Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

08.04.2025 [PERSON] через представника, адвоката Кочеткова Г.О., звернулося до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути із [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.01.2025 в справі №703/6441/24, провадження 1-кп/703/240/25 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України. [PERSON] є потерпілою в даній справі, цивільний позов під час кримінального провадження нею заявлений не був. Протиправними діями засудженого їй завдано тілесні ушкодження, найтяжчі з яких за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до категорії середньої тяжкості, внаслідок чого довелося проходити лікування, а саме обстеження, судово-медичну експертизу, купувати медичні препарати, на що витрачено загалом 1625,45 грн. Крім того, потерпілій завдано матеріальну шкоду внаслідок викрадення належних їй грошових коштів із використанням її банківської картки в сумі 10257,00 грн, а також моральну шкоду, що полягає у фізичному болю від заподіяних тілесних ушкоджень, стражданнях, яких вона зазнала внаслідок протиправної поведінки засудженого, приниженням, втратою майна. У зв`язку із викладеним просила стягнути із [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 11882,45 грн, 50000,00 грн відшкодування моральної шкоди, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві та доданих документах. Позивачка додатково пояснила, що перебувала із [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах з лютого до 3 липня 2024 року, коли останнім щодо неї було вчинено кримінальні правопорушення. У вказаний період часу вона фактично утримувала [PERSON] , оскільки той не працював, доходів не мав. Внаслідок сильного побиття, [PERSON] , їй завдано тілесні ушкодження, поламано ребра, що спричинило значний фізичний біль, обмеження в русі, порушення сну, потребу у сторонній допомозі, стійке розчарування в сімейному житті та побоювання всіх чоловіків взагалі. Довелося лікуватися амбулаторно, на час вказаних подій перебувала у відпустці, листка непрацездатності не оформлювала, лікарських призначень не мала. Грошові кошти з її картки, якими протиправно заволодів [PERSON] , були кредитним лімітом, відтак їй було нараховано проценти за користування кредитом, що завдало додаткових матеріальних збитків та спричинило додаткові душевні страждання через стан невизначеності та безпорадності, побоювання, що не буде за що утримувати двох її дітей, яких утримує самостійно та на яких не платить аліментів їх батько, чоловік відповідачки за першим шлюбом. Відповідач після вчинення кримінальних правопорушень навіть не намагався вибачитися, тим більше відшкодувати збитки, лише мав претензії до неї з приводу майна. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , заявив про часткове визнання останнім позову, а саме в сумі, встановленій вироком суду від 14.01.2025. Сума моральної шкоди, заявленої до відшкодування, надмірна. Завдані їй тілесні ушкодження не ускладнені, переломи не спричинили зміщення, не завдавали надмірного болю, як про це вказує позивачка. Наголошував, що [PERSON] лікувалася амбулаторно, а медичні засоби, що були нею придбані, купувалися не за призначенням лікаря. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд доходить наступного висновку. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). На розгляді Смілянського міськрайонного суду перебував обвинувальний акт в кримінальному провадженні від 02.08.2024 під №12024250350000649, вироком від 14.01.2025, постановленим в справі №703/6441/24, провадження 1-кп/703/240/25, що набрав законної сили 14.02.2025, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України за наступних обставин. [PERSON] 03.07.2024 близько 22-00 год, перебуваючи у за адресою [ADDRESS] , на ґрунті ревнощів, під час з`ясування стосунків зі своєю співмешканкою [PERSON] , умисно наніс один удар кулаком лівої руки в область грудної клітки справа, 4 удари кулаком правої руки по обличчі в область правого ока, лівого вуха, нижньої щелепи та підборіддя, не менше шести ударів по тулубу, внаслідок чого потерпіла впала на диван. Після чого продовжив наносити невстановлену досудовим слідством кількість ударів по тулубу, плечах, грудній клітці та шиї [PERSON] , чим спричинив тілесні ушкодження вигляді травми грудної клітки з переломами 8,9,10 ребер праворуч із синцями в даній області, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; синців повік обох очей із крововиливами на їх білковій оболонці, суцільного синця на задній поверхні лівої вушної раковини; синець округлої форми на шиї справа, синці неправильної форми в області кута нижньої щелепи зліва та на підборідді, правих плечового суглобу, плеча і передпліччя, в області кута лівої лопатки, на задній і бічній поверхні грудної клітки зліва і справа, лівого плеча, на передній поверхні грудної клітки зліва і справа, лівої і правої молочних залоз, лівого стегна та садно на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Він же, 03.07.2024 близько 23-27 год, перебуваючи у автомобілі Daewoo Lanos по вул. Старшини Шевченка, 49, м. Сміла Черкаської області помітив в кишені-органайзері пасажирського сидіння мобільний телефон марки Redmi 7А, що належить [PERSON] , а в чохлі від нього банківську картку AT «ОщадБанк» № [NUMBER] , обладнану технологією безконтактної оплати, та припустивши, що на банківському рахунку знаходяться грошові кошти, усвідомлюючи, що пластикова банківська картка є електронним платіжним документом, з корисливих мотивів, таємно, привласнив її з метою подальшого зняття грошових коштів для власних потреб без відома потерпілої, розпорядившись нею на власний розсуд. Він же, усвідомлюючи, що на всій території України введено воєнний стан, який продовжено Указом Президента України від 06.05.2024 №11234 з 14.05.2024 до 11.08.2024, строком на 90 діб, в період часу з 23-21 год 03.07.2024 до 06-36 год 04.07.2024, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, використовуючи мобільний телефон [PERSON] , зайшов у мобільний додаток «Приват24» банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , що належить [PERSON] , та перерахував трьома транзакціями на свою банківську карту AT «A-Банк» № [NUMBER] , грошові кошти на загальну суму 7537,00 грн. Після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на таємне заволодіння чужим майном, 04.07.2024 в період часу з 08-01 год до 12-31 год, умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, використовуючи викрадену банківську картку AT «Ощадбанк» № [NUMBER] , що належить [PERSON] , здійснив зняття готівки з банківського терміналу ATM № 12715, що за адресою: [ADDRESS] , трьома транзакціями на загальну суму 1400,00 грн (500 грн, 500 грн, 400 грн) та далі, усвідомлюючи, що банківська картка обладнана технологією безконтактної оплати, здійснив платежі шляхом транзакції в магазинах «Файно Маркет», що по [ADDRESS] , «Галактика» та кафе « [INFO] » що в м. Сміла Черкаської області, придбавши товари для власних потреб на загальну суму 1320,00 грн. Таким чином [PERSON] заволодів грошовими коштами в загальній сумі 10257,00 грн, чим заподіяв матеріальних збитків [PERSON] на вказану суму. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Частиною 7 цієї ж статті КПК України встановлено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Під час розгляду кримінального провадження цивільний позов потерпілою не заявлений, що вбачається із копії вироку. Згідно із статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою. Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, доводить лише факти заподіяння такої шкоди. Вказаний висновок сформульований Верховним Судом у постанові від 09.04.2024 в справі №584/947/20. Вироком Смілянського міськрайонного суду від 14.01.2025 у справі №703/6441/24 підтверджено факт вчинення щодо [PERSON] в період з 3 до 4 липня 2024 року кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та що такі вчинені [PERSON] . Між діями останнього та лікуванням потерпілої особи, майновими збитками та моральною шкодою існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. За наведених обставин, звернення із позовом до особи, кримінально-протиправним діянням якої заподіяна шкода, є належним та єдиним ефективним способом захисту прав потерпілої особи у відповідних правовідносинах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). В судовому засіданні представник відповідача заявив про визнання останнім позову в частині розміру матеріальної шкоди, встановленої у вироку суду, що набрав законної сили,\~ складає 10257,00 грн. Вказаний розмір майнової шкоди додатково підтверджується виписками про рух коштів по банківських рахунках потерпілої, що є належними доказами (постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи, що відповідачем в даній частині позов визнаний, а судом встановлено наявність правових підстав для задоволення відповідної вимоги, таку слід задовольнити. Щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення витрати на придбання медичних препаратів, медичну діагностику та оплату вартості судово-медичної експертизи, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо, зокрема, встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. В справах щодо заподіяння тілесних ушкоджень проведення судово-медичної експертизи є обов`язковим. Оплата за її проведення здійснена позивачем в справі, [PERSON] , що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 11.07.2024 №20. При дослідженні висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №210 від 17.07.2024 встановлено, що при його складенні використано, поміж іншого, протокол МКТ №7247 від 11.07.2024, виявлені вказаним дослідженням тілесні ушкодження зафіксовані в заключній частині висновку. Надалі обставини, встановлені вказаним висновком, підтверджені висновком експерта №02-01/836 від 23.09.2024. Витрати потерпілої на проведення МКТ склали, без врахування комісії, 628,52 грн, що підтверджується квитанцією від 11.07.2024. При цьому суд вважає, що та обставина, що платником у вказаній квитанції зазначено іншу особу, а не потерпілу [PERSON] , не спростовує доцільності даного дослідження, його доказове значення для кримінального провадження, його виконання в інтересах саме потерпілої особи, а остання в судовому засіданні надала раціональне пояснення вказаній обставині. Суд доходить до висновку, що вказані витрати були невідворотними, не залежали від волі потерпілої, спрямовані на встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України), відповідні витрати понесені [PERSON] , відтак вартість судово-медичної експертизи та МКТ дослідження слід стягнути із відповідача. Щодо витрат на придбання лікарських засобів, то судом приймаються до уваги обставини, що потерпіла від кримінальних правопорушень, [PERSON] виходячи з її слів, перебувала на амбулаторному лікуванні, будь-які відомості про призначення їй медичних засобів в матеріалах справи відсутні. Відтак суд погоджується з аргументами представника відповідача з приводу того, що відсутні докази придбання ліків за призначенням лікаря і такі витрати не підлягають стягненню як необґрунтовані. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Матеріалами справи підтверджено, що позивачка внаслідок протиправних кримінально караних дій [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перебувала на амбулаторному лікуванні, у зв`язку із болем потребувала сторонньої допомоги та мала порушення сну. Потерпілій завдано моральної шкоди внаслідок позбавлення її грошових коштів, від чого з`явилося відчуття тривоги та матеріальної незабезпеченості, побоювання бути не в змозі утримувати дітей. Крім того, судом приймається до уваги наявність глибокої образи потерпілої на [PERSON] , спричиненої розчаруванням у стосунках та його поведінкою після події кримінального правопорушення, а саме тим, що останній не приймав мір як для відшкодування шкоди, так і для вибачень. У зв`язку з тим, що внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень стан здоров`я позивачки дозволяв їй лікуватися амбулаторно, а самі ушкодження за обставинами їх протікання, не спричинили ускладнень, не потребували оперативного втручання, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню, суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн, що слід стягнути із відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України з урахуванням висновку, сформульованого ВП ВС 22.11.2023 в справі №712/4126/22. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15). На підтвердження витрат позивачки на професійну правничу допомогу, останньою надано договір про надання правничої допомоги від 08.08.2024, укладений із адвокатом Кочетковим Геннадієм Олександровичем, акт виконаних робіт від 06.05.2025 до договору про надання правничої допомоги від 08.08.2024, що включає перелік послуг, наданих представником та прийнятих замовником, із зазначенням їх загальної вартості, рахунок-фактуру на суму 6000,00 грн, а також квитанції про здійснення [PERSON] двох платежів на користь адвоката Кочеткова Г.О. на загальну суму 6045,31 грн. Застосовуючи наведений підхід в даній справі, суд вважає заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, відповідним критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Розмір витрат на правничу допомогу цілком відповідає умовам укладеного між позивачем та представником договору про надання правової допомоги, актом підтверджується факт їх надання та прийняття позивачкою, підтвердженням їх оплати є квитанції. За таких умов, у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу слід стягнути із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу витрат відповідача на професійну правничу допомогу - відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: partial