Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У провадженні Сквирського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю\~"Фінансова компанія "Еліт Фінанс"\~до [PERSON] про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.07.2018 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн. Процентна ставка 40% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Станом на 20.12.2021 за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 47957,47грн. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 02.07.2018, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.12.2021 обліковується заборгованість 47957,47грн. З врахуванням наведеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 47957,47грн, судовий збір та витрати на професійну правову допомогу. 14.03.2025 ухвалою судді залишено позовну заяву без руху в зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів щодо нарахування відсотків первісним кредитором (АТ «Альфа-Банк»)\~та надано строк\~для усунення\~недоліків. 26.03.2025 позивач надав до суду пояснення щодо суми заборгованості, де вказує, що на період укладення Договору факторингу у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту на суму 38443,89грн, відсотки за користування кредитом становлять 6757,59грн, по овердрафту (вихід за кредитні ліміти картки) 755,99грн. Вказує, щодо нарахування відсотків за користування кредитом, дана інформація міститься за наступним посиланням : https:// sensebank.ua/tarifi-ta-umovi. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~Ухвалою судді від 31.03.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою було установлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення засідання без участі представника позивача, вказав, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] \~в судове засідання не з`явився,\~про день, час і місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином, а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Враховуючи вищевикладене та приписи\~ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За вище вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2028 укладено кредитний договір шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн, які він зобов`язувався повернути Кредитодавцю та сплатити відсотки за користування ними в розмірі 40% річних (а.с.9). Крім того, між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 30.06.2018 укладено оферту на укладення угоди про надання кредиту №592214921. (а.с. 5). Відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику споживчий кредит у сумі 15719,80грн., строк кредиту 28 місяців, тобто до 02.11.2020. Згідно умов договору за період з 1-го місяця користування кредитом по 24-й місяць користування кредитом 0% від суми Кредиту(змінна частина), а також 30 грн (фіксована частина); за період з 25-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом 3% від суми кредиту (змінна частина), а також 30 грн (фіксована частина). Договір підписано позичальником [PERSON] власноручно. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу №4, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (12-16). Відповідно до реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 47957,47 грн, номер кредитного договору CredD-592214921, дата договору 02.07.2018 (а.с.19). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі\~доказів,\~на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок\~доказів\~у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з положеннями\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст.526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.\~610,\~611 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям\~Закону України «Про електронну комерцію», на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд вважає доведеним укладання договору №592214921 від 30.06.2018 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Водночас позивач не надав жодних належних та допустимих\~доказів\~на підтвердження того, що відповідач отримав кредитні кошти, в подальшому порушив обов`язок з їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови кредитних договорів. Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від\~первісного\~до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги; реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Водночас,\~доказів\~переходу права вимоги за кредитними договорами, заборгованість за якими просить стягнути позивач, від\~первісного\~до нового кредитора на кожному етапі такої передачі позивач не надав. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредитів, користування ними, а, отже, не є достовірним доказом наявності заборгованості. Надані позивачем документи факт існування у позичальника заборгованості за вказаними кредитним договором не підтверджують, а інші докази у справі відсутні. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 20 травня 2022 року у справі №336/4796/18 та від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19. Водночас суд зазначає, що у реєстрі договорів, наданим позивачем як доказ переходу права вимоги до відповідача до Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 до ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 47957,47 грн, номер кредитного договору CredD-592214921, дата договору 02.07.2018. Відтак позивачем не доведено права вимоги до відповідача за договором №592214921 від 30.06.2018 укладеним між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Крім того,\~виписка по рахунку (а.с.20-23), надана позивачем, не підписана\~уповноваженим представником первісного кредитора, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підстав стягнення заборгованості. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність\~доказів\~для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом наведених вище вимог процесуального закону, сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі\~доказів,\~які вона надає самостійно або за допомогою суду. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19, зазначено таке: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих\~доказів\~видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)». При цьому, суд зауважує, що суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду\~немає\~сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявність у відповідача заборгованості за відсотками у зазначеному позивачем розмірі. На обґрунтування заявленого позову позивачем не надано\~розрахунку\~заборгованості, окрім\~розрахунку\~проведеного позивачем, який сам по собі, за відсутності інших\~доказів\~у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' (виписки з особового рахунку клієнта та ін.) не може бути оцінена судом як належний і достатній доказ в підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача та її розміру. За таких обставин, суд позбавлений можливості розрахувати дійсний розмір заборгованості, періоди, за які така заборгованість була нарахована. Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем належними та допустимими доказами у даному разі суду не доведено наявність такої заборгованості, яка визначена у\~розрахунку,\~наданому позивачем, а також не надано\~доказів\~переходу права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким просить стягнути позивач, від\~первісного\~до нового кредитора, з огляду на що, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі\~доказів,\~поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно із ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що судові витрати у даній справі слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed