Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

В травні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить суд ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 27.07.2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №339 та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 30.05.20225 року. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 27.07.2013 року між нею та відповідачем було укладений шлюб, зареєстрований Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №339. Від даного шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з жовтня 2023 року між нею та відповідачем припинилися стосунки у зв`язку з різними поглядами на життя, родину та виховання дітей. З листопада 2024 року відповдіач за власним бажанням вступив до лав Збройних Сил України і станом на сьогоднішній день проходить військову службу за мобілізацією. З грудня 2024 року по травень 2025 року відповідач кожного місяця надсилає позивачці 7000 грн матеріальної допомоги на утримання трьох дітей, однак цих коштів позивачці не вистачає і вона вимушена звернутись до відповідача [PERSON] із позовом про стягнення аліментів на утримання їхніх спільни хнеповнолітніх дітей. Позивач стверджує, що у відповдіача [PERSON] станом на сьогоднішній день немає іншої родини, він є працездатним та проходить військову службу в ЗСУ. Зважвючи на це, позивач вважає, що є всі законні підстави, щоб сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, а відповідач позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом безспірно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 липня 2013 року Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~Сєвєродонецького міського\~управління юстиції\~у Луганській\~області,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~№ 339,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про шлюб (а.с.12). Сторони є батьками [PERSON] ,\~ [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.02.2019 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.10.2013 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) від 11.03.2021 року (а.с.13,14,15). Оскільки сторони, припинивши шлюбні стосунки, поновлювати їх наміру не мають, спільного господарства не ведуть, позивачка у своєму позові наполягала на розірванні шлюбу, відповідач належних заперечень щодо розірвання шлюбу не надав, а тому є всі підстави вважати, що їхня сім`я розпалася остаточно та зберегти її не представляється можливим. Як встановила ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача та відповідача. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~Суд вважає за доцільне позивачу [PERSON] залишити шлюбне прізвище « [PERSON] », оскільки вона просила про це у своїй позовній заяві. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачкою. Відповідач [PERSON] , будучи батьком дитини, належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатним і має змогу її надавати. Добровільно питання про надання матеріальної допомоги між сторонами не вирішено. За таких обставин, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вищевикладене, виходячи із обставин, зазначених позивачем та те, що дані стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати відсутні, а також те, що відповідач є працездатним, але в добровільному порядку належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дати подання позовної заяви до суду 30 травня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» та ст.141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги: на користь позивача в розмірі 1211 грн 20 коп. за вимогу про розірвання шлюбу та на користь держави в розмірі 1211 грн 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved