Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.06.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6768395, згідно з якого відповідач отримала кредит в розмірі 15000 гривень строком на 360 днів. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало, оскільки надало кредит в сумі 15000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] № [NUMBER] . 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. Таким чином, ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. Рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 змінено найменування ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». У період з 16.06.2023 по 26.05.2024 відповідач здійснила оплату кредиту лише в розмірі 4477,50 гривень. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 16.06.2023 станом на день звернення до суду становить 46044 гривень, з яких: 15000 грн заборгованість за кредитом, 31044 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 6768395 від 16.06.2023 в розмірі 46044 гривень, судовий збір в розмірі 2422 грн та 10\~000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження. 23.12.2024 відповідач подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтовує тим, що вона 16.06.2023 не укладала із позивачем кредитний договір та не отримувала кредит у розмірі 15\~000 гривень. У 2023 щодо неї були здійснені шахрайські дії та оформлено на її ім`я кредит. Також відсутні докази передачі права вимоги за цим кредитним договором від первісного кредитора до позивача. Наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом існування заборгованості. Також позивач втратив право нараховувати проценти за користування кредитом після строку кредитування (16.07.2023), а тому нарахування заборгованості за процентами в розмірі 26865 грн є безпідставними і не підлягають задоволенню. 24.12.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити позов повністю. Відповідь на відзив обгрунтував тим, що 16.06.2023 відповідач уклала кредитний договір, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 15000 гривень. Кошти було перераховано на банківську картку, яку [PERSON] вказала в заяві на отримання кредиту та підтверджується довідкою платіжного провайдера. Проценти за користування кредитом нараховані в межах строку кредитування та є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначено договором. 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. Таким чином, ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» наділено правом вимоги до відповідача за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату і час судового засіддання, не повідомили про поважну причину неприбуття, не подавали клопотання про відкладення судового розгляду, а тому розгляд справи проводиться за відсутності відповідача та її представника. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 16.06.2023 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 6768395, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Із дослідженого судом кредитного договору, додатку №1 до договору встановлено, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язується надати [PERSON] кредит в сумі 15000 грн, а [PERSON] зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання, передбачені ним (п.1.2., 1.3.). Відповідно до п. 1.4. договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Дати повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за довогором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Відповідно до Таблиці, останнім днем повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом є 10.06.2024. У п. 1.5.1. договору сторони визначили, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору. Знижена процента ставка 0,995% застосовується, якщо споживач до 16.07.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, оплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1.) 27.05.2024 між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. Відповідно до п. 1.2. договору факторингу, перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стостовно заборгованостей та набує відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу відклієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024) ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. Із Акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 встановлено, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передало ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», а останнє прийняло реєстр боржників та підписали даний акт, а тому відповідно до п. 1.2. договору факторингу ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набула права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. Рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 змінено найменування ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Таким чином, ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» наділено правом вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6768395 від 16.03.2023 року. На підтвердження заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на № 6768395 від 16.03.2023 року день подання позовної заяви позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідно до якої існує заборгованість за даним договором в сумі 46044 гривень, з яких: 15000 грн заборгованість за кредитом, 31044 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Застосовані норми права та мотиви суду. Згідно з\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4\~статті 203 ЦК України). Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2\~статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6\~статті 11 Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8\~статті 11 Закону\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону\~визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із\~статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до п. 9.2. договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. В п. 9.6. договору сторони визначили порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін. Так, сторони погодили, що цей договір укладається шляхом направлення його текстів підписаного зі сторони Товариства електронним підписом вособистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засоьами електронного копіювання, за заразком попередньо узгодженого сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товарсивта/ зазначений в цього договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленим Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до п. 9.8. підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 ЗаконуУкраїни « Про споживче кредитування; вказана в ч.ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, повністю їхрозуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись. [PERSON] ознайомлена з договором, паспортом споживчого кредиту та згідна з їхніми умовами, що підтверджується її підписом (електронним підписом одноразовим ідентифікатором). У кредитному договорі, зазначено реквізити клієнта [PERSON] , у тому числі зазначено картковий рахунок позичальника картки № [NUMBER] . Довідкою АТ «Універсал Банк» від 12.02.2025 підтверджується, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), після зміни прізвища [PERSON] ((РНОКПП [NUMBER] ), банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 16.06.2023 на дану платіжну картку, банком емітентом якої є АТ «Універсал Банк», був зарахований платіж в сумі 150000 грн, за ініціативою ТзОВ «Авентус Україна». Тобто, кошти в сумі 15000 грн були перераховані на картковий рахунок, який зазначений у кредитному договорі. Даний документ підтверджує, що ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконало зобов`язання за кредитним договором від 16.06.2023, оскільки повністю перерахувало кошти за цим договором, на рахунок, який вказав у договорі відповідач. Оскільки даний договір укладено на сайті позикодавця та [PERSON] підписала його одноразовим ідентифікатором, отриманим на номер мобільного телефону повідмомленим [PERSON] , тому без отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу на сайт товариства, договір між [PERSON] та товариством не був би укладений. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20. Таким чином, кредитний договір укладений та підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий відповідачу. Доказів того, що банківський картковий рахунок з відповідним номером, що вказаний у повідомленні АТ «Універсал Банк» від 12.02.2025 про переказ грошових коштів на карту № [NUMBER] , [PERSON] не належить, та на неї 16.06.2023 не перераховано кошти в сумі 15000 грн, матеріали справи не містять та відповідачем на спростування цього таких доказів не надано. Таким чином, безпідставними є доводи відповідача про те, що даний договір не був укладений та вона не отримувала від ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 15000 гривень за кредитним договором від 16.06.2023. Не беруться судом до уваги і доводи відповідача, що відносно неї були здійснені шахрайські дії, які полягали у використанні її персональних даних для оформлення кредитів без її згоди, оскільки [PERSON] на підтвердження даної обставини не надала суду жодного належного, достатнього доказу. Сам лише факт звернення [PERSON] 09.12.2024 в правоохоронні органи із заявою про використання персональних даних та оформлення без її згоди, на її ім`я онлайн кредитів та внесення відомостей до ЄРДР № 12024035580001113 від 10.12.2024 за цією заявою, без вироку суду, в якому було б встановлено, що мало місце таке діяння, не доводить такі обставини. При цьому, суд бере до уваги, що відповідно до листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 09.04.2024 у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР № 12024035580001113 від 10.12.2024, було прийнято рішення 27.12.2024 про закриття кримінального провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із досліджених судом розрахунків заборгованості по кредитому договору встановлено, що [PERSON] не повернула наданий кредит у встановлений договорам строк, таким чином порушила зобов`язання за цим договором. [PERSON] не надала суду жодних доказів, які б підтвердили повернення позивачу грошових коштів за даним кредитним договором. Оскільки [PERSON] не повернула позичені грошові кошти за кредитним договором від 16.06.2023 в сумі 15000 грн (тіло кредиту), у встановлений договором строк, а тому з [PERSON] підлягає стягненню в користь позивача заборгованість за цим договором в сумі 15000 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне. У п. 1.5.1. договору сторони визначили, що стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього договору. Знижена процента ставка 0,995% застосовується, якщо споживач до 16.07.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, оплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту Із наданого суду позивачем розрахунку встановлено, що [PERSON] 16.07.2023 сплатила 4477,50 грн, що становить суму першого платежу, передбаченого графіком платежів. Оскільки [PERSON] 16.07.2023 сплатила 4477,50 грн, а тому позивач в період з 16.06.2023 по 16.07.2023 застосував знижену проценту ставку в розмірі 0,995% в день та нарахував кожень день по 149,25 грн процентів за користування кредитом, що відповідає умовам кредитного договору. Оскільки [PERSON] з 17.07.2023 не здійснювала сплату кредиту, а тому позивач щодня нараховував 298,50 грн процентів за користування кредитом, що становить 1,99% в день та відповідає умов кредитного договору. Безпідставним є доводи відповідача про неправомірність нарахування проценти за користування кредитом з підстав нарахування їх поза межами строку кредитування, оскільки із кредитного договору встановлено, що кредит наданий 16.06.2023 строк на 360 днів, а не як зазначає відповідач 30 днів. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нараховував проценти за користування кредитом з 16.06.2023 до 14.10.2023 та в подальшому нарахування процентів припинив. Оскільки останнім днем строку кредитування було 10.06.2024, а тому нарахування процентів за користування кредитом до 14.10.2023 включно відбулось в межах строку кредитування та є правомірним. Відповідач не надав суду контрозрахунку заборгованості за кредитом, який би спростував правильність нарахування заборгованості, чи спростував її розмір. При цьому, наданий суду розрахунок заборгованості за кредитом відповідає умовам кредитного договору, вимогам ЦК України, є належним, допустимим, достовірним доказом, а тому береться судом до уваги, як доказ, який підтверджує у [PERSON] заборгованість за даним кредитом в розмірі 46044 гривні. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак відповідач та його представник не спростували належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору від 16.06.2023, заборгованість за цим договором в розмірі 46044 грн, при цьому позивач належними, допустимими, достовірними, достатніми доказами довів обставини на які посилався як на підставу свої вимог, а тому позов підлягає до задоволення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором від 16.06.2023, оскільки не повернув позивачу 15000 грн тіла кредиту та не сплатив 31044 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, що доведено під час розгляду справи, а тому із відповідача в користь позивача необхідно стягнути 46044 грн кредитної заборгованості. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 2422,40 грн судового збору, який позивач сплатив при поданні позову, що підтверджується платіжною інструкцією №2105 від 20.08.2024. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~(далі -\~Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону N 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону N 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та інші, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно зі\~ст. 137 ЦПК України\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання такої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Із матеріалів справи вбачається, що наявність договірних відносин між ТзОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна» (нова назва ТзОВ «Фінісова компанія Фінтраст Капітал») та адвокатськом Столітнім М.М. у справі, що розглядається, підтверджується ордером №1681127, актом про прийому передачі виконаних робіт згідно з договору № 17/07-2024 від 17.07.2024, який визначає перелік виконаних адвокатом послуг і робіт та узгоджену суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10\~000 гривень. Згідно з ч.5, 6\~ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак відповідач, на котрого покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Такі висновки неодноразово викладались у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.06.2019 у справі №922/1350/18, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020, які відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує та застосовує до даних спірних правовідносин. Таким чином, судом встановлено, що позивач поніс у даній справі 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу і стороною відповідача не доведено неспівмірність таких витрат, не подано клопотання про зменшення розміру таких витрат, а тому із відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень.

Outcome: approved