Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»), звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6323,59 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 607, 06 грн., три відсотки річних у розмірі 158 грн., за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1266,37 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 121,57 грн., три відсотки річних у розмірі 31,64 грн., з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 21 618, 87 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2074,41 грн., три відсотки річних у розмірі 540,18 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 892,68 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2101,70 грн., три відсотки річних у розмірі 547,02 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28 940,38 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 2783,60 грн., три відсотки річних у розмірі 738,95 грн., пеня у розмірі 540,55 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 14723,77 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1352,16 грн., три відсотки річних у розмірі 338,12 грн., пеня у розмірі 264,05 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1198,01 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 618,20 грн., заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 59,22 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн. та 3028 грн. витрат по сплаті судового збору. В обґрунтування позову, позивач вказує, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. Відповідачі є споживачем послуг за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити інфляційні втрати та три проценті річних. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценті річних. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 07 березня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 02 квітня 2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив з приводу задоволення позову вказавши, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ніколи не буди власниками квартири [ADDRESS] , а тому є неналежними відповідачами у вказаній справі. Окрім того, [PERSON] не укладав ніяких договорів з КП «Київтеплоенерго», а КП «Київтеплоенерго» не надавало [PERSON] ніяких послуг, опалення та наявність гарячої води в квартирі [PERSON] забезпечує самостійно. Також у квартирі встановлено тепловий лічильник. А тому твердження позивача про наявність боргових зобов`язань не доведено належними та допустимими доказами, а отже і вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних не знайшли свого підтвердження. Також позивачем пропущено строк позовної давності за період до 01.05.2018 та з 01.05.2018 по 17.02.2022. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] у відзиві просив здійснювати розгляд справи у його відсутність. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01 травня 2018 надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01 травня 2019 введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189. Відповідно до ч.1 ст.12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього з закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами такого Закону між позивачем та відповідачем не укладався, а тому на теперішній час договір укладений до 01 травня 2019 року. Відповідно до абзацу 10 ч.1ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 №1875-ІV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила). Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч.7 статті 26 Закону договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм Цивільного Кодексу України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої воли свідчить про надання послуг позивача. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст.20 Закону, п.п.18,20,30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг за адресою: [ADDRESS] оскільки зареєстровані за вищевказаною адресою. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 9 Закону України статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII унормовано, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини 3 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. А отже твердження відповідача [PERSON] , що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є неналежними відповідачами у справі не відповідають дійсності, оскільки останні є споживачами комунальних послуг. Окрім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності письмового договору, оскільки факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Така позиція узгоджується із постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20.04.2016 справа 6-2951цс15. Відповідачі своєчасно не сплачують за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.01.2024 складає 87 175,70 грн: за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6323,59 грн., за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 1266,37 грн., з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 21 618, 87 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 892,68 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28 940,38 грн., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 14723,77 грн. Крім того,позивач, на підставі договору відступлення права вимоги від 11.10.2018 №602-18 набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих послуг до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 6323, 59 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1266,37 грн. Розрахунок заборгованості на послуги з центрального опалення і постачання гарячої води, здійснюється за тарифами, які закріплені Розпорядженням КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом, офіційно опублікована. Отже, згідно із зазначеними нормами законодавства відповідач зобов`язаний оплатити спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про невірність нарахування позивачем заборгованості за послуги, оскільки у квартирі встановлено лічильник теплової енергії, так як встановлення лічильника теплової енергії не є підтвердженням відключення квартири відповідача від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку. Також відповідачем не спростовано розрахунок наданий відповідачем. За таких обставин, позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 70704,93 грн., заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 6215,92 грн., за період з 01.11.2021 заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 30365,55 грн.; заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 5227,53 грн. Разом із тим, відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 11 березня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому змін, зокрема постановами Кабінету Міністрів України №215 від 16 березня 2020 року та №239 від 25 березня 2020 року, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року установлено карантин на усій території України з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року. Дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, безперервно продовжувалася згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 291 від 22 квітня 2020 року, №343 від 04 травня 2020 року, № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, № 611 від 16 червня 2021 року, № 855 від 11 серпня 2021 року, № 981 від 22 вересня 2021 року, №1336 від 15 грудня 2021 року, №229 від 23 лютого 2022 року, №630 від 27 травня 2022 року, №928 від 19 серпня 2022 року, №1423 від 23 грудня 2022 року та №383 від 25 квітня 2023 року. Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №383 від 25 квітня 2023 року дію карантину продовжено до 30 червня 2023 року. Законом України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України був доповнений, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року набрав чинності 02 квітня 2020 року. Суд зазначає, що з 12.03.2020 (дата початку карантину) і до 30.06.2023 (останній день карантину) перебіг позовної давності був зупинений. Відповідно до приписів п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки позовної давності продовжуються на строк дії зазначеного стану. Окрім того, ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08 листопада 2023 року внесено наступні зміни до п 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: "У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану". Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) в Україні воєнний стан діє з 24.02.2022 року до 09.11.2024 року. Окрім того, щодо вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2016 року слід зазначити, що відповідачами у січні 2018 року було сплачено 16697,80 грн. та 7232,23, а отже строк позовної давності переривався. За ч. 1ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Враховуючи зазначені норми законодавства, строк позовної давності не можна вважати таким, що сплив на момент подачі позову. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані були сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 09.11.2017, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з ТЕ/ПГВ включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Таким чином, за вищевказаною адресою, у відповідача також існує заборгованість: у період до 31.10.2021 зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 59,11 грн, за період з 01.11.2021 з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1198,01 грн, а також з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 618,10 грн. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційну складову боргу у розмірі 607,06 грн., три відсотки річних у розмірі 158 грн. за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 за спожиті послуги до 01.05.2018 з послуги з централізованого опалення у розмірі 6323,59 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 121,57 грн., три відсотки річних у розмірі 31,64 грн. за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 за спожиті послуги до 01.05.2018 з послуги з централізованого постачання гарячого водопостачання у розмірі 1266,37 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2075,41 грн., три відсотки річних у розмірі 540,18 грн. за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 за спожиті послуги з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 21618,87 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2101,70 грн., три відсотки річних у розмірі 547,02 грн. за період з 01.01.2024 по 30.11.2024 за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 21892,68 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 2783,60 грн., три відсотки річних у розмірі 738,95 грн., пеня у розмірі 540,55 грн. за період з 01.01.2024 по 30.11.2024 за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 28940,38 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1352,16 грн., три відсотки річних у розмірі 338,12 грн., пеня у розмірі 264,05 грн. за період з 01.01.2024 по 30.11.2024 за спожиті послуги з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 14723,77 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 26 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. В зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції та пені за період з 01.01.2024 по 30.11.2024 підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позовної заяви, а саме 3028 грн. та витрати за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 43,00 грн.

Outcome: approved