько сам вирішив на нього переписати, бо казав, що вже старий. Неодноразово хотів змінити бухгалтера на фірмі. На даний час борг по фірмі біля 300000 грн., бо перереєстрували фірму і перевели всі активи, які використовувались на будівництво. В грудні 2013 року подарував батькові земельну ділянку. З показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка - позивача [PERSON] слідує, що з відповідачем [PERSON] знайома з 1989 року, у 1993 році він створив своє підприємство. У 1996 році він розлучився. Запрошував її бути бухгалтером і з 2004 року вона почала працювати у нього. Два сини відповідача також у них працювали. Вказала, що [PERSON] на [ADDRESS] купив ділянку і збудував будинок, де вона допомагала все облаштовувати. Почали жити разом з ним в кінці 2012 року. В подальшому зазначила, що вона розлучилась з першим чоловіком 28.02.2013 року і з березня 2013 року почали жити разом. При цьому, проживали на [PERSON] до 2015 року. На квартиру по [ADDRESS] переїхали в 2018 році. Разом з ним їздили відпочивати, брали її дочок на відпочинок і внучку Аню. Також вказала, що чоловік планував зробити заповіт, проте зробив договір дарування. При цьому, він був адекватний, розумів значення своїх дій. Їй невідомо, чому він прийняв таке рішення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] вказав, що з [PERSON] почали жити разом на [ADDRESS] з 2013 року. Всі інші обставини викладені у відзиві на позов. Отже, заслухавши учасників справи, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне. Так, у позовній заяві позивач [PERSON] , зазначає, що знайома з відповідачем [PERSON] з 1985 року та вони підтримували між собою стосунки, як співробітники одного підприємства і на момент їхнього знайомства він вже вдівцем і не перебував в іншому шлюбі. Разом з тим, як слідує із матеріалів справи, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний 26.01.1996 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії № [NUMBER] від 26.01.1996 року (а.с. ). Тобто твердження позивача, що відповідач [PERSON] був вдівцем, є безпідставним і таким, що не заслуговує на увагу. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що зароблені кошти вони витрачали для забезпечення потреб сім`ї: фінансуванні діяльності підприємства, придбання нерухомого та рухомого майна, продуктів харчування, одягу і взуття, оплату комунальних та медичних послуг, спільний відпочинок, однак жодних доказів на підтвердження даних вимог позивачем не представлено. Крім того, позивач стверджує, що вона разом з [PERSON] за спільно зароблені кошти будували приватний будинок по [ADDRESS] , який був розпочатий будівництвом у 2010 році і закінчений у 2013 році. Водночас, будь яких доказів спільно зароблених коштів, достатніх для будівництва будинку, позивачем не надано попри те, що вони офіційно працювали на підприємстві нібито її цивільного чоловіка, При цьому, не надано жодних доказів на купівлю земельної ділянки, де будували цей будинок, як і іншу технічну документацію на будинок, а також документів по продажу цієї нерухомості. Крім того, як слідує із показів [PERSON] в якості свідка, остання вказала, що участі у будівництві будинку по [ADDRESS] не брала участі. Також, позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що з березня 2013 року фактично проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Водночас, з її показів в якості свідка слідує, що по [ADDRESS] вони проживали до 2015 року, а на квартиру по [ADDRESS] вони переїхали в 2018 році. При цьому, [PERSON] зазначала, що вони проживали як чоловік з дружиною з 2010 року, проте в судовому засіданні вказала, що з 2013 року. Отже, на думку суду, прослідковується невідповідність посилань позивача у позовній заяві та її показанням в судовому засіданні в якості свідка. Враховуючи зазначені обставини та вимоги законодавства, саме на позивача покладається обов`язок доведення факту спільного проживання як чоловіка та жінки однією сім`єю як подружжя з 01 березня 2013 року по 15 травня 2024 року, в період якого придбано спірне майно. Таким чином, суду не представлено будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів спільного проживання з відповідачем однією сім`єю як подружжя у вказаний період, зокрема, ведення спільного господарства, взаємних прав та обов`язків, спільного побуту, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, позивачем не доведено і не надано достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а тому за таких обставин позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю задоволенню не підлягають. При цьому, позивач не змогла пояснити, які обставини заважали зареєструвати шлюб, виходячи з її пояснень щодо тривалості спільного проживання і наявності перешкод для цього. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Правова позиція з даного питання висловлена Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 року у справі № 442/2219/11. А тому, виходячи із недоведеності даного факту і всі решта заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в суді, у зв`язку з чим до задоволення не підлягають. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивачем та її представником всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних і беззаперечних доказів на підтвердження своїх вимог, а отже, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 133,141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed