Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом із позивачем. Відповідач участі у житті дитини не приймає, її розвитком та матеріальним станом не цікавиться. За таких обставин просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина. Ухвалою суду від 05.12.2024 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак відзиву подано не було. 09.04.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач у судовому засіданні повідомив, що його колишня дружина тривалий час проживає за кордоном, не приймає участь у вихованні та утриманні сина, який проживає з ним. Причина такого ставлення до дитини йому не відома. Така поведінка матері шкодить дитині, тому просить позбавити матір батьківських прав щодо сина. З огляду на вік та рівень розвитку малолітнього сина вважає недоцільним з`ясування його думки щодо позбавлення матері батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 12) підтверджено, що [INFO] народився [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських правтько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.07.2021 в справі №127/9147/21 (копія на а.с.11) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.12.2024 (копія на с.с. 100) з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.04.2025 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 21 225,29 грн. (а.с. 133). Згідно інформації КЗ "Вінницька початкова школа № 5" від 13.08.2024 (копія на а.с. 15) [PERSON] , [INFO] відвідував підготовчу групу "Дошколярик" з 30.11.2023, дитину на заняття приводив батько [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1997 (копія на а.с. 16) [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . На адресу суду подано висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.04.2025 №01/00/011/22345, з якого вбачається, що в ході його підготовки [PERSON] повідомив, що проживає разом з бабусею, прабабусею та батьком. Навчається у 1-му класі, з мамою не бачився вже тривалий час, на день народження вона надіслала йому іграшку поштою. Де саме вона проживає і працює, йому не відомо. При підготовці висновку за адресою місця проживання відповідача двері житлового приміщення ніхто не відчинив. За місцем проживання [PERSON] разом з батьком створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Вирішуючи даний спір суд керується наступним. Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. У ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи безперечно обізнаною з фактом розгляду справи про позбавлення її батьківських прав (про що також свідчить подання нею клопотань про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, реєстрація у підсистемі "Електронний суд") ані до суду, ані на засідання виконавчого комітету Вінницької міської ради з підготовки відповідного висновку не з"явилася, жодних заяв чи заперечень не подавала. Відповідачем також не спростовано доводи позивача про те, що після початку повномсаштабного вторгнення вона з території України виїхала, про добробут сина 2017 р.н., який залишився в Україні проживати з батьком, його здоров`я, освіту і виховання не піклується, дитиною не цікавиться, аліменти не сплачує. У ході судового розгляду не встановлено жодних обставин і фактів, які б свідчили про наявність перешкод (в тому числі з боку батька [PERSON] ) для матері [PERSON] брати участь у вихованні та утриманні сина [PERSON] , створення йому необхідних та безпечних умов життя і зростання. Суд вважає, що така поведінка матері свідчить про свідому втрату інтересу матері до своєї дитини, в тому числі до участі у її вихованні, утриманні, гармонійному безпечному розвитку, що шкодить насамперед дитині. Будь-яких поважних причин такої поведінки [PERSON] (стан здоров`я, скрутне матеріальне становище, перешкоди з боку батька чи інших осіб тощо), або наміру матері цю поведінку змінити чи покращити, у ході судового розгялду не встановлено. Суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] знайшов своє підтвердження, зокрема і з урахуванням відомостей, викладених у висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.04.2025 №01/00/011/22345 (що згідно з ч. 6 ст. 19 СК України має рекомендаційний характер),оскільки судом встановлено, що мати свідомо протягом тривалого часу не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною у обсязі, необхідному для його гармонійного зростання і розвитку, не забезпечує сина метеріально. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Згідно ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені ним документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду в сумі 1211,20 грн. При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі ст.ст. 121, 141, 150, 151, 155, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved