Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» через свого представника звернулося до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у загальній сумі 28 006,00 грн. гривень, що складається із заборгованості: 1) за договором позики №79642915 в розмірі 18 106,00 грн.; та 2) за кредитним договором №14172-05/2024 в розмірі 9 900,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 07 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір Позики №79642915. 14.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників №32 від 25.09.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 18 106,00 грн., з яких: - 5 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1 617,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 0,00 грн. - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування Позикою; - 10 989,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. За таких обставин [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за Договором Позики №79642915 в розмірі 18 106,00 грн. Крім того, 08 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №14172-05/2024. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача. 19.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу №19092024, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.09.2024 року до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 9 900,00 грн., з яких: - 3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5 400,00 грн. - сума заборгованості за процентами; - 1 500,00 грн. - сума заборгованості по штрафним санкціям. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 19.09.2024 року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. За таких обставин [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за Кредитним договором №14172-05/2024 в розмірі 9 900,00 грн. На підставі викладеного позивач просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі та стягнути із відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 28 006,00 грн. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його місце проживання, згідно відомостей з Відділу з питань реєстрації місця проживання / перебування фізичних осіб Святошинської РДА - [ADDRESS] . Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, поштовий конверт повернувся до суду без вручення. На довідці про причини повернення / досилання стоять відмітки «за закінченням терміну зберігання». Суд повторно направив копію ухвали про відкриття провадження у справі та примірник позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду без вручення. Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Суд також звертає увагу, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його проживання призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У Постанові КЦС ВС від 16.12.2020 року у справі № 561/77/19 зроблено висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Відповідно до ч. 1, 3, 4, 6, 8 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У Постанові КЦС ВС від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Суд також звертає увагу, що аналіз конструкції договору позики, передбаченої ст. 1046 ЦК України, дає можливість зробити висновок, що договір позики є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту отримання позичальником у речей, визначених родовими ознаками, зокрема, обумовленої сторонами договору суми грошових коштів. У свою чергу аналіз конструкції договору кредиту, передбаченої ст. 1054 ЦК України, дає можливість зробити висновок, що кредитний договір має конструкцію консенсуального договору, тобто вважається укладеним з моменту погодження сторонами всіх істотних умов такого договору. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в аспекті доведення позивачем факту укладення кредитного договору (договору позики) та отримання права вимоги за ним саме на кредитора покладається обов`язок доведення належного виконання свого зобов`язання за кредитним договором, тобто доведення факту надання позичальнику обумовленої суми грошових коштів. Відсутність доказів надання суми кредиту (позики) у власність позичальника, зокрема, шляхом перерахування визначеної суми грошових коштів на його картковий рахунок чи в інший погоджений спосіб, за відсутності інших обставин (наприклад, поведінки позичальника, що підтверджує факт визнання ним отримання кредитних коштів, сплати заборгованості тощо), не дає можливість зробити висновок, що кредитор належним чином виконав своє зобов`язання за кредитним договором, а відповідно не дає можливість зробити висновок про отримання позичальником погодженої суми кредиту (позики), що у свою чергу не дає можливості зробити висновок про наявність правових підстав для виникнення заборгованості. У постанові КЦС ВС від 30.11.2022 року у справі № 332/3056/15 зазначено, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Вказаний висновок також відображено у Постанові КЦС ВС від 29.01.2020 року у справі № 755/18920/18. Щодо фактичних обставин справи про стягнення заборгованості за договором позики №79642915 від 07.05.2024 року. Судом встановлено, що 07 травня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79642915, за умовами котрого [PERSON] надавались у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника ( [NUMBER] ) у розмірі 5 500,00 грн. строком на 30 днів із визначеною процентною ставкою, а позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики (до 05.06.2024 року), або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Вказаний договір разом із додатком до нього (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит) підписаний [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «76011». 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» приймає належні права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Згідно з п. 1.1 Договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Додатковими угодами №2 від 28.07.2021 року, №7 від 13.06.2022 року, №37 від 25.09.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та Товариство з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» погодили внести зміни до договору факторингу №14/06/21. У відповідності до витягу з реєстру боржників №32 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, боржником є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] за Договором позики №79642915 у загальному розмірі 18 106,00 грн., з яких: 5 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 617,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 10 989,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Аналіз Договору позики №79642915 від 07.05.2024 року дає можливість зробити висновок, що сторонами було погоджено наступний порядок надання позики - шляхом безготівкового перерахування погодженої суми грошових коштів на електронний платіжний засіб [PERSON] , що був вказаний ним у договорі, а саме на платіжну картку № [NUMBER] (номер наявний у пункті 29 Договору «Юридичні адреси ат реквізити сторін»). З урахуванням вищевикладених висновків, суд повторно звертає увагу, що для підтвердження виникнення у [PERSON] обов`язку з повернення кредитних та/або позичених коштів, сплати процентів за їх використання та виконання інших обов`язків, передбачених договором, матеріали позовної заяви повинні містити достатню сукупність належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження надання у розпорядження [PERSON] погодженої суми грошових коштів в якості кредиту (позики) у погодженому порядку, тобто шляхом безготівкового переказу на електронний платіжний засіб. Разом з тим, до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження того, що первісними кредитодавцями на виконання умов договору позики №79642915 від 07.05.2024 року було здійснено безготівковий переказ обумовленої суми грошових коштів на електронний платіжний засіб [PERSON] . Таким чином, до позовної заяви не додано жодного документа на підтвердження того, що платіжний засіб № [NUMBER] належить [PERSON] , жодного документа на підтвердження здійснення безготівково переказу погодженої суми грошових коштів на ці платіжні засоби, як і не заявлено клопотань про витребування цієї інформації. Зокрема, відсутні квитанції про безготівковий переказ та успішність його статусу, відсутня виписка по особовому рахунку [PERSON] , або будь-які інші документи, які б могли підтвердити рух коштів між кредитодавцями та [PERSON] . У свою чергу, доданий до договору розрахунок заборгованості дає можливість зробити висновок, що [PERSON] з моменту укладення договору позики не здійснював жодних погашень заборгованості ані шляхом повернення тіла кредиту (позики), ані шляхом сплати процентів за користування ним. Таким чином, поведінка [PERSON] не вказує на підтвердження ним існування кредитного (позикового) зобов`язання та отримання у своє розпорядження кредитних коштів. Надані стороною позивача розрахунки заборгованості не є тим достовірним та достатнім доказом, що відображає рух грошових коштів на рахунку, зокрема, факт зарахування коштів, оскільки розрахунок заборгованості - це документ, який формується кредитором на підтвердження розрахунку заявленої до стягнення суми заборгованості. Однак, при цьому, як наданий розрахунок, так і заявлена сума до стягнення не є визначальними для суду, на відміну від інших господарсько-операційних документів, наприклад, виписки по особовому рахунку. Будь-яких інших доказів, на основі яких суд міг би побачити рух коштів між кредитодавцями та відповідачем на підставі укладених договорів, до позову не додано. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] отримав на свій платіжний електронний засіб погоджену суму позики, а також докази того, що [PERSON] своєю поведінкою, зокрема, шляхом перерахування коштів на користь позивача чи попереднього кредитора в якості погашення боргу, підтвердив існування кредитного (позикового) зобов`язання. Відсутність доказів надання у розпорядження відповідача обумовленої суми кредиту (позики) свідчить про відсутність правових підстав для виникнення заборгованості за договором та її стягнення з відповідача. У зв`язку з цим суд доходить висновку, що позивачем не доведено факт виконання попереднім кредитодавцем своїх зобов`язань з надання позики у розпорядження [PERSON] на підставі договору позики №79642915 від 07.05.2024 року. Оскільки судом не встановлено доказів, які б встановили виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання у розпорядження [PERSON] грошових коштів за договором позики №79642915 від 07.05.2024 року, відсутні й підстави для стягнення вказаних грошових коштів на користь позивача. Зважаючи на вищезазначене, позовні вимоги у вказаній частині не можуть бути задоволені через їх недоведеність та необґрунтованість. Щодо стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року. 08 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено договір про надання фінансового кредиту № 14172-05/2024, за умовами котрого [PERSON] надавався фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті на рахунок платіжної картки: 4441-11хх-хххх-1715 у розмірі 3 000,00 грн. строком на 120 днів із фіксованою процентною ставкою - 1,50 %. Згідно з п. 1.6 Договору - кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441-11хх-хххх-1715 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. У пункті 7 Договору сторони погодили, що цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами. Вказаний договір разом із Додатком №1 до нього та паспортом споживчого кредиту підписаний [PERSON] шляхом введення одноразового ідентифікатора електронного підпису «W0706». Отже, підписання договору електронним підписом, відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. У відповідності до довідки директора ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №3466_250130165416 від 30.01.2025 року, на підставі укладеного договору на переказ коштів ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 року, 08.05.2024 о 23:20:12 здійснено переказ на суму 3 000,00 грн. на картку [NUMBER] . Номер транзакції - 391221671. Призначення платежу - зарахування 3000 грн на карту [NUMBER] . 19 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «АВАНС КРЕДИТ» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (Фактор) укладено Договір факторингу №19092024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (п. 1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі відповідного Реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. У відповідності до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024 року, боржником є [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] за кредитним договором №14172-05/2024 у загальному розмірі 9 900,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 5 400 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1 500,00 грн. - сума заборгованості по штрафним санкціям. Таким чином, на підставі вказаного договору факторингу позивач одержав право вимоги по заборгованості відповідача про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року. Всупереч умовам Договору, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів отриманих у кредит та процентів за користування ними. Розмір заборгованості за вказаним договором підтверджується розрахунком заборгованості, наданими позивачем, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено первісним кредитором відповідно до умов зазначених у договорі про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року, з якими погодився позичальник, підписуючи його електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону відповідача. Враховуючи вищевикладене вище, суд вважає, що договір про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між ним та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» спірного правочину. Матеріалами справи підтвердження перерахування кредитором позичальнику грошових коштів у рахунок кредиту у сумі 3 000,00 грн. Оскільки відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів, що встановлені умовами Договору, тому суд вважає, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань у відповідача виник перед позивачем обов`язок щодо повернення отриманих у кредит грошових коштів у розмірі 8 400,00 грн. (3 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 5 400,00 грн. - сума заборгованості за відсотками). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за штрафами за договором про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року слід зазначити наступне. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За вказаних обставин, правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих штрафів за договором про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року немає, а тому у вказаній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів доходить висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №14172-05/2024 від 08.05.2024 року у загальному розмірі 8 400,00 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №103035 від 18.03.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж у розмірі 3 028,00 грн. на сплату судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку часткове задоволення позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню із відповідача на користь позивача в сумі 908,20 грн. (8 400 / 28 006 * 3 028), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial