Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що спільне життя позивача з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння, вони припинили ведення спільного господарства. Фактично шлюбні відносини припинені, тому позивач вважає, що шлюб носить формальний характер і продовження такого стану суперечить його інтересам. Позивач наголосив, що спільних неповнолітніх дітей у подружжя немає, тому, ураховуючи всі обставини, вважає, що відсутня потреба у наданні строку на примирення. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, повідомив суд, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, повідомила суд, що з позовними вимогами позивача згодна. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20 жовтня 1991 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданий повторно Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 10). Дітей у шлюбі сторони не мають. Спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Ураховуючи встановлені у справі обставини, які свідчать, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подружжя не має у шлюбі дітей, спільне життя суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка у заяві\~ зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved