Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

1.Стислий виклад: 1.1.\~позиції позивача 13 лютого 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі\~за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ»/позивач), в особі представника Какун Анни Станіславівни, яка діє на підставі довіреності № 650 від 05.12.2024, звернулось до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] (надалі за текстом [PERSON] /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 010/1277/82/1093937 від 19.05.2021 у сумі 175\~453 грн 81 коп. В обґрунтування позову ТОВ «ФК «ЄАПБ зазначено, що 19 травня 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір № 010/1277/82/1093937. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 114/2-72, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру № 2 віл 26.07.2024 до договору факторингу № 114/2-72 від 24.07.2024, позивач набув права вимоги до відповідача у сумі 175\~453 грн 81 коп. Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, на момент подання позовної заяви, за вищевказаним договором у сумі175\~453 грн 81 коп. Також, позивач просить суд покласти судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3\~028,00 грн на відповідача. 1.2.заперечень відповідача Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом на пропозицію суду, викладену в ухвалі Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 (а.с. 33-35), подати відзив на позов, спростувати наведені позивачем аргументи та доводи у позовній заяві. 2. заяви, клопотання Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Какун Анна Станіславівна, яка діє на підставі довіреності № 650 від 05.12.2024, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності представника позивача та зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 5). Від [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу Індустріального районного суду м. Харкова не надходило. 3.інші процесуальні дії у справі\~ Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 13.02.2025, справа № 644/1362/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 31). На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 17.02.2025 судом сформовано засобами «Електронний суд» відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру № 1124955, згідно з якою місце проживання відповідача зареєстровано за адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 32). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.02.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/1362/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 33-35). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, матеріали справи містять клопотання, у якому вона просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5). Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання, призначені на 20.03.2025, 17.04.2025, 16.05.2025, 24.06.2025 надсилалася судом за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , згідно з інформацією\~зазначеною у\~позовній заяві\~(а.с.\~1)\~та відповіді\~з ЄДДР(а.с. 32). Рекомендоване повідомлення про виклик [PERSON] повернулося до суду, як неотримане відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення: «за закінченням строку зберігання» (а.с. 38а-39), така довідка поштового відділення вважається неналежним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Заразом, відповідач повідомлявся про виклик у судові засідання призначені на 17.04.2025, 16.05.2025, 24.06.2025 через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, розміщені 21.03.2025, 21.04.2025, 22.05.2025 за посиланням http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/ (а.с. 38, 40, 45), відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України. За приписами ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Отже, враховуючи вказане вище, відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибув до суду без поважних причин, відзиву на позовну заяву не надав, жодних заяв та клопотань до суду не надходило. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (ст. 1 ЦПК,\~ст. 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи за його відсутності, суд врахувавши обставини справи, дійшов переконання про можливість розгляду та закінчення розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] ,\~оскільки його відсутність не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних у справі доказів, про що суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на те, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд за згодою представника позивача (а.с. 6), розглядає справу за відсутності відповідача та, згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 24.06.2025 (а.с. 49-51) зі згоди представника позивача (а.с. 5), прийнято рішення про заочний розгляд справи за позовною заявою ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] , про стягнення заборгованості на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду. Вирішуючи спір,\~суд установив,\~що між\~сторонами виникли\~суспільні відносини в сфері споживчого кредитування, що виникають між економічними суб`єктами у зв`язку з переданням один одному в тимчасове користування вільних коштів на засадах зворотності, платності та добровільності. Суд установив, що 19 травня 2021 року [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» уклали кредитний договір № 010/1277/82/1093937, шляхом підписання заяви на відкриття Карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» № 010/1277/82/1093937 (тип Кредиту кредитування рахунку), відповідно до умов якого Банк відкриває Картковий рахунок ІВАN [NUMBER] / [NUMBER] в гривні на наступних умовах: Тарифна модель Кредитна картка «100 днів» ПК МasterCard «100 днів»; розмір поточного ліміту на Дату початку кредитування 10\~000 гривень, строк кредитування 48 місяців, що починається з дати встановлення поточного ліміту; процентна ставка фіксована, 48% річних (а.с. 6). [PERSON] підписано наданий АТ «Райффайзен Банк Аваль» паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» Тарифна модель «Кредитна картка 100 днів», підписанням якого підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування, крім того, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором (а.с. 10). [PERSON] 19.05.2021 отримав платіжну картку [NUMBER] у неушкодженому стані, про що свідчить розписка про отримання картки (а.с. 11). Підписавши розписку про отримання картки та отримавши платіжну картку підтвердив, що з правилами користування карткою ознайомлений та зобов`язується їх дотримати. Розуміє, що картку випущено у неактивному стані, для її активації зобов`язується встановити особистий ПІН-код у банкоматі або відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/1277/82/1093937 від 19.05.2021 за період з 26.07.2024 по 31.12.2024, у якому зазначено, що станом на 31.12.2024 заборгованість за кредитним договором 010/1277/82/1093937 від 19.05.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 175\~453, 81 грн (а.с. 12). 24 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, на умовах, встановлених цим Договором та відповідно до ст. 512-519 ЦК України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказані у Реєстрі (ах) Боржників. Перелік Кредитних договорів, Боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору зазначені в Додатку 1 до Договору, що є невід`ємною частиною (а.с. 13-15). З відомостей витягу з Реєстру боржників № 2 від 26.07.2024 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 встановлено, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги за кредитними договорами боржником є [PERSON] : № 010/1277/82/1093937 загальна сума заборгованості якого становить 175\~453,81 грн (а.с. 16). Суд наголошує, що [PERSON] не надано доказів на спростування вище наведеної інформації та обставин, не надано доказів на підтвердження факту повного виконання умов договору і повернення кредиту, тому суд дійшов висновку, що право ТОВ «ЄАПБ» невиконанням у повному обсязі зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню. 5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини у сфері споживчого кредитування, що регулюються Конституцією\~України,\~Цивільним кодексом\~України (надалі\~за текстом\~ ЦК\~України),\~Законом України\~«Про споживче\~кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, Законом України\~«Про електронну\~комерцію» від\~03.09.2015 № 675-VIII,\~Законом України\~«Про електронний\~цифровий підпис»,\~ Законом\~України «Про\~електронну ідентифікацію\~та електронні\~довірчі послуги» від\~05.10.2017 № 2155-VIII тощо. За змістом\~ст. 626, 628 ЦК України договором\~є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1\~статті \~638\~ЦК України\~встановлено,\~що істотними\~умовами договору\~є умови\~про предмет\~договору,\~умови,\~що визначені\~законом як\~істотні або\~є необхідними\~для договорів\~даного виду,\~а також\~усі ті\~умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України вбачається, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, за договором кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається в письмовій формі (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та\~\~ вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530\~ЦК України\~регламентує,\~якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін).\~Зобов`язання,\~строк (термін)\~виконання якого\~визначений вказівкою\~на подію,\~яка неминуче\~має настати,\~підлягає виконанню\~з настанням\~цієї події.Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктами 1-1, 2, 10, 11 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що договір про споживчий кредит\~\~вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача\~\~сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; споживче кредитування\~\~правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит\~\~(кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.14 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пунктом 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем (п.7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Інформування потенційних покупців (замовників, споживачів) щодо товарів, робіт, послуг здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про рекламу» та може здійснюватися шляхом надсилання комерційних електронних повідомлень (ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Термін «електронний підпис» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про електронний цифровий підпис» (ч.2 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку, визначеному законом або договором (ч.1 ст.17 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про електронну комерцію», вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством. За приписами пунктів 1, 10, 11, 14, 15 ст.1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» автентифікація\~\~електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних; електронна довірча послуга послуга, яка надається для забезпечення електронної взаємодії двох або більше суб`єктів, які довіряють надавачу електронних довірчих послуг щодо надання такої послуги; електронна ідентифікація\~\~процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи; електронна послуга\~\~будь-яка послуга, що надається через інформаційно-комунікаційну систему; електронний підпис\~\~електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Згідно п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2\~ст.517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.1\~ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно ч.1\~ст.1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч.1\~ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд\~\~і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи\~правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи\~\~чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної\~\~ в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною\~1 ст. 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання\~\~або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Згідно\~статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ч. 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України). 6.Висновки суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Суд зазначає, що позивачем доведено факт отримання [PERSON] кредиту за договором № 010/1277/82/1093937 від 19.05.2024 та наявності заборгованості за вказаним договором у відповідача. Первісний кредитор, взяті на себе зобов`язання по зазначеним договорам виконав своєчасно та у повному обсязі, шляхом нарахування кредитного ліміту на картку. Відповідач користувався кредитними коштами, про що свідчить розрахунок заборгованості, але погашення використаного кредитного ліміту не відбувалось. З позовом про визнання недійсним договору № 010/1277/82/1093937 від 19.05.2024 [PERSON] до суду не звертався. Суд дійшов переконання, що підписавши проаналізований вище кредитний договорів [PERSON] , відповідно до вимог ст. 3, 627 ЦК України, добровільно погодився на вказані вище договірні умови та взяв на себе відповідні зобов`язання, що відповідає правовому висновку висвітленому у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц, який суд застосовує до спірних правовідносин, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не виконав свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків про що свідчить відсутність відповідних доказів у матеріалах справи. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ЄАПБ» не повернуті, а також беручи до уваги не виконання вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов переконання, що ТОВ «ЄАПБ» має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже,\~беручи до\~уваги викладене\~вище,\~суд вважає\~позовні вимоги\~ТОВ «ЄАПБ»\~обґрунтованими,\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню у повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3\~028,00 грн (а.с. 2). Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ЄАПБ» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3\~028,00грн.

Outcome: approved