Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту смерті громадянки України, [PERSON] [INFO] , уродженки м. Нижній Тагіл Свердловської області, яка померла [INFO] у м. Енергодар, Запорізької області, причина смерті: гостра коронарна недостатність. На обґрунтування заяви зазначила таке. Заявниця є донькою [PERSON] . [INFO] у м. Енергодар Запорізької області померла мати Заявниці, громадянка України відповідно до паспорту серія [NUMBER] виданого Енергодарським МВ УМВС України в Запорізькій області 03.03.1999 року, [PERSON] [INFO] , уродженка м. Нижній Тагіл Свердловської області. Факт родинних відносин з померлою, підтверджується: -свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.05.1985 року, де графі мати зазначено [PERSON] ; -свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 11.07.2009 року, прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до протокола автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.06.2025 для розгляду справи визначено суд у складі головуючої судді Маркєлової В.М. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи на 27.06.2025; залучено до участі у справі як заінтересовану особу Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). У судове засідання заявниця не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися суд розглянув справу без їх участі на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Факт родинних відносин заявниці з померлою, підтверджується: -свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.05.1985 року, де графі мати зазначено [PERSON] ; -свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області 11.07.2009 року, прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану`державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: - документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, щопідставою для державної реєстрації смерті є: Доказами, що підтверджують факт смерті померлої є: 1. Лікарське свідоцтво про смерть серія 23 № 200858807 видане Енергодарським відділенням обласного бюро судово - медичної експертизи 06.06.2025 року, причина смерті : гостра коронарна недостатність; 2. Довідка про смерть № С-00586 видана Територіальним відділом РАЦС міста Енергодар Управління РАЦС Запорізької області 10.06.2025 року, причина смерті : гостра коронарна недостатність; 3. Свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане Територіальним відділом РАЦС міста Енергодар Управління РАЦС Запорізької області 10.06.2025 року ;З 24 лютого 2022 року на території України запроваджено та діє воєнний стан через збройну агресію Російської Федерації проти України. Дані обставини є загальновідомими та доказуванню не підлягають. На момент смерті матері Заявниці в м. Енергодар Запорізької області, (з 04.03.2022 року є тимчасово окупованою територією), заклади охорони здоров`я України не здійснювали діяльність, а отже надати до суду лікарське свідоцтво про смерть за формою 106/ о затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2000 № 545 Заявниця надати не має змоги. Згідно зі ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження та смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 76, 77 ЦПК України). Оцінюючи допустимість таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Копія Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видане Територіальним відділом РАЦС міста Енергодар Управління РАЦС Запорізької області 10.06.2025 року, яке додане до заяви про встановлення факту смерті, видане органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, Mozer v.TheRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthers v. MoldovaandRussia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також важливе значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справи у порядку статті 317 ЦПК України. Оцінивши надані заявницею письмові докази, з метою захисту прав і свобод громадянина України, враховуючи, що для проведення державної реєстрації смерті на території України є об`єктивні перешкоди, а встановлення судом факту смерті надасть заявниці право отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть для подальшого використання в цивільно-правових відносинах, суд дійшов висновку встановити факт, про який вона просить. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання цього рішення.

Outcome: approved