Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину. Оскільки спільне життя між ними не склалося, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.05.2025 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні просили суд про розірвання вказаного шлюбу, посилаючись на той факт, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, у них різні погляди на шлюб та сім`ю, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивач змушений звертатись до суду з вказаним позовом. Відповідачка покинула приміщення суду, зауваживши, що в неї немає часу займатись даними питаннями. Разом з тим через канцелярію суду подала письмову заяву в якій з позовними вимогами погодилася, зазначила про свою згоду на розлучення, наміру зберігати даний шлюб не виявила. За таких обставин, суд вважав за можливе провести розгляд даної справи за відсутності відповідачки, яка покинула приміщення суду. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 23.08.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а/з № 1117), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з вищевказаним позовом, як свідчать пояснення позивача, в родині з 2018 року почались сварки, наразі вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини. Спору щодо поділу майна та місця проживання спільного сина, а також його матеріального забезпечення між ними немає. Відповідачка через канцелярію суду подала письмову заяву в якій з позовними вимогами погодилася, зазначила про свою згоду на розлучення, наміру зберігати даний шлюб не виявила. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки позивач зазначив суду, що вони мають різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини та наполягає на розірванні даного шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів позивача, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved