Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

І. Стислий виклад обставин. 12.12.2024 до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. Так, позивач просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за правом спадкування після спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] ; зняти (припинити) обтяження у формі арешту (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 12647913, дата реєстрації 21.06.2012, накладений державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Павленко В.О., постанова про накладання арешту на майно боржника 30765758 від 03.01.2012, та скасувати відповідний запис у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано обставинами: Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] і належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2017. \~ \~ \~ \~З заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , як донька померлого, - відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємець першої черги за законом. Позивач є спадкоємцем за заповітом, тому саме він успадкував майно. Постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав наявності арешту на спадковому майні. Позиція відповідачів. 10.01.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, не заперечує проти їх задоволення. 08.05.2025 від представника відповідача ТОВ «ФК «ПОЗИКА» також надійшла заява про визнання позову. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 12.12.2024 представник позивача звернулась із вказаним позовом до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 06.01.2025 ухвалою судді Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області провадження у справі було відкрито, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~10.01.2025 від відповідача надійшла заява про визнання позову. \~ \~ \~ \~17.04.2025 від представника заявника надійшла заява про заміну відповідача. 23.04.2025 ухвалою суду заяву представника позивача було задоволено та замінено відповідача на належного. 08.05.2025 від представника відповідача надійшла заява про визнання позову. 12.05.2025 ухвалою суду було витребувано інформаційну довідку у державного нотаріуса. 28.05.2025 від третьої особи Саксаганського відділу ДВС надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, покладаються на розсуд суду. 29.05.2025 на виконання ухвали надійшли витребувані докази. Інших заяв, клопотань від учасників до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00018966712 від 03.11.2017. Спадкодавець [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Інгулецьким районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 866. Місце проживання спадкодавця на день смерті, відповідно до відомостей Реєстру територіальної громади, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] і належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2017. \~ \~ \~ \~З заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] , як донька померлого, - відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємець першої черги за законом. Постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав наявності арешту на спадковому майні. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] , 21.06.2012 о 15:15:10 за № 12647913 реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції» зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна, все нерухоме майно. Відповідно до наданої відповіді № 28.9-34/258311 від 04.11.2024 року адвокатський запит вх. 10185 значиться, що в Інгулецькому районному відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м. Одеса) наявна така інформація: за даними пошуку в АСВП (спецрозділ) за період з 2011 року по 03.01.2012 знайдено запис про виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа 2-120, виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 26.05.2011, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «РайффайзенБанк Аваль» заборгованості у розмірі 197370 грн 30 коп. 24.04.2020 Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу дніпропетровської області постановлено ухвалу про заміну стягувача у цивільній справі № 2-120/11, а саме замінити стягувача на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Наказом №55-к від 25.07.2024 ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» перейменовано у ТОВ «ВІН ФІНАНС». 26.03.2025 між ТОВ «ВІН ФІНАНС» і ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/73/1, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПОЗИКА» набула право вимоги за кредитним договором № 014/6783/35426/74 від 30.11.2007 року. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду були повідомлені належним чином. В матеріалах справи містяться письмові заяви відповідачів та третьої особи про розгляд справи без їх участі. За вказаних обставин, враховуючи письмові заяви відповідачів про визнання позову, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 391 ЦК України визначає, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, не передбачених ч. 4 ст. 59 Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 1, 2ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частинами 1, 3 статі 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1,2,8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування. Суд вважає обґрунтованою таку вимогу, адже відповідно до наданої інформації державним нотаріусом Першої криворізької держаної нотаріальної контори від 29.05.2025, позивач [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Так, 21.07.2017 спадкодавцем був складений заповіт на все належне йому майно, заповідано на ім`я [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. При цьому, 15.05.2018 [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття належної їй частки у спадщині за законом та за заповітом на користь сина [PERSON] . Суд також враховує, що 13.04.2018 з заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом. Водночас задоволення вимоги позивача про визнання за ним права власності на спадкове майно не порушує прав [PERSON] , адже цивільне законодавство встановлює пріоритетність спадкування за заповітом і лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Щодо вимоги про припинення обтяження. Суд дійшов висновку про те, що відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке входить до складу спадщини. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17. Більше того, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15. Виходячи зі встановлених судом обставин, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження,) накладеного на майно позивача, порушується його право власності, внаслідок чого останній позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки суду не надано відомостей щодо правомірності продовження дії арешту на майно позивача, або ж наявності стосовно нього виконавчого провадження, в якому він є боржником. Інформації про повторне направлення виконавчих документів на виконання також немає. Щодо можливості ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 цієї статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на те, що відповідачами позовні вимоги визнаються у повному обсязі, та суд не вважає визнання позову таким, що суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні правові підстави для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Водночас позивач просив витрати по сплаті судового збору віднести на їх рахунок, а відтак суд вважає за можливе не відшкодовувати вказані витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved