Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить винести рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позову покликається на те, що 25 листопада 2014 року між сторонами було укладено шлюб. У шлюбі в них народився син - [PERSON] . На момент подання даного позову, ним також подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Внаслідок зловживання [PERSON] спиртними напоями, остання не здатна виховувати дитину, приділяти увагу та турботу, тому син з травня 2024 року проживає з ним. Хронічна алкогольна залежність відповідачки загрожує фізичному та психологічному здоров`ю дитини. За час, коли він забрав сина, [PERSON] не вчинила жодних дій, які б свідчили про її бажання змінити свій спосіб життя, щоб мати змогу виконувати материнські обов`язки. Про дитину відповідачка не піклується, її не цікавить ні духовний, ні фізичний розвиток сина. На даний час син проживає з тіткою у м.Дубляни та навчається у Дублянському опорному ліцеї імені Героя України Анатолія Жаловаги. Зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків, інтересами дитини не цікавиться, спілкування в нетверезому стані з сином погано впливає на психоемоційний стан дитини, тому просить позов задовольнити. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 15 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 10 березня 2025 року, суд зобов`язав Виконавчий комітет Мурованської сільської ради Львівської області надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідачка інколи телефонувала до сина, обіцяла приїхати до нього, дитина дуже чекала і сподівалася на зустріч, однак відповідачка жодного разу не приїхала. Не цікавиться життям дитини, не бере жодної участі у вихованні сина. В 2024 році він проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині [NUMBER] . На даний час проходить реабілітацію після контузії, за час його перебування на військовій службі, син проживає з його сестрою [PERSON] . Представник позивача адвокат Чопорова Н.П. у судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, додатково зазначила таке. Близько 2 років сторони не проживають разом, син проживав з відповідачкою, але остання зловживала алкоголем, не забезпечувала належних умов для проживання і розвитку, син сам зателефонував батьку та попросив забрати його. Дитина проживає з батьком з травня 2024 року, з того часу відповідачка жодного разу не цікавилась дитиною, не брала участі у вихованні сина. Вказала, що наявні усі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала суду такі покази. Вона є сестрою позивача, проживає у [ADDRESS] , разом з дітьми, позивачем та іншим братом. Племінник [PERSON] проживає з нею з травня-червня 2024 року. До того часу проживав з відповідачкою, але коли з`ясувалось, що вона зловживає алкогольними напоями, не доглядає сина, брат забрав дитину. В жовтні 2024 року брата мобілізували, відповідач знала про це. За цей час відповідачка жодного разу не приїжджала, не цікавилась життям дитини. Свідок запитувала в племінника, чи хоче він до мами, його відповідь була ні, лише сумує за дідусем. Відповідачака кілька разів телефонувала до сина, по її голосу було зрозуміло, що вона перебуває у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово обіцяла навідатись, але жодного разу не приїхала. Взимку 2025 року дитина захворіла, брат перебував на фронті, свідок 5 днів перебувала з хлопчиком у лікарні, про що повідомляла [PERSON] , однак остання не приїхала. Коли [PERSON] був вдома, він займався вихованням сина, коли його немає, дитину в школу водить вона, допомагає у навчанні. Зазначила, що ніхто не перешкоджає відповідачці бачитись з сином, однак вона не проявляє ініціативи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у заяві зазначила, що позов визнає. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчого комітету Мурованської сільської ради Львівської області подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просить позов задовольнити. Оцінивши доводи позивача та його представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Як встановив суд, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 листопада 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Рясне-Руської селищної ради Яворівського району Львівської області, [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки вказано [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , на час візиту останній був відсутній, оскільки мобілізований в ЗСУ з жовтня 2024 року. В будинку дотримані санітарно-гігієнічні норми. В дитини є окреме спальне ліжко та наявне місце для навчання. До мобілізації батько виховував та утримував, забезпечував належні умови для виховання сина без участі матері. [PERSON] перебуває на повному утриманні батька, що підтвердили сусіди. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON] , на момент присутності комісії на подвір`ї за вказаною адресою громадянин [PERSON] повідомив, що його онука [PERSON] з своїм сином [PERSON] за вказаною адресою зареєстровані, однак не проживають, йому відомо, що його правнук [PERSON] проживає з батьком. Згідно відповіді Відділу Служби у справах дітей Залізничного району Львівської міської ради на адвокатський запит від 30 липня 2024 року, з [PERSON] проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо належного виконання нею батьківських обов`язків та ознайомлено з відповідальністю, яка наступає в разі їх невиконання. Відповідно до довідки, виданої директором Дублянського опорного ліцею імені Героя України Анатолія Жаловаги Колещук Н.Г., мати дитини [PERSON] протягом 2024-2025 навчального року не відвідувала ліцей, не брала участі у батьківських зборах та інших заходах. Також остання не цікавиться успішністю та поведінкою дитини, не виходить на зв`язок з класним керівником, не виконує своїх обов`язків щодо виховання дитини. Нормами ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку виконавчий комітету Мурованської сільської ради Львівської області, [PERSON] з червня 2024 року припинила спільне проживання із своїм малолітнім сином, також зі слів дідуся [PERSON] часто зловживала спиртними напоями та неналежно виховувала свого малолітнього сина [PERSON] . Батько [PERSON] забрав сина [PERSON] до себе та займався утриманням та вихованням свого малолітнього сина, мама не заперечувала, щоб їх малолітній син [PERSON] проживав із батьком. Мама [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не бере участі у вихованні дитини, не піклується про його стан здоров?я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально та не спілкується з сином, з 01.09.2024 року [PERSON] навчається у Дублянському ліцеї Львівської ТГ. За цей період мама [PERSON] жодного разу не відвідувала сина, не була присутня на зборах, не цікавилася успіхами своєї дитини. Окрім цього, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, [PERSON] повідомила, що не заперечує щодо позбавлення її материнських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як позивач стверджує та описано вище, відповідач [PERSON] свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не займається його вихованням, не цікавиться навчанням, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, морально та матеріально не підтримує. В свою чергу, жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не надала. Більше того, у поданій до суду заяві вказала, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Крім того, суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача як мати неповнолітнього [PERSON] , а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо та тривалого нехтування нею виконання батьківських обов`язків щодо своєї дитини. З огляду на наведене, суд визнає поведінку [PERSON] ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією від 27 листопада 2024 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір за подання позовної у розмірі 1211 грн 20 коп.

Outcome: approved