Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Представник позивача Криворізької центральної\~окружної прокуратури\~Дніпропетровської області Рижков О.В.\~через систему\~«Електронний суд»\~звернувся 30.04.2025\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з[PERSON] \~на користь\~держави в\~особі Лозуватської сільської\~ради Криворізького\~району Дніпропетровської\~області, шкоду, заподіяну внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів у розмірі 131223,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 у справі № 177/665/25, [PERSON] визнано винуватим за ч. 1 ст. 249 КК України, незаконне заняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду та призначено відповідне покарання. Разом з цим, питання відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням, не вирішено. Вироком встановлено, що своїми умисними діями, які виразилися у незаконному зайнятті рибним добувним промислом за допомогою незаконного знаряддя лову, [PERSON] заподіяв істотну шкоду інтересам держави в особі Лозуватської сільської ради у розмірі 131223,00 грн. Вирок набрав законної сили 26.04.2025. Відповідач заподіяну шкоду в добровільному порядку не відшкодував. Лозуватською сільською радою в межах кримінального провадження цивільний позов не подавався, а тому Криворізькою центральною окружною прокуратурою на адресу позивача 10.02.2025 та 24.04.2025 скеровано листи, якими ініційовано питання щодо вжиття заходів, спрямованих на відшкодування завданої [PERSON] шкоди. Листами від 18.02.2025 та 25.04.2025 позивач повідомив, що заходи реагування в судовому порядку щодо стягнення з [PERSON] заподіяної шкоди не вживалися. Оскільки уповноважений орган не здійснює захист інтересів держави у спірних правовідносинах, Криворізька центральна окружна прокуратура, у межах своєї компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України, ст. ст. 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Прокурор та Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, участі представника у судовому засіданні не забезпечили, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи за відсутності представника. На задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON] \~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений\~належним чином,\~у тому\~числі,\~у порядку\~ч.\~11\~ст.\~128\~ЦПК України,\~шляхом публікації\~оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України,заяв клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи з поважних причин чи участь у розгляді справи в дистанційному режимі (в порядку відеоконференції), відзив на позов не подав. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Із урахуванням відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити заочне рішення, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 у справі № 177/665/25, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням терміном на 1 рік, покладено обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України (а.с.23-24). Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 96-1, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, застосовано спеціальну конфіскацію та примусово безоплатно вилучено у власність держави риболовну сітку розмірами 5м/40мм/1м, рибу у кількості 83 одиниці риби (карась). Цивільний позов у рамках кримінального провадження до [PERSON] не подавався. Вирок набрав законної сили 26.04.2025. Вказаним вироком\~встановлено,\~що 10.04.2024 приблизно о 14 год 40 хв., [PERSON] , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись на березі Карачунівського водосховища, що розташований поблизу с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, у порушення ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» та п.п. 1 п. 1 Розділу IV Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700, за допомогою забороненого знаряддя рибного лову, а саме одної сітки здійснив незаконний рибний добувний промисел, внаслідок чого незаконно виловив водні біоресурси загальною кількістю 83 особин риби «карась». Згідно з висновку експерта від 14.02.2025 № СЕ-19/104-25/2214-ФХЕД, [PERSON] здійснив незаконне вилучення водних біоресурсів з природного середовища, тим самим спричинив істотну шкоду іхтіофауні річки Інгулець Карачунівського водосховища на загальну суму 131223,00 гривень, чим заподіяв матеріальну шкоду на вказану суму інтересам держави в особі Лозуватської сільської ради. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини, встановлені вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 у справі № 177/665/25, є встановленими та не підлягають доказуванню. Із протоколу огляду від 10.04.2024 та фототаблиць до нього слідує, що кримінальне правопорушення вчинено [PERSON] на березі водосховища річки Інгулець поблизу с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.8 зворот - 11). Постановою дізнавача Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області від 11.04.2024 у кримінальному провадженні № 12024046230000158 від 11.04.2024 визнано речовими доказами риболовну сітку розмірами 5м/70мм/1м та біоресурси рибу виду карась у кількості 83 штуки (а.с.12). Риболовна сітка передана до камери збереження речових доказів Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області, відповідно до квитанції № 2070/24, риба карась сріблястий у кількості 83 штуки, що становить 11 кг, передана на збереження ФОП [PERSON] , відповідно до накладної від 10.04.2024 № 17 (а.с.12 зворот, 14 зворот, 15). Постановою дізнавача Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровської області від 07.01.2025 у кримінальному провадженні № 12024046230000158 від 11.04.2024 призначена інженерно-екологічна експертиза, для визначення розміру шкоди, завданої довкіллю внаслідок незаконного вилову водних живих біоресурсів (а.с.15 зворот-16). Відповідно до висновку експерта від 14.02.2025 № СЕ-19/104-25/2214-ФХЕД, фактичні збитки, завдані незаконним вилученням перелічених водних ресурсів з природного середовища становлять 131223,00 грн (а.с.17-21). Відповідно до ст. 13 Конституції України та ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Окрім того, ст. 142 Конституції України визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Згідно зі ст.ст. 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і від імені та в інтересах територіальних громад, відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції. Отже, органи місцевого самоврядування в межах своєї території є самостійними суб`єктами права власності на природні ресурси (в тому числі водні біоресурси). Із огляду на викладене, Лозуватська сільська рада уповноважена державою здійснювати відповідні функції щодо охорони та використання природних водних живих ресурсів, які перебувають і є об`єктами права власності українського народу, тому в даному випадку остання виступає позивачем у справі. Криворізькою центральною окружною прокуратурою Дніпропетровської області на адресу Лозуватської сільської ради 10.02.2025 направлено лист № 59-1352вих.25 та 24.04.2025 № 59-3798вих.25, про надання інформації щодо вжиття заходів, у тому числі претензійно-позовного характеру, направлених на стягнення спричинених збитків (а.с.25, 26 зворот - 27). Згідно з відповідей від 18.02.2025 № 685/0/2-25 та від 25.04.2025 № 1569/0/2-25, Лозуватська сільська рада заходи претензійно-позовного характеру щодо до [PERSON] не вживала (а.с.26, 27 зворот). Отже, Лозуватська сільська рада, будучи органом, уповноваженим державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною рибних запасів, у тому числі вживати заходи до відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного вилову риби, відповідних заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням не вживало. Указане свідчить про невжиття вказаним органом заходів на захист інтересів держави у сфері охорони водних біоресурсів. Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України. За змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована в суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Зазначені приписи кореспондуються з відповідними приписами ЦПК України, а саме, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність її захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі, прокурор набуває статусу позивача (ч. 4, ч. 5 ст. 56 ЦПК України). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16ц (провадження № 14-104цс19). У постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, відповідно до якого сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. З огляду на наданні прокурором при зверненні до суду з даним позовом повідомлення Лозуватської сільської ради, керівник Криворізької центральної окружної прокуратури в Дніпропетровській області, який діє в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на виконання вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України, у позовній заяві належним чином обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду саме прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та надав докази не здійснення цим органом захисту інтересів держави в частині відшкодування шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів. Таким чином, прокурором при пред`явлені позову дотримано процедуру доведення необхідності звернення до суду з даним позовом. Статтею 13 Конституції України визначено, що, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно зі ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про тваринний світ», у порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування. Умови здійснення любительського, спортивного рибальства та підводного полювання, застосування знарядь і способів добування (вилову), обсяги добування (вилову) за вагою та поштучно, заборонені місця і строки (періоди) заборон на добування (вилов) водних біоресурсів, мінімально дозволені для добування (вилову) розміри та види водних біоресурсів, умови проведення офіційних спортивних змагань з видів спорту, якими відповідно до правил спортивних змагань передбачено здійснювати добування (вилов) водних біоресурсів (далі - офіційні спортивні заходи) та умови використання суден, визначаються Правилами любительського і спортивного рибальства, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.09.2022 № 700 Як визначено\~у п.\~1\~ч.\~1\~розд.\~IV\~цих Правил,\~забороняється добування\~(вилов)\~водних біоресурсів\~під час\~здійснення любительського\~рибальства сітками та пастками усіх типів та конструкцій, а також іншими сітковими знаряддями добування (вилову), за винятком раколовок конструкції «хапка», підсак та ручних драг, встановлених цими Правилами розмірів. Згідно зі ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. За приписами ч. 1 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», ч. 1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Згідно зі ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, по порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Як визначено ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2023 №1042 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, завданої порушенням законодавства про рибне господарство внаслідок незаконного добування (вилову), знищення або пошкодження водних біоресурсів, а також незаконного знищення чи погіршення середовища існування водних біоресурсів», затверджено такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) цінних видів водних біоресурсів у водних об`єктах України. На підставі вказаної Постанови, судовим експертом Дніпропетровського НДЕКЦ у кримінальному провадженні №12024046230000156 від 11.04.2024 за ч. 1 ст. 249 КК України, здійснено розрахунок заподіяних [PERSON] матеріальних збитків, де за незаконне видобування відповідачем 83 штук риби виду карась сріблястий, підлягає стягненню шкода на загальну суму 131223,00 грн (а.с.17-21). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За загальним правилом позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. У діях відповідача наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, між його діями (протиправною поведінкою) і спричиненою шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок, наявна вина відповідача, що в сукупності є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідача. Відповідач доказів на спростування розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом водних біоресурсів на суму 131223,00 грн, суду не надав. Матеріалами справи підтверджено, що діями [PERSON] була завдана шкода природним ресурсам, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яка до теперішнього часу не відшкодована. Отже, прокурор, звертаючись до суду з даною позовною заявою, правильно виходив з того, що ненадходження коштів за порушення вимог природоохоронного законодавства негативно впливає на реалізацію заходів щодо їх охорони, а також створює економічні перешкоди у реалізації завдань та функцій, які покладені на державу, при цьому орган, уповноважений здійснювати захист інтересів держави в указаних правовідносинах, - Лозуватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області, належним чином не реагувало. З огляду на викладене, суд уважає, що позовні вимоги, заявлені прокурором в інтересах держави в особі Лозуватської сільської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача збитків. Оскільки позивач, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за подання заяви у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, виходячи з результату вирішення спору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1312,88 грн за ставками 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Outcome: approved