Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 631654601 від 18.05.2021 в розмірі 90072,10 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18.05.2021 [PERSON] уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії № 631654601. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит в порядку та на умовах, що визначені договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Однак, відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 61925,22 грн, у зв`язку з чим позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та його представник у судове засідання повторно не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про дату та час розгляду справи, згідно із ст.128 ЦПК України, повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, що підтверджується зворотними повідомленнями, які містяться в матеріалах справи, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади та на електронну адресу представника відповідача, про що свідчать довідки про доставку електронного документу, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надали, заяв про розгляд справи в їх відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.05.2021 [PERSON] підписав угоду з АТ «Альфа Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631654601. Відповідно до умов договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався повернути кредит в порядку та на умовах, що визначені договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Згідно довідки про ідентифікацію [PERSON] ідентифікований АТ «Сенс Банк». Акцепт договору позичальником здійснено (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового Ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 4765; дата відправки ідентифікатора позичальнику 18.05.2021; номер телефону: [NUMBER] . Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 21.01.2023 становить 90072,10 грн, з яких: 54219,90 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6,66 грн - заборгованість за відсотками, 32917,84 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2927,70 грн - неустойка (комісія, штраф). 12 серпня 2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування банку АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». 06.11.2023 на адресу відповідача представником АТ «Сенс Банк» направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Проте відповідач не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з комісії в сумі 2927,70 грн, то суд зважає на таке. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 вказаного Закону Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 цих Правил, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом є витрати споживача, уключаючи комісії. Тож наведеними нормами права передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Проте ні в угоді, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в інших наявних у справі доказах немає переліку додаткових та супутніх банківських послуг, за які нарахована комісія. І це при тому, що згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, так як її споживач має право отримувати безоплатно. Позивач не зазначив та не надав доказів узгодження з відповідачем переліку послуг, за які він має сплачувати комісію, при укладенні кредитного договору. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.11, абз.1 ч. 2, ч. ч. 4, 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними положення умов договору на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування про його обов`язок щомісячно сплачувати позивачеві комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія в сумі 2927,70 грн, а відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач не скористався своїми процесуальним правом на подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених позовних вимог, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 631654601 від 18.05.2021 у розмірі 87144,40 грн, яка складається з: 54219,90 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6,66 грн - заборгованість за відсотками, 32917,84 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2929,58 грн (87144,40 грн х 3028 грн / 90072,10 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial