Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернулася [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , із заявою про видачу обмежувального припису та просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: 1) заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; 2) заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 3) заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання (100 м), дитячого садочку [ADDRESS] , який відвідує [PERSON] , роботи [PERSON] , інших місць частого відвідування [PERSON] та [PERSON] ; 4) заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх вимог, заявниця посилається на те, що з сином заінтересованої особи по справі [PERSON] - [PERSON] вона зареєструвала шлюб 28 жовтня 2017 року в відділі ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1668, серія [NUMBER] . Від спільного життя мають дочку [PERSON] - [INFO] . З донькою [PERSON] - [INFO] заявниця проживаємо за адресою : [ADDRESS] . Заінтересована особа проживає за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання з сином заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] останній постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв в сім`ї сварки, скандали, був випадок, що він побив заявницю, остання викликала поліцію, однак так як вони помирилися заявниця відкликала свою заяву з поліції. Заінтересована особа ніяким чином не реагувала на поведінку сина, іноді сварила його, а мені говорила, що все розповість батькові і останній з ним поговорить, та постійно радила заявниці терпіти та миритися з її сином, бо в них маленька дитина. 13.02.2024 року шлюб з [PERSON] було розірвано. 03.01.2025 близько 19 години, колишня свекруха заявниці, [PERSON] , взяла її доньку, [PERSON] - [INFO] до себе додому в гості на вихідні для того щоб поспілкуватись з онукою. 05.01.2025 року колишня свекруха приблизно о 15 годині зателефонувала заявниці та повідомила, що дитина [PERSON] має сильні ознаки ОРВІ. В той же день, 05.01.2025 близько 19 години [PERSON] привезла дитину додому матері до під`їзду. Дитина мала хворобливий вигляд, була сумна та мала такий зовнішній вигляд наче стримує сльози. Вдома, дитина почала показувати на голівку та ніс та пояснювати що в неї болить. На наступний день, [INFO] , мати заявниці, [PERSON] , повезла дитину [PERSON] на огляд до педіатра. Педіатр оглянула дитину, а оскільки була повітряна тривога та загроза балістичного обстрілу, лікар оглянула дитину не в кабінеті, а в місті де було не дуже гарне освітлення, тому послухала дитину та призначила лікування згідно симптомів захворювання. Після прийому лікаря, вже вдома, мати заявниці помітила, що в дитини на носі синець. Почала розпитувати дитину що з носиком, на що остання почала показувати кулаком на ніс і казати «папа», показувати на вікно і казати: «там», потім почала вказувати на стелю пальцем і прикладати пальця до губ і показувати: «тихенько» та показувати пальчиком що вона плакала. Після цього заявниця поїхала з дитиною в дитячу лікарню по вул. Шолом Алейхема в приймальне відділення, для того щоб лікар обстежив дитину. В приймальному відділенні дитину обстежив черговий хірург, пояснив що перелому немає, але призначив рентген знімок, та пояснив що з заключенням цього рентгенівського знімку потрібно відвідати ЛОР лікаря, для більш повного обстеження в будь якій лікарні міста. На наступний день, 07.01.2025 заявниця отримала результати знімку та одразу ж з цим обстеженням поїхала з дитиною на прийом до лікаря отоларинголога в медичний центр «Беладент», де вже лікар провела огляд та дала медичне заключення і порадила стежити за дитиною, повідомивши, що якщо дитина погано буде їсти, млява, то це признак легкого струсу головного мозку. Станом на 07.01.2025 в Мілани був набряк під очима, явний синець на носі, дитина показувала що в неї болить голівка. Протягом 2-3 днів після обстеження дитина ще так і показувала що в неї болить голівка, не хотіла нічого їсти, їй ставало легше після прийому ліків які признчила ЛОР лікар. 08.01.2025 заявниця з дитиною відвідала дільничного педіатра для обстеження дитини, щоб проконтролювати динаміку призначеного лікування стосовно ОРВІ, та надала всі довідки обстежень які проходила з дитиною за період з 06.01 по 08.01. для того щоб лікар зафіксувала все в медичній карті пацієнта. Увечері, після візиту до педіатра, заявниця вирішила викликати поліцію та написати заяву для проведення слідчих дій та справедливого покарання колишнього чоловіка та батька дитини [PERSON] за скоєні кримінальні дії стосовно малолітньої дитини. Поліцейським, які приїхали на виклик, дитина теж показувала, що її побив папа кулаком в ніс. Після всіх звернень та скарг до поліції та окружної прокуратури м. Біла Церква 11.02.2025 було порушено кримінальне провадження відносно [PERSON] , яке внесено до ЄРДР за номером 42025112030000065 за ст. 125 ч. 1 КК України. На даний час триває досудове розслідування, проходить допит свідків. Заінтересована особа [PERSON] пише смс заявниці, в яких містяться погрози, намагається спровокувати на скандал чи сварку, ображає та принижує її гідність, телефонує їй як з свого номеру телефону так і з номерів невідомих осіб. Смс повідомлення містять неправдиву інформацію в деяких моментах, що викликає обурення, змінюється психоемоційний стан заявниці щодо неправдивості які є в смс зацікавленої особи. Таким чином зацікавлена особа [PERSON] давить на психіку заявниці, щоб викликати її на розмову, яка однозначно закінчиться сваркою, скандалом. Заявниця ігнорує смс повідомлення та дзвінки [PERSON] так як не бажає з нею розмовляти і розуміє, що вийшовши з нею на розмову все закінчиться сваркою чи скандалом з її боку. Так поведінка зацікавленої особи [PERSON] негативно впливає на психоемоційний стан заявниці, яка постійно перебуває у стресі та напрузі тому, що не знає що він неї можна чекати. 21.06.2025 року заявниця викликала поліцію, яка зафіксували даний факт та порадили звернутися до суду. Таким чином, вважає, що вона та малолітня дитина [PERSON] є особами, які зазнали домашнього насильства. Просить заяву задовольнити. Заінтересована особа не надала суду письмові пояснення по суті заяви. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було розподілено головуючому судді Рижко Г.О. та передано канцелярією суду 26.06.2025. Ухвалою судді від 26.06.2025 прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено заяву до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 27 червня 2025 року на 14:10 год. 27.06.2025 на адресу суду від заінтересованої особи [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки вона бажає скористатися правовою допомогою. 27.06.2025 для надання заінтересованій особі скористатися правовою допомогою розгляд справи відкладено на 30.06.2025 на 11:40 год. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Додатково вказала, що заінтересована особа застосовує щодо неї та її дитини психологічне насильство, а саме надсилає їй на телефон смс з погрозами, від чого заявниця нервує, а дитина це відчуває. В судовому засіданні заінтересована особа заяву не визнала та пояснила, що [PERSON] є її онукою і донькою її сина [PERSON] , який наразі проживає з нею. Із заявницею [PERSON] були нормальні стосунки. Вона раніше постійно давала бачитися із онукою. Останній раз бачила онуку на початку січня 2025 року, коли заявниця надала їй онуку [PERSON] на декілька днів до неї додому. Проте, дівчинка захворіла ОРВІ і заінтересована особа відвезла її додому до матері. Жодних синців на обличчі в дитини на той момент не було. Після цього, заявниця більше не давала бачитися з дитиною. 21.06.2025 [PERSON] прийшла додому до [PERSON] та хотіла побачити дитину та подарувати їй дарунки, які вже давно купила. Проте, заявниця не дозволила побачитися із онукою. Зазначає, що дитина сумує за батьком. Вказує, що в заявниці конфлікти з її сином [PERSON] і тому їй\~ не дають бачитися з онукою, щоб дитина не прив`язувалася до неї.\~\~\~\~ Суд, вислухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Перевіряючи обставини справи, судом зі слів заявниці встановлено, що заявниця [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . 28.10.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.10.2017, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис 1668 (а.с. 21). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.12.2018, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис 1716, [PERSON] народилася [INFO] в місті Біла Церква Київської області. Батьками дитини вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 26). Таким чином, [PERSON] є онукою [PERSON] , що не заперечувалось заінтересованою особою в судовому засіданні. 13.02.2024 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/13897/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 15.03.2024 (а.с. 22-23). Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 80 від 05.07.2023 [PERSON] , [INFO] з 25.08.2021 має інвалідність, клініко-функціональний діагноз: двобічна хронічна сенсоневральна глухота (хвороба органів слуху), а також затримку мовного розвитку (а.с. 27). 17.09.2021 [PERSON] управлінням соціального захисту населення Білоцерківської міської ради видане посвідчення серії [NUMBER] , на підставі якого дитині з інвалідністю, [PERSON] , призначена державна соціальна допомога (а.с. 28). За висновком лікаря-отоларинголога від 07.01.2025 [PERSON] встановлено діагноз забій спинки носа, кістково-травматичних ознак не виявлено (а.с. 20). Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2025 зареєстроване КП № 42025112030000065 за заявою [PERSON] від 10.02.2025, правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 1 ст. 125 КК України, короткий виклад обставин: до Білоцерківської окружної прокуратури звернулася [PERSON] , яка повідомила, що в період часу з 03.01.2025 по 05.01.2025 її малолітня донька [PERSON] , [INFO] , під час гостювання у батька [PERSON] , [INFO] , отримала тілесні ушкодження у вигляді синця та припухлості на спинці носа (а.с. 19). Також матеріали справи містять роздруківку листування (скріншоти) з мобільного телефону (а.с. 6-18).\~ ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 607/10122/19). У ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Верховний Суд у постанові від 09.06.2022р. у справі № 216/4309/21 сформував, зокрема, наступний висновок: - в якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; - саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї та її малолітньої дитини психологічного насильства та наявністю обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства. Судом достовірно встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існує конфлікт з приводу участі [PERSON] як баби у вихованні дитини [PERSON] , який не врегульований і досі. Заявниця з дитиною після розірвання шлюбу з чоловіком і батьком дитини [PERSON] проживає окремо. За період часу з січня 2025 року по день розгляду даної заяви баба бачила онуку [PERSON] лише один раз на початку січня 2025 року, що не заперечується і заявницею. Судом були досліджені надані заявницею скріншоти (роздруківка листування між заявницею та заінтересованою особою) з мобільного телефону заявниці, однак з них не вбачається здійснення [PERSON] стосовно заявниці та її дитини психологічного насильства, а розмова йде лише про прохання [PERSON] надавати їй можливість спілкуватися з онукою [PERSON] . Суд, ретельно дослідивши надані учасниками справи докази, констатує, що вони жодним чином не підтверджують вчинення [PERSON] діянь, які би підпадали під ознаки вчинення психологічного насильства, про яке стверджується в заяві, що розглядається. Так само суду не надано відомостей про притягнення [PERSON] до відповідальності в установленому порядку чи оформлення щодо неї в установленому порядку адміністративного матеріалу, видачу тимчасового заборонного припису тощо. Самі по собі конфлікти заявника та заінтересованої особи, виклик поліції, наявність судових спорів крізь призму статті 62 Конституції України суд не вважає достатнім доказом для висновку про вчинення домашнього насильства. Отже, враховуючи приписи статей 12, 81 ЦПК України, суд зазначає, що заявник не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення заінтересованою особою щодо неї та її малолітньої дитини психологічного насильства, так само як і ризиків настання такого насильства у майбутньому. За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність вимог заяви. V. Висновки суду за результатами розгляду заяви. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява є немотивованою та необґрунтованою та така, що не підлягає задоволенню. З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed