Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Позивачка 08.05.2025 звернулася до\~суду з\~позовом,\~у якому\~просить стягнути\~з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 41\~089 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2024 по день ухвалення рішення суду, але не більш, як за 6 місяців, та компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки в розмірі 12\~503 грн. 60 коп. В обґрунтування позову зазначила, що 06.12.2022 її прийнято на роботу в ТОВ «Мобайл Енерджи» на посаду молодшого оператора заправних станцій. 31.12.2024 її звільнено з роботи за угодою сторін, згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте в день звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, нарахована заробітна плата за листопад грудень 2024 року у сумі 41\~089 грн. 70 коп. на даний час не виплачена. На її усні та письмове 04.04.2025 звернення про погашення заборгованості та надання відомостей про суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати жодної реакції відповідача не було. Згідно даних Ніжинського об`єднаного управління ПФУ, розмір заробітної плати за останні 12 місяців становить 163\~796,59 грн. Вона має 20 календарних дні невикористаної основної відпустки, а тому відповідач повинен виплатити їй грошову компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки у сумі 12\~503 грн. 60 коп. (163\~796,59 грн. заробітна плата за останніх 12 місяців : 262 робочі дні= = 625 грн. 18 коп. середньоденна заробітна плата за останніх 12 місяців.) Оскільки порушення прав позивачки є триваючим, то вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.12.2024 по день ухвалення рішення суду у даній справі. При цьому, для розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні визначає середньоденну заробітну плату в розмірі 652 грн.22 коп. Ухвалою судді 09.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не зяявився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи сповіщений через Електронний кабінет ЄСІТС, відповідно до ч. 6, п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Враховуючи, що відповідач згідно із ст. 128 ЦПК України повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивачка не заперечила проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Позивачка [PERSON] перебувала\~у трудових\~відносинах з\~відповідачем,\~з 06 грудня 2022 року працювала на\~посаді молодшого оператора заправних станцій ТОВ «Мобайл Енерджи». 31 грудня 2022 року її звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.\~94\~КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частина перша статті 47\~КЗпП України встановлює, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 21.02.2023 у cправі № 910/6968/16 (607/6254/15-ц), вирішуючи спір про наявність обов`язку сплатити нарахованої, але не виплаченої заробітної плати звертає увагу на зміст поняття заробітної плати, який узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Статтею 110\~КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Виходячи з положень КЗпП України,Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Згідно ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Ду бовська Л.М. у позовній заяві зазначає, що відповідач в день звільнення видав їй трудову книжку, але остаточного розрахунку при звільненні не здійснив, заборгованість по заробітній платі на день її звільнення становить 41\~089 грн. 70 коп. У матеріалах справи міститься письмова заява від 04.04.2025, надіслана [PERSON] до ТОВ «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» про погашення заборгованості, надання відомостей про суму заборгованості по заробітній платі, розмір середньоденної заробітної плати, копії наказів про призначення на роботу та звільнення з роботи. Дана заява була вручена відповідачу 11.04.2025 засобами поштового зв`язку (а.с.8-9). Проте, як стверджує у позові позивачка, жодної реакції відповідача на неї не було. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 05.06.2025 підтверджено, що сума нарахованої, але не виплаченої відповідачем [PERSON] заробітної плати за листопад 2024 року склала 10\~807,67 грн., за грудень 2024 року 30\~282,03 грн. Таким чином, заборгованість ТОВ «Мобайл Енерджи» перед позивачкою по заробітній платі за період з листопада 2024 року по грудень 2024 року включно становить 41 087,70 грн. Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Позивачка просить стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 12503,60 грн., посилаючись на те, що має 20 календарних днів невикористаної основної відпустки. Оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування даного твердження, суд бере за основу саме 20 календарних днів для розрахунку компенсації за невикористану відпустку, проте не погоджується із проведеним позивачкою розрахунком. Порядком обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки (абз. 1 п. 2 Порядку). Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (п. 7 Порядку). Компенсація за невикористану відпустку мала бути виплачена відповідачем позивачці при звільненні, тобто 31.12.2024, тому середня заробітна плата для розрахунку компенсації береться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували грудню 2024 року, тобто з грудня 2023 року по листопад 2024 року. Виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (форма ОК-7) середня заробітна плата [PERSON] за період грудень 2023 р. листопад 2024 р. склала 556,58 грн. (145268,04 грн. : 261 роб.д.). Таким чином, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 11\~131,60 грн. (556,58 грн. х 20 д.), а отже дана позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом враховується наступне. Як вбачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається згідно\~ст. 27 Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 з наступними змінами передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюєтьсяшляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно позовної заяви позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, беручи до уваги розмір середньоденної заробітної плати 652 грн. 22 коп. та враховуючи при цьому як два повні календарні місяці перед звільненням листопад та грудень 2024 року. Проте суд не погоджується з таким розрахунком, адже звільнення [PERSON] відбулось у грудні 2024 року, тому за основу для розрахунку слід брати доходи за попередні 2 місяці, тобто за жовтень та листопад 2024 року. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору вбачається, що сукупна заробітна плата позивачки за останні два місяці (жовтень листопад 2024 року), що передують місяцю звільнення без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів становить 22\~044,70 грн. (11\~237,03 грн.+10\~807,67 грн.). Кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2024 року - 44, а отже середньоденна заробітна плата [PERSON] - 501 грн. 02 коп. (22044,70 грн. : 44 дні). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01 січня 2025 року по день ухвалення рішення становить 60 623 грн. 42 коп. (501,02 грн. х 121 роб.д.). Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем не подано належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивачки про невиплату їй належних сум при звільненні. Судом встановлено, що відповідачем порушені строки виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути: нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 41\~089 грн. 70 коп., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 11\~131 грн. 60 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 січня 2025 року по 19 червня 2025 року в сумі 60 623 грн. 42 коп. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок оплати та розміри ставок судового збору визначено\~Законом України «Про судовий збір». Статтею 5 даного Закону передбачено пільги щодо сплати судового збору. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виходячи з положень Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої\~Наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до складу фонду основної заробітної плати та фонду додаткової заробітної плати, а тому при поданні позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. З відповідача також підлягає стягненню на користь держави 2422 грн.40 коп судового збору за вимоги про стягнення зарплати та компенсації за невикористану відпустку, від сплати яких була звільнена позивачка. Згідно з п.2 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: partial