Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач в\~особі представника\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ТОВ "Агрофірма\~Корнацьких" про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позов обґрунтувала тим, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,152 га, кадастровий номер 4823980400:02:000:0090, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, та яка перебуває у оренді ТОВ "Агрофірма Корнацьких" на підставі договору оренди землі №156/К від 01 січня 2005 року, укладеного між [PERSON] в особі представника [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Посилаючись на те, що відповідач порушує умови договору та несвоєчасно платить орендну плату просить задовольнити позовні вимоги. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача ТОВ "Агрофірма Корнацьких" до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, з підстав, вказаних у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,152 га, кадастровий номер 4823980400:02:000:0105, яка розташована в межах території (Багачівської) Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджено даними Інформації з Державного реєстру речових прав №384378973 від 24 червня 2024 року(а.с.12). Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення\~статті 629 ЦК України\~свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в\~главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Стаття 611 ЦК України\~передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Відповідно до положень\~статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Винна поведінка, яка є підставою для припинення правовідносин, кореспондується з обов`язком та небажанням його виконувати на умовах, визначених договором. За частиною 2\~статті 792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема\~ЗК України,\~Законом України «Про оренду землі»\~(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі). Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до\~статті 1 Закону "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої\~статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі\~статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами 1-3\~статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до\~Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно зі ст.31\~Закону України\~"Про\~оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір, відповідно до частини першої\~статті 32 Закону України "Про оренду землі" може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього\~Закону\~та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених\~Земельним кодексом України\~та іншими законами України. Положеннями статей 24,\~25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Стаття 141\~ЗК України передбачає таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Виходячи з системного аналізу зазначених положень законодавства та враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовується зокрема, положеннями\~ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д»\~статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини 2\~статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1449цс17, який підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 та Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №227/5452/18. Відповідно до ст.651\~ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендарем орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що вважається істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3\~ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Звертаючись до суду із позовом у справі, позивач, зокрема, зазначила підставою для розірвання спірного договору оренди землі факт систематичної несплати орендарем орендної плати з моменту кладення договору по час звернення до суду. Згідно із статтями\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1\~статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У частинах 1, 2, 8 статті 83\~ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Як встановлено судом, 01 січня 2005 року між [PERSON] в особі представника\~ [PERSON] та ТОВ "Агрофірма Корнацьких" укладено договір оренди землі №156/К, відносно земельної ділянки загальною площею 5,15 га, розташованої в межах території Багачівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, на строк 50 років, що належать [PERSON] на підставі Державного акту на право власності серія МК №088062, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією, зареєстрований у Кривоозерському МРФ, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 серпня 2006 року(а.с.59-61). Відповідно до пункту 9 Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику)\~готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн. З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах визначених цим Договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеної додатком №1 до Договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря заяви. Орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі (пункт 11 Договору). Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб\~платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, [PERSON] отримала від ТОВ "Агрофірма Корнацьких" орендну плату: у третьому кварталі 2006 року у сумі 1950,30, у першому кварталі 2007 року - у сумі 975,15 грн, у 3 кварталі 2007 року - у сумі 975,15 грн., у першому кварталі 2009 року - у сумі 1503,68 грн, у третьому кварталі 2009 року у сумі 1732,24 грн., у першому кварталі 2010 року - у сумі 1732,24 грн, у другому кварталі 2010 року - у сумі 102,20 грн, у четвертому кварталі 2011 року - у сумі 1834,44 грн, у третьому кварталі 2012 року - у сумі 776,49 грн, у четвертому кварталі 2012 року - у сумі 576,59 грн, у першому кварталі 2013 року - у сумі 1868,19 грн, у третьому кварталі 2013 року - у сумі 761,77 грн., четвертому кварталі 2013 року - у сумі 487,06 грн., у першому кварталі 2014 року - у сумі 1972,45 грн, у третьому кварталі 2014 року - у сумі 882,36 грн, у четвертому кварталі 2014 року у сумі 692,94 грн., у третьому кварталі 2015 року у сумі 1467,06 грн., у четвертому кварталі 2015 року - у сумі 5726,36 грн, у третьому кварталі 2016 року - у сумі 3329,17 грн, у четвертому кварталі 2016 року - у сумі 2248,43 грн, у третьому кварталі 2017 року - у сумі 3826,06 грн, у четвертому кварталі 2017 року - у сумі 2489,76 грн, у третьому кварталі 2018 року - у сумі 4760,24 грн, у четвертому кварталі 2018 року - у сумі 2318,01 грн, у третьому кварталі 2019 року - у сумі 4327,95 грн, у четвертому кварталі 2019 року у сумі 2062,11 грн., у першому кварталі 2021 року - у сумі 7105,58 грн, у червні 2021 року - у сумі 7329,19 грн., у листопаді 2021 року - у сумі 4000 грн., у грудні 2022 року - у сумі 4074,54 грн., у вересні 2023 року - у сумі 2758,66 грн, у жовтні 2023 року -\~у сумі 2484,48 грн, у грудні 2023 року - у сумі 3527,95 грн.. З наданих відповідачем відомостей на виплату грошей вбачається, що [PERSON] отримував орендну плату: 19 серпня 2016 року - у сумі 1200 грн, 26 жовтня 2016 року - у сумі 770 грн, 15 серпня 2017 року у сумі 1360 грн, 12 жовтня 2017 року 150 грн, 07 серпня 2017 року - у сумі 1866 грн., 23 жовтня 2019 року у сумі 130 грн., 05 листопада 2019 року у сумі 1530 грн., 16 серпня 2019 року у сумі 1600 грн.; 16 вересня 2021 року у сумі 1980 грн., 05 листопада 2021 року у сумі 3220 грн.. З наданих відповідачем відомостей про видачу сільськогосподарської продукції вбачається, що [PERSON] отримував у 2016 році орендну плату також у натуральній формі у вигляді: 400 кг пшениці, 100 кг. соняшника; у 2017 році: 400 кг пшениці, 200 кг кукурудзи, 100 кг соняшника; у 2018 році: 400 кг пшениці; у 2019 році - 400 кг пшениці, 400 кг ячменю, 100 кг соняшника, 200 кг кукурудзи. Згідно видаткового касового ордеру від 15 червня 2021 року, вбачається, що [PERSON] отримав орендну плату за землю за 2020 рік у розмірі 4312,87 грн.. Згідно видаткового касового ордеру від 23 червня 2021 року, вбачається, що [PERSON] отримав орендну плату за землю у розмірі 1587,13 грн.. Крім того, згідно реєстру №37 від 14 листопада 2022 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2022 рік) [PERSON] перераховано на його розрахунковий рахунок 5280 грн.. Згідно реєстру №58 від 12 грудня 2022 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2022 рік) [PERSON] перераховано на його розрахунковий рахунок 3280,00 грн.. Згідно реєстру №232 від 07 грудня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2023 рік) [PERSON] перераховано на його розрахунковий рахунок 2840 грн.. Згідно реєстру №195 від 06 жовтня 2023 року про перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №308250497 (орендна плата за землю за 2023 рік) [PERSON] перераховано на його розрахунковий рахунок 2000 грн.. З огляду на вищевикладене, свої зобов`язання відповідач по сплаті орендної плати виконував, тобто позивач отримував орендну плату відповідно до умов договору, орендна плати виплачувалась позивачу готівкою через касу та у формі отримання сільськогосподарської продукції. Отже, сторони не заперечували, що орендна плата була визначена сторонами в грошовій формі, а місцем видачі орендодавцю орендної плати, тобто виконання зобов`язання за Договором, передбачено каса ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Між тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останній орендна плата за користування землею з моменту укладення договору оренди по день звернення до суду з позовом, відповідачем не виплачувалась. Також відсутні докази того, що позивач, на час настання виплати орендної плати звертався до відповідача за отриманням орендної плати через касу, за наслідками чого йому було відмовлено в такій видачі або існували інші обставини щодо неотримання нею орендної плати у грошовій сумі через касу товариства. Водночас, ТОВ "Агрофірма Корнацьких" у відзиві на позовну заяву, заперечуючи свою винну поведінку у порушенні умов зазначеного договору щодо виплати орендної плати з моменту укладення договору та по сьогоднішній день, повідомило, що викладені позивачем обставини свідчать про недобросовісну поведінку, оскільки його дії щодо дострокового розірвання Договору оренди землі з Агрофірмою суперечать попередній поведінці щодо прийняття виконаного за Договором оренди землі із Агрофірмою, зокрема, отримання орендної плати за попередні роки. Відповідно до пункту 42 Договору сторона, яка порушила зобов`язання внаслідок недобросовісної поведінки, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Таким чином суд вважає, що відповідачем вживалися заходи щодо виплати орендної плати позивачу шляхом запрошення позивача через поштове повідомлення, оголошення у засобах масової інформації, що виключає винну поведінку орендаря щодо небажання виконувати договір на умовах, визначених Договором та для припинення відносин за цим договором. Крім того, орендна плата за попередні роки до 2023 року нараховувалась та виплачувалась відповідачем у значно більших розмірах, чим це передбачено умовами договору. Між тим, сторонами Договору визначено, що щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 975.15 грн (пункт 9 Договору). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції (пункт 10 Договору). Відповідно до пункту 13 Договору виключно за взаємної згоди сторін розмір орендної плати може бути переглянутий в разі необхідності, але не частіше ніж один раз на рік у разі: -\~зміни умов господарювання, передбачених договором; -\~зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; -\~погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; -\~в інших випадках, передбачених законом. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди (стаття 30 Закону України «Про оренду землі», пункт 36 Договору) Якщо сторонам не вдасться досягти згоди щодо зміни умов договору оренди землі, спір вирішується в судовому порядку. Зміни до договору оренди набирають чинності з моменту їх державної реєстрації у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а якщо договір змінюється у судовому порядку, то з дня набрання рішенням суду про зміну договору законної сили, якщо в цьому рішенні не встановлено іншого строку, з подальшою державною реєстрацією. За встановленими обставинами справи розмір орендної плати сторонами не переглядався, зміни у визначений законом та договором спосіб до Договору не вносились. Проте саме договір оренди є регулятором розміру орендної плати. Той факт, що ТОВ "Агрофірма Корнацьких" відповідно наданих позивачем виписок з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків, нараховувало позивачу орендну плату в завищених розмірах, не свідчить, що сторони Договору узгоджували такий розмір орендної плати, оскільки відповідних доказів до суду сторонами не надано. Сам по собі факт нарахування відповідачем орендної плати в більшому розмірі не порушує права [PERSON] , у даному випадку орендар діє на свій розсуд. Тому виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що згідно з положеннями ст.32 Закону України "Про оренду землі", ч.2 ст.651 ЦК України, відсутні підстави для розірвання договору оренди землі №156/К, укладеного 01 січня 2005 року, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати по справі, відповідно до положень\~ст.141 КПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed