Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вказав, що він і відповідач перебували у шлюбі, який рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13.06.2014р. розірвано. Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який за згодою з відповідачем після розірвання шлюбу проживає з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Відповідач після розірвання шлюбу проживала окремо, вихованням та розвитком сина не займалася, не спілкувалася з ним, матеріально не підтримувала і ніякого зв?язку ні з сином, ні з позивачем не підтримує. У 2022 році відповідач одружилася і змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Відповідач власноручно підписала та нотаріально посвідчила заяву про те, що вона участі у вихованні, навчанні, утриманні свого сина [PERSON] не приймає та надає згоду на позбавлення її батьківських прав. За вказаних вище обставин позивач звернувся до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] 06.09.2024р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 14.11.2024р. цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд справи у порядку загального провадження. Ухвалою суду від 22.04.2025р. за клопотанням представника позивача - адвоката Невкритого В.Ю. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] . Ухвалою суду від 12.05.2025р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Невкритий В.Ю. підтримав позовну заяву, надав пояснення аналогічно викладеним у позові та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . У судовому засіданні третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] , пояснив, що постійно проживає з батьком [PERSON] , мати - [PERSON] проживає окремо, не спілкується з ним, не допомагає, не цікавиться його життям і навчанням, участі в його житті взагалі не приймає. Зазначив, що мати постійно вживає алкогольні напої, що впливає на її поведінку та спосіб життя. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Служби у справах дітей Жашківської міської ради Черкаської області - Ментей І.М. підтримала позицію про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] . У судове засідання відповідач не з`явилася по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи суд установив наступне. [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.9). Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 13.06.2014р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30.12.2010р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття (а.с.53-54). [PERSON] своєю заявою від 08.08.2024р., посвідченою приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П., дала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 15.12.2016р. [PERSON] було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю один рік. Вироком Жашківського районного суду Черкаської області від 11.10.2019р. [PERSON] було засуджено за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю один рік. 28.10.2024р. складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в якому комісія дійшла висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, оскільки вона не приймає участі у вихованні, утриманні, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу (а.с.34-35). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, не надає матеріальну допомогу своєму сину, не приймає участі у його вихованні, не дбає про його духовний і моральний розвиток, не відвідує і взагалі не цікавиться його життям, раніше судима, позбавлена батьківських прав відносно іншої малолітньої дитини, тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідає інтересам дитини. Проаналізувавши та надавши оцінку встановленим вище обставинам, приймаючи до уваги пояснення неповнолітньої дитини, доводи представника служби у справах дітей, враховуючи насамперед інтереси дитини, суд вбачає відсутність у матері бажання брати участь у вихованні своєї дитини та вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи з дня подання заяви до досягнення нею повноліття. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає з дитиною та бере більш активну участь в її вихованні. Судом установлено, що з позивача на користь відповідача на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , проте дитина з 2014 року проживає з батьком - позивачем по справі за однією адресою та повністю знаходиться на його утриманні, що вказує на зміну обставин, які впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30.12.2010р. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved