Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокат Слабоус\~Є.А.\~звернулася до\~Вишгородського районного\~суду Київської\~області із\~позовом до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Приватний нотаріус\~Вишгородського районного\~нотаріального округу\~Київської області\~Шостак О.А.\~про визнання\~недійсним свідоцтва\~про право\~на спадщину,\~визнання незаконною\~та скасування\~державної реєстрації.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача\~зазначив,\~що позивачу\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло\~від 06\~вересня 2001\~року на\~праві приватної\~власності належить\~квартира [ADDRESS] .\~Власником квартири\~ [ADDRESS] \~згідно свідоцтва\~про право\~власності на\~житло від\~26\~липня 1997\~року була\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] .\~Рішенням Новопетрівської\~сільської ради\~Київської області\~від 7\~грудня 2010\~року №\~18.4-II-УІ\~ [PERSON] \~було надано\~дозвіл на\~розробку технічної\~документації із\~землеустрою щодо\~складання державного\~акта на\~право власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,037\~га для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку та\~земельну ділянку\~площею 0,003\~га для\~спільного користування\~(проходу)\~з [PERSON] .\~Рішенням Новопетрівської\~сільської ради\~Вишгородського району\~Київської області\~від 7\~грудня 2010\~року №\~19.4-11-УІ\~ [PERSON] \~передано у\~власність земельну\~ділянку площею\~0,037\~га по\~ [ADDRESS] \~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~і земельну\~ділянку площею\~0,003\~га для\~спільного користування\~(проходу)\~з позивачем.\~18\~вересня 2012\~року [PERSON] \~видано державний\~акт на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯМ №\~541337\~площею 0,0370\~га,\~кадастровий номер\~3221886001:03:237:0157\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку\~квартири [ADDRESS] .\~У той\~же час,\~рішенням Новопетрівської\~сільської ради\~Вишгородського району\~Київської області\~№ 659-ХХХІІ-У\~від 24\~липня 2009\~року затверджено\~розподіл земельної\~ділянки загальною\~площею 0,07691\~га біля\~будинку [ADDRESS] \~між власниками\~ [PERSON] \~(кв.\~ [ADDRESS] )\~та [PERSON] \~(кв.\~ [ADDRESS] ),\~яким земельну\~ділянку площею\~близько 0,037\~га по\~ [ADDRESS] \~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку\~залишено за\~ [PERSON] ,\~а земельну\~ділянку площею\~близько 0,037\~га по\~ [ADDRESS] \~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку\~залишено за\~позивачем та\~земельну ділянку\~площею близько\~0,003\~га залишено\~в спільному\~користуванні.\~Рішенням Вишгородського\~районного суду\~Київської області\~від 23.01.2014\~року,\~залишеним без\~змін ухвалою\~Апеляційного суду\~Київської області\~від 12.05.2014\~року рішення\~Новопетрівської сільської\~ради №\~19.4-ІІ-УІ\~від 07.12.2010\~року про\~передачу [PERSON] \~у власність\~земельної ділянки\~визнано незаконним\~і скасовано.\~Також вказаним\~рішення суду\~було визнано\~недійсним державний\~акт про\~право власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,0370\~га для\~будівництва та\~обслуговування житлового\~будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~кв.\~ [ADDRESS] ,\~серії ЯМ\~№ 541337\~кадастровий номер\~3221886001:03:237:0157,\~виданий на\~ім`я\~ [PERSON] \~17.09.2012\~року і\~скасовано його\~державну реєстрацію,\~оскільки оспорюваним\~рішенням Новопетрівської\~сільської ради\~Вишгородського району\~Київської області\~земельну ділянку,\~залишену згідно\~розподілу прибудинкової\~території в\~спільному користуванні\~сторін (загальний\~прохід шириною\~1,22\~м.),\~передано у\~власність [PERSON] ,\~чим порушено\~право [PERSON] \~як землекористувача. В жовтні\~2023\~року позивач\~дізналась про\~те,\~що приватним\~нотаріусом Вишгородського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Шостак\~О.А.\~видано свідоцтво\~про право\~на спадщину\~від 30.06.2023\~року №\~790\~та прийнято\~рішення про\~державну реєстрацію\~прав та\~їх обтяжень,\~індексний номер:\~68256661\~від 30.06.2023\~року,\~відповідно до\~якого власником\~земельної ділянки\~площею 0,037\~га,\~що знаходиться\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~3221886001:03:237:0157\~та квартири\~ [ADDRESS] \~розташованого за\~вказаною адресою\~є відповідач. З витягу з Державного земельного кадастру від 31.10.2023 року щодо спірної земельної ділянки та кадастрового плану даної земельної ділянки вбачається, що вона повністю ідентична за розмірами та формою тій ділянці, на яку [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 541337 площею 0,0370 га, який в подальшому було скасовано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2014 року. Відтак, вважає, що до відповідача неправомірно перейшла в порядку спадкування частина земельної ділянки у вигляді загального проходу шириною 1.22 м., площею близько 0,003 га до квартири позивача, зокрема без урахування встановленого порядку користування спільним проходом, шо склався між попередніми землекористувачами, а також без узгодження меж земельної ділянки з позивачем, що встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2014 року. На підставі викладеного просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 30.06.2023 року № 790, видане відповідачу приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. на об`єкт нерухомого майна, земельну ділянку площею 0,037 га, яка знаходиться адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221886001:03:237:0157; скасувати рішення приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68256661 від 30.06.2023 року про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.12.2023 року по справі відкрито провадження, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, надали аналогічні пояснення викладеним у позові. Відповідач у\~судовому засіданні\~щодо задоволення\~позовних вимог\~заперечував та\~просив відмовити\~у його\~задоволенні,\~зазначивши про\~правомірність набуття\~ним у\~порядку спадкування\~за заповітом\~після смерті\~брата оспорюваної\~земельної ділянки\~та відсутності\~підстав для\~визнання недійсним\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом та\~скасування рішення\~нотаріуса про реєстрацію права власності на земельну ділянку. Третя особа в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 6 вересня 2001 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 1997 року [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 659-ХХХІІ-У від 24 липня 2009 року затверджено розподіл земельної ділянки загальною площею 0,07691 га біля будинку [ADDRESS] між власниками [PERSON] (кв. [ADDRESS] ) та [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), яким земельну ділянку площею близько 0,037 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку залишено за [PERSON] , а земельну ділянку площею близько 0,037 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку залишено за [PERSON] . Земельну ділянку площею близько 0,003 га залишено в спільному користуванні (прохід). Згідно викопіровки земельної ділянки та акту депутатської узгодженої комісії з приводу розподілу земельної ділянки по [ADDRESS] від 15 листопада 2008 року існуючий загальний прохід шириною 1,22 м. від вулиці Гагаріна до будинку [PERSON] та [PERSON] залишено в спільному користуванні. Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 659-ХХХІІ-У від 24 липня 2009 року затверджено розподіл земельної ділянки загальною площею 0,07691 га біля будинку [ADDRESS] між власниками [PERSON] (кв. [ADDRESS] ) та [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), яким земельну ділянку площею близько 0,037 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку залишено за [PERSON] , а земельну ділянку площею близько 0,037 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку залишено за [PERSON] . Земельну ділянку площею близько 0,003 га залишено в спільному користуванні (прохід). Рішенням Новопетрівської сільської ради Київської області від 7 грудня 2010 року № 18.4-ІІ-УІ [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,037 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,003 га для спільного користування (проходу) з [PERSON] . Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 7 грудня 2010 року № 19.4-11-УІ [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,037 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельну ділянку площею 0,003 га для спільного користування (проходу) з [PERSON] . 18\~вересня 2012\~року [PERSON] \~Управлінням Держкомзему\~у Вишгородському\~районі (на\~підставі рішення\~Новопетрівської сільської\~ради 2\~сесії 6\~скликання №\~19.4\~від 07.12.2010\~року)\~видано державний\~акт на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯМ №\~541337\~площею 0,0370\~га кадастровий\~номер 3221886001:03:237:0157,\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку\~квартири [ADDRESS] ,\~який зареєстрованого 18.09.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322180001019769. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 травня 2014 року рішення Новопетрівської сільської ради № 19.4-ІІ-VІ від 7.12.2010 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки визнано незаконним і скасовано. Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0370 га для будівництва та обслуговування житлового будинку квартири [ADDRESS] , серії ЯМ № 541337 кадастровий номер 3221886001:03:237:0157 виданий на ім`я [PERSON] 17.09.2012 року визнано недійсним і скасовано його державну реєстрацію. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що [PERSON] було приватизовано частину земельної ділянки, згідно оспорюваного рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 19.4-ІІ-VI від 07 грудня 2010 року яким передано у власність земельну ділянку площею 0,037 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд разом із спірною земельною ділянкою площею 0,003 га, яка визначена для спільного користування (проходу) з [PERSON] , що суперечить ЗК України та слугує єдиним проходом з [ADDRESS] до будинку [PERSON] . На виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2024 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. суду були надані належним чином засвідчені копії свідоцтва про право на спадщину від 30 червня 2023 року № 790 видане на ім`я [PERSON] , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68256661 від 30 червня 2023 року та копії документів, які слугували підставою для проведення державної реєстрації та видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, з вказаних документів встановлено, що [INFO] померла [PERSON] 03 вересня 2020 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на квартиру у будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0370 га кадастровий номер 3221886001:03:237:0157, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 1997 року. 03\~вересня 2020\~року приватним\~нотаріусом Вишгородського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Шостак\~О.А.\~видано свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за законом\~ [PERSON] \~на земельну\~ділянку площею\~0,0370\~га кадастровий\~номер 3221886001:03:237:0157,\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~(присадибна\~ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 541337 виданого Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі (на підставі рішення Новопетрівської сільської ради 2 сесії 6 скликання № 19.4 від 07.12.2010 року), зареєстрованого 18.09.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322180001019769. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 вересня 2020 року № 222575865, № 222565259 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.06.2023 року № 337554874 встановлено, що право власності на квартиру та на земельну ділянку зареєстровані за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.09.2020 року, державним реєстратором - приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. 30 червня 2023 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на квартиру у будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0370 га кадастровий номер 3221886001:03:237:0157, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А., 03.09.2020 року за № 944. Окрім того,\~30\~червня 2023\~року приватним\~нотаріусом Вишгородського\~районного нотаріального\~округу Київської\~області Шостак\~О.А.\~видано свідоцтво\~про право\~на спадщину\~за заповітом\~ [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0370 га кадастровий номер 3221886001:03:237:0157, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А., 03.09.2020 року за № 947. З витягів з Державного реєстру речових від 30 червня 2023 року № 337580426 та № 337583042 встановлено, що право власності на квартиру та на земельну ділянку зареєстровані за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 68256661 від 30 червня 2023 року 11:49:10, державний реєстратор - приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. Статями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. У Цивільному кодексі України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). Відповідно до абзацу 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», на підставі 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших, тощо. Статтею 328 ЦК України перебачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У постановах від 14.11.2018 у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18), від 14.05.2018 у справі №296/10637/15-ц (провадження №61-2448св18) та від 23.09.2020 у справі №742/740/17 (провадження №61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18) зроблено висновок, що: «у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 вказаної статті ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19 зазначає про важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (постанова від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 3 квітня 2019 року у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 37-38)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (абзац перший частини другої статті 120 ЗК України). Такі висновки викладені в пунктах 54-56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться зокрема на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката. Відповідно до абзацу 1, 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У постановах Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №645/3067/19, від 17.08.2022 року №450/441/19, від 22.08.2022 року у справі №597/977/21 викладено правовий висновок про те, що визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав є належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи. З витягу з Державного земельного кадастру від 31.10.2023 року та кадастрового плану щодо спірної земельної ділянки вбачається, що вона повністю ідентична за розмірами та формою тій ділянці, на яку [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 541337 площею 0,0370 га, який в подальшому було скасовано на підставі рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2014 року. При цьому, в розділі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку «відомості про державну реєстрацію земельної ділянки» зазначено дата державної реєстрації земельної ділянки - 18.09.2012 року, що є аналогічною даті видачі зазначеної і в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 541337 площею 0,0370 га. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка представник Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON] , проаналізувавши позовну заяву та попереднє рішення щодо визнання недійсним рішення Новопетрівської сільської ради, зазначає, що розподіл земельної ділянки був складений депутатами Новопетрівської сільської ради, де було чітко вказано, що виділений прохід 1,22 м. для користування обома співвласниками. У зв`язку з тим, що земельна ділянка була приватизована без урахування даної умови, тому вважає що в даному випадку є порушення прав позивача на користування власним приміщенням і земельною ділянкою. Зазначає, що будь-яких дій по попередньому рішенню суду не було проведено (не було внесено відповідні дані до реєстру). Також вказав, що позивач або суд мали направити дане рішення суду для виконання, яке в подальшому мало передатися державному реєстратору для внесення відповідних змін. Окрім того, пояснив, що враховуючи те, що у справі за 2014 рік Новопетрівська сільська рада була відповідачем, тому вважає, що представники знали про певний конфлікт, а чому певні дії не було виконано, вказав, що можливо з тих підстав, що в рішенні суду не було вказано, які саме дії має виконати Новопетрівська сільська рада. Не володіє інформацією чи було надано позивачем або Непомящою заяву щодо виконання рішення суду. Отже, до відповідача неправомірно перейшла в порядку спадкування частина земельної ділянки у вигляді загального проходу шириною 1,22 м. площею близько 0,003 га до квартири позивача, зокрема без урахування встановленого порядку користування спільним проходом, шо склався між попередніми землекористувачами, а також без узгодження меж земельної ділянки з [PERSON] , що також було встановлено рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.01.2014 року. Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що останній у встановленому законом порядку отримав свідоцтво про право на спадщину та зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, оскільки вказані доводи висновків суду про безпідставність видачі свідоцтва про право на спадщину не спростовують. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Шостак О.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,037 га, яка знаходиться адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221886001:03:237:0157, яка в подальшому була успадкована відповідачем та яка нележала померлій [PERSON] на підставі державного акту, який був скасований на підставі рішення суду, тобто земельна ділянка не входила до складу спадкового майна, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача в суді представляв адвокат Слабоус Є.А., що діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 08.11.2023 року № 45/23 укладеного між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «АЛІАС», ордеру № 1491379 від 08.11.2023 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4476/10 виданого 23.03.2011 року. Пунктами 4.1 та 4.2 вказаного договору передбачено, що замовник здійснює оплату послуг виконавця протягом 5 (п`яти) календарних днів після підписання Акту прийому-передачі наданих замовнику послуг представником виконавця та / або отримання рахунку виконавця. Замовник здійснює попередню оплату послуг виконавця в сумі 10\~000, 00 грн., що становить еквівалент 5 (п`яти) годин роботи представника виконавця в інтересах замовника протягом 5 (п`яти) календарних днів після підписання даного договору. Відповідно до рахунку № 46 від 09.11.2023 року передоплата за надання правничої допомоги згідно договору № 45/23 про надання правничої допомоги від 08.11.2023 року становить 10\~000, 00 грн. Як вбачається з квитанції № 0.0.3293092115.1 від 09.11.2023 року [PERSON] на рахунок Адвокатського об`єднання «АЛІАС» сплачено передоплату за надання правничої допомоги згідно договору № 45/23 про надання правничої допомоги від 08.11.2023 року у розмірі 10\~000, 00 грн. Будь-яких інших доказів позивачем про понесені неї витрати на правову допомогу суду не надано та відповідної заяви про їх подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів подано не було. Відтак загальна сума витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у зв`язку із розглядом вказаної справи складає 10\~000,00 грн. Відтак, з урахуванням критеріїв співмірності складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості вчинених ним дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що вказані витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10\~000, 00 грн. є належним чином обґрунтованими і підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, судом не встановлено, який є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом та обсягом наданих адвокатом послуг. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у справі у розмірі 2\~147, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved