Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

20.08.2024 представник заявника адвокат Джуфер Б.М. звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановити факт спільного проживання заявника, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов"язків з батьком [PERSON] , [INFO] , та постійного перебування на його утриманні. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , який загинув [INFO] під час виконання бойового завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, в складі військової частини [NUMBER] . Метою встановлення даного факту є отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України « Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З приводу загибелі батька [PERSON] звернулася до Міністерства оборони України із заявою та відповідними документами про отримання одноразової грошової допомоги як дочка загиблого через [INFO] , однак їй 02 грудня 2022 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум за рішення №297 вказані документи було повернуто на доопрацювання, так як відсутні документи, що [PERSON] була членом сім`ї загиблого [PERSON] (судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків або перебування на його утриманні). Вищевказані обставини, стали приводом для звернення до суду для встановлення факту перебування на його утриманні. Ухвалою суду від 22.08.2024 року відкрито провадження по справі, справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. 10.09.2025 від представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 16.09.2024 від представника заінтересованої особи Міністерства Оборони України надійшли письмові пояснення. В задоволенні заяви [PERSON] просили відмовити повністю. 21.11.2024 від представника заявника адвоката Джуфера Б.М. надійшла заява про виклик свідків в судове засідання. 09.06.2025 від представника заявника адвоката Джуфера Б.М. надійшли пояснення, в яких зазначив, що до матеріалів справи надані належні та допустимі докази, які вказують на те, що допомога, яка надавалась загиблим [PERSON] своїй дочці [PERSON] за життя, була для заявниці постійним і основним засобом для існування, між ними існував тісний родинний та сімейний зв`язок, вони були пов`язані спільним побутом, спільно вели господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, а тому вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник заявника адвокат Джуфер Б.М. підтримав заяву, та просив встановити факт перебування [PERSON] на утриманні батька [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що перебувала на утриманні свого батька [PERSON] з 2013 року, разом з ним проживала, він утримував її матеріально, передавав їй кошти через сусіда [PERSON] в розмірі близько 100000 грн., знайомим, [PERSON] близько 16000 грн., [PERSON] близько 30000 грн., побратиму батька [PERSON] . Вказані перераховані кошти батька були основним і єдиним джерелом її доходів, оскільки вона ніде не працювала, інших доходів не отримувала. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, пояснив, що відсутні докази, які б свідчили, що [PERSON] , яка є вже повнолітньою особою, перебувала на утриманні свого батька [PERSON] . З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 15). Згідно до Витягу з Наказу командира військової частини [NUMBER] №207 від 30.07.2022 року ( а.с. 17-18), встановлено, що смерть [PERSON] пов`язана з захистом Батьківщини, донька- [PERSON] , отримала допомогу на поховання, щомісячну премію та додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року. Відповідно до Витягу із іменного списку військової частини [NUMBER] (а.с. 19) та Витягу з Наказу командира [NUMBER] окремої механізованої бригади №129_РС від 07.08.2022 року(а.с. 20), також встановлено, що [PERSON] загинув в районі населеного пункту Зайцеве Донецької області, смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. У вказаних документах [PERSON] також записана як дочка загиблого та відомості про неї. [PERSON] зареєстрована та проживала разом із загиблим батьком в [ADDRESS] , що стверджується довідкою №11 від 29.05.2023 року (а.с. 21), виданої ПАТ « БУ-62», якому належить цей гуртожиток, довідкою про внесення відомостей до ЄДДР (а.с. 22), Витягом з реєстру територіальної громади(а.с. 24), копією паспорта [PERSON] (а.с. 25). Незважаючи на те, що [PERSON] була одружена із [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 28), остання була на утриманні свого батька [PERSON] , оскільки часто хворіла, в неї відчувалося порушення вимови, ходи, тремтіння пальців рук, через що не могла ніде працювати, самостійно доходів не отримувала, на обліку в ПФУ не перебувала, пенсії не отримувала, що засвідчується довідкою з Пенсійного фонду України (а.с. 29). Від свого батька [PERSON] - [PERSON] постійно отримувала матеріальну допомогу ,яка була основним джерелом засобів для її існування, проживала спільно з ним єдиною родиною( сім`єю), мали спільний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Так, згідно до довідки №10 від 15.08.2022 року(а.с. 35), її батько [PERSON] сплачував усі витрати за комунальні послуги (квартирну плату, водопостачання, водовідведення, електроенергію, газопостачання, розподіл природного газу, вивезення побутових відходів, опалення). Також, згідно до Акту фактичного проживання осіб №25 від 29.09.2023 року (а.с. 36) встановлено, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю дочкою [PERSON] , яка була на його утриманні, вели з нею спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, були пов`язані спільним побутом. Кошти на утримання дочки [PERSON] батько [PERSON] пересилав на картковий рахунок сусідів по місцю проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки в неї не було відкрито рахунків в банках, а ті передавали вказані кошти їй, чи купляли продукти харчування. Про вказані обставини перерахування коштів на утримання [PERSON] підтвердили вказані свідки, які нотаріально засвідчили свої заяви (а.с. 59-61). Відповідно до копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого №28017, діагноз [PERSON] екзогенна енцефалопатія з атрофічними змінами мозочка, атактичним синдромом, дизартрією, порушення вимови, ходи, з приводу чого вона проходила стаціонарне лікування (а.с. 62), та з приводу чого їй була встановлена третя група інвалідності (а.с. 68). З приводу загибелі батька [PERSON] звернулася до Міністерства оборони України із заявою та відповідними документами про отримання одноразової грошової допомоги як дочка загиблого через [INFO] . 02 грудня 2022 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум згідно до рішення №297 (а.с. 73), матеріали з заявою [PERSON] та відповідними документами повернуто на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що повнолітня дочка була членом сім`ї загиблого [PERSON] . Крім того, через [INFO] [PERSON] 16.10.2023 року подала повторну заяву із додатковими матеріалами до Міністерства оборони України (а.с. 74-78), однак така не була відправлена адресату, оскільки [INFO] вважає, що необхідно надати документи, які підтверджують, що [PERSON] була членом його сім`ї (копію судового рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема про факт спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав та обов`язків). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] , перераховував кошти на його картковий рахунок, які він передавав його дочці [PERSON] , та яка перебувала на його утриманні, проживала з ним спільно єдиною родиною, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки. Протягом вказаного періоду [PERSON] надіслав матеріальну допомогу своїй дочці [PERSON] , яка була основним джерелом засобів для її існування, оскільки вона ніде не працювала, що підтверджується випискою з його карткового рахунку. Також вона хворіла, мала порушення ходи, мови. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , що за період з лютого 2021 року по березень 2022 року [PERSON] перераховувала їй кошти на її картковий рахунок, які вона передала його дочці [PERSON] .. Протягом вказаного періоду він перерахував їй 16000 грн. Вказані кошти були єдиним джерелом [PERSON] , вона ніде не працювала, часто хворіла, в неї порушення вимови, ходи, були тремтіння пальців рук, самостійно доходів не отримувала. [PERSON] із [PERSON] разом не проживали, в нього на стороні є вже дитина, якій 5 років. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснила, що є родичкою [PERSON] по материній лінії, після загибелі її батька, допомагала їй з похоронами, їй відомо, що вона була на утриманні батька, ніде не працювала, в неї були порушення вимови, ходи, інших доходів не мала. [PERSON] був на військовій службі, підписавши у 2016 році відповідний контракт. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; Частиною 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Пунктом 4 зазначеної статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець);батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Згідно ст. 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції Закону від 23.12.2022, чинній на день загибелі військовослужбовця), а саме: батькам, одному із подружжя, який не одружився вдруге, дітям, які не досягли повноліття, утриманцям загиблого (померлого). Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 N5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім"ї" членами сім"ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. Обов"язковими умовами для визнання їх членами сім"ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 592/17552/18 також наголосив, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Також Верховний суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні суду необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може бути повним або частковим. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Часткове утримання означає, що особа мала інші джерела доходів, однак допомога годувальника була постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином, предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують отримання заявником допомоги, яка надавалась постійно та була основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Такі обставини можуть бути підтверджені зокрема: листами ділового і особистого характеру, які містять відомості про перебування заявника на утриманні; довіреністю на право розпорядження грошовими коштами з рахунку; корінцями грошових переказів та іншими документами, які свідчать про одержання грошей або іншої допомоги (продуктових чи речових посилок тощо) від годувальника, які можна було б віднести до основного і постійного джерела засобів до існування. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт перебування фізичної особи на утриманні померлого встановлюється судом, зокрема, для призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю була постійним і основним джерелом засобів до існування, навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалась систематично, протягом певного періоду часу і, що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року в справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року в справі №520/6518/17, від 27 червня 2018 року в справі №210/2422/16-ц, від 13 січня 2021 року в справі №592/17552/18. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2022 у справі № 490/6057/19-ц дійшла висновку, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника. Встановлення вказаних фактів у судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Причому при зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Згідно до постанови у справі № 560/17953/21 (провадження №11-150апп23) від 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Також, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що допомога, яка надавалась загиблим [PERSON] своїй дочці [PERSON] за життя, була для заявниці постійним і основним засобом для існування, між ними існував тісний родинний та сімейний зв`язок, вони були пов`язані спільним побутом, спільно вели господарство, мали спільний бюджет та несли спільні витрати, вони мали взаємні права та обов`язки. Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на те, що встановлення даного факту необхідне заявниці для отримання одноразової матеріальної допомоги після смерті батька, суд дійшов до висновку, що вимога заявниці про встановлення факту перебування її на повному матеріальному утриманні загиблого батька, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 294 ч. 7 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved