Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

21.12.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину недійсним, витребування майна з незаконного володіння та поділ майна подружжя та просить: - визнати недійсним договір відступлення права вимоги (цесії) від 11 липня 2022 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру ( [ADDRESS] ); - витребувати з незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру ( [ADDRESS] ), як сумісне спільне майно позивача та [PERSON] ;- визнати спірну квартиру ( [ADDRESS] ), як сумісне спільне майно [PERSON] та [PERSON] та поділити дану спірну квартиру між подружжям шляхом визначення по 1/2 частки квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24 липня 1999 року він перебував у шлюбі з [PERSON] та в період перебування у шлюбі 27 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ» та [PERSON] був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва за № 27/Л-2, згідно якого об`єктом інвестування визначено однокімнатну квартиру [ADDRESS] , та вказує, що у період сумісного проживання з [PERSON] , перебуваючи у шлюбі, ніс солідарну відповідальність за виконанням останньою зобов`язань згідно вказаного вище договору, шляхом внесення до ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ» спільних коштів за дану квартиру шляхом їх безготівкового перерахування через банківську установу на рахунок ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ» та в цілому позивач багато витратив фізичних та матеріальних зусиль на належний ремонт у даній спірній квартирі. Позивач дізнався (згідно інформаційної довідки від 16.12.2023 року за № 358742798 щодо відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно), що спільну квартиру, яка є сумісною власністю позивача та відповідача [PERSON] , було відчужено на користь [PERSON] згідно договору відступлення права вимоги (цесії) від 11 липня 2022 року та здійснено 24.11.2022 року державну реєстрацію речових прав [PERSON] на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2663290074100) вищезгаданої спірної квартири. Вважає, що квартиру відчужено протиправно і без його згоди. Представник відповідача [PERSON] подала письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними та не відповідають дійсності. [PERSON] є дочкою [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] . Після смерті чоловіка [PERSON] проживала сама у місті Коростень Житомирської області, проте враховуючи її стан здоров`я, наявність ряду хронічних захворювань, було прийнято спільне рішення про переїзд [PERSON] до м. Чернігова, де проживає її дочка [PERSON] у зв`язку з чим [PERSON] зайнялась пошуком квартири для матері та в подальшому, а саме: 27 жовтня 2020 року між ТОВ «Денар-Люкс» та [PERSON] , був укладений Договір, відповідно до якого Забудовник зобов`язується передати Довірителю ФФБ об`єкт інвестування (квартиру) [ADDRESS] загальною фактичною площею 53,94 м2, розташовану на 1 поверсі в об`єкті будівництва: «будівництво багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (будівельний номер) з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на орендованій земельній ділянці в кварталі [ADDRESS] , меж території [ADDRESS] ». Одночасно між ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ» та [PERSON] був укладений Договір № 27/Л-2 про участь у Фонді фінансування будівництва, відповідно до п.1 якого [PERSON] на підставі повного визнання нею правил фонду фінансування будівництва, що затверджені рішенням одноособового Учасника TOB «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ», надає свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А. 24 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ» та [PERSON] був укладений Договір № 67 про уступку майнових прав. Дані Договори були укладені [PERSON] не з метою придбання квартири в інтересах сім`ї, як на це вказує безпідставно позивач, а виключно в інтересах матері [PERSON] [PERSON] . Наміру на придбання нерухомого майна у подружжя взагалі не було, оскільки сім`я проживала у власній трикімнатній квартирі та не потребувала придбання квартири в інтересах сім`ї. При цьому кошти на інвестування у будівництво вищевказаного об`єкту нерухомого майна у сумі 501162, 00 грн, які сплачені [PERSON] . Під час укладення вищевказаних договорів, враховуючи, що дані договори укладались не в інтересах сім`ї, а в інтересах матері [PERSON] про що позивачу було достеменно відомо, при цьому кошти, внесені [PERSON] на інвестування у будівництво згідно Договору про участь у ФФБ № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року у розмірі 501 162,00 грн, не належали подружжю, позивачем не надавалась письмова згода на підтвердження того, що такі договори укладені саме в інтересах сім`ї. При цьому враховуючи розмір доходу кожного з подружжя, виключено можливість внесення подружжям спільні кошти за Договором інвестування 501162,00 грн, натомість саме джерело походження коштів, є визначальним для визнання будь-якого майна спільною сумісною власністю подружжя. 14 квітня 2021 року між [PERSON] (Продавець) з однієї сторони, та [PERSON] (Покупець) з другої сторони, був укладений Договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого Продавець передала у власність, а покупець прийняла у власність належну Продавцю на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] , що складає 3/10 частки житлового будинку [ADDRESS] та сплатила за неї ціну відповідно з умовами договору. 11 липня 2022 року враховуючи, що вищевказані Договори, укладені [PERSON] з ТОВ «Денар-Люкс» та ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ», саме в інтересах [PERSON] , між [PERSON] (Цедент) та [PERSON] (ЦЕСІОНАРІЙ) був укладений Договір відступлення права вимоги (Цесії), відповідно до якого Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає Довірителем за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року між Цедентом і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Регіон Капітал» (Управитель). Тобто, в період перебування у шлюбі подружжям взагалі квартира не придбавалась як на це вказує позивач, а тому вимоги позивача про витребування з незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру ( [ADDRESS] ), як сумісне спільне майно Позивача, [PERSON] , та Відповідача 1, [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. 14.02.2024 року представник відповідача [PERSON] подала письмовий відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що Договори, укладені [PERSON] з ТОВ «Денар-Люкс» та ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ», укладені в інтересах [PERSON] 11 липня 2022 між ТОВ «ФК «Регіон Капітал» та [PERSON] було укладено Договір № 78 про уступку майнових прав, відповідно до якого предметом цього Договору є уступка майнових прав Управителя на набуття у власність квартири в об`єкті будівництва: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (будівельний номер) з вбудовано- прибудованими нежитловими приміщеннями на орендованій земельній ділянці в кварталі [ADDRESS] , меж території 171 військового заводу і військового ліцею в м. Чернігові». Всі подальші витрати за укладеними Договорами несла виключно [PERSON] 08 вересня 2022 року ТОВ «ФК «Регіон Капітал» було направлено [PERSON] повідомлення про внесення згідно Договору про ФФБ № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року суму коштів у розмірі 55 146,00 грн за 5,46 кв.м., на які збільшилась загальна площа Об`єкту інвестування за даними технічної інвентаризації. Дані кошти були сплачені особисто [PERSON] 16 вересня 2022 року, що підтверджується квитанцією № 0.0.2676350295.1. З Довідки ТОВ ФК «Регіон Капітал» від 22 листопада 2022 року № 249 про право Довірителя на набуття у власність закріпленого за ним Об`єкта інвестування слідує, що Довірителем, [PERSON] , згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року були внесені кошти у повному розмірі, зокрема, 556 788,00 грн. Даною довідкою підтверджує право Довірителя на набуття ним у власність зазначеного вище об`єкта інвестування - квартири. В період перебування у шлюбі подружжям взагалі квартира не придбавалась, а тому вимоги позивача про витребування з незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру ( [ADDRESS] ), як сумісне спільне майно [PERSON] , та [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім того всі витрати по ремонту квартири понесла [PERSON] як власник даної квартири. Отже з вищенаведеного слідує, що [PERSON] під час укладення Договору відступлення права вимоги (Цесії) від 11 липня 2022 року діяла добросовісно. Позивач подав письмові відповіді на відзив представника відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] в яких просив позов задовольнити та додатково зазначив, що при укладенні договору № 27/Л-2 від 27.10.2020 року між ТОВ «ФК «Регіональний капітал» та [PERSON] , остання діяла одноосібно, не представляючи при цьому інтереси [PERSON] . Позивач вказує на те, що особисто був присутнім при підписанні даного договору і від нього товариство не вимагало жодної згоди, як іншого з подружжя, на укладення договору. Сторона відповідачів не надає жодного доказу на підтвердження факту запозичення коштів у родичів для виплати вартості спірної квартири. Грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку будь-якого з подружжя, є спільним майном подружжя. Вважає, що мета укладення договору відступлення права вимоги це уникнення поділу спірної квартири між позивачем та [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Якуба Г.О. та представник відповідача [PERSON] адвокат Хоменко М.А. подали письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких просили відмовити в задоволенні позову та зазначили, що згода позивача на укладення договору відсутня, оскільки у подружжя не було наміру на придбання даної квартири та квартира придбавалась виключно в інтересах [PERSON] , при цьому подружжя до цього майна не має жодного відношення. Позивач не надає жодного доказу на підтвердження того, що він поніс хоч якісь витрати на придбання спірної квартири. [PERSON] мала фінансову можливість на придбання даної квартири, оскільки нею було продано житло в м. Коростень Житомирської області. Враховуючи, що позивач не є власником квартири, а [PERSON] придбала дану квартиру у відповідності до норм чинного законодавства, повністю сплатила суму коштів за вищевказаними договорами та додатково після укладення договору Цесії нею були сплачені кошти у сумі 55146,00 грн. за 5,46 кв.м, на які збільшилась загальна площа об`єкту інвестування за даними технічної інвентаризації, понесла витрати на ремонт та будівельні матеріали, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Представник позивача подав до суду письмові додаткові пояснення, в яких просив позов [PERSON] задовольнити та стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн. Позивач через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що внески (оплати) відповідачем 1 за об`єкт інвестування (спірну квартиру) здійснювались виключно безготівковими розрахунками згідно наданих стороною відповідачів до суду відповідних квитанцій на загальну суму 504150,21 грн., починаючи з жовтня 2020 року. Остаточний платіж датований 24 грудня 2021 року. Слідуючи з оплат згідно цих квитанцій, перші дві з них проведені 27 жовтня 2020 року на загальну суму всього на всього лише 48 тис. 450 гривень 21 копійка, що було достатньо для забезпечення дотримання пункту 15 вищезгаданого договору і закріплення за відповідачем 1 об`єкту інвестування (саме спірної квартири), решта платежів хаотично розкидані по часу їх здійснення. Ніякого розрахунку (тим паче готівкою) між відповідачами при укладанні договору уступки (цесії) не здійснювалось, бо це не підтверджено жодним доказом. До того ж така фінансова операція повинна булла здійснюватися виключно лише у безготівковій формі, що передбачено ч. 3 статті 1087 ЦКУ, Податковим кодексом України та регулюється Національним банком України. Всі здійснені відповідачем 2 після листопада 2022 року ремонтні роботи, у тому числі і закупівля нею будматеріалів для їх виконання, все це мало місце після 11.07.2022 року, тобто після укладання між відповідачами оспорюваного правочину. І тому, відповідальність за понесені відповідачем 2 витрати лежить, у тому числі і на ній особисто, і всі ці нібито витрачені ресурси можуть в подальшому розподілятись відповідачами між собою, як їм заманеться, бо це вже є їх особистісні відносини, що не слід виносити на розгляд суду в цій справі та просити суд їх врахувати, як належні та причетні до предмету спору. Отже, аналіз фактичних обставин справи свідчить про недобросовісність відповідачів та про використання ними приватно-правового інструментарію для уникнення від поділу спірної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі та їх представники проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що з 24 липня 1999 року позивач та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадського стану м. Прилуки Чернігівської області, та, цього ж числа, зроблено запис в книзі реєстрації актів про одруження за №201 (а.с. 15 т. 1). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 01.01.2024 року позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та їх син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.142 т.1). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.135 т. 1). [INFO] помер [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 176 т. 1). Після смерті чоловіка [PERSON] проживала у місті Коростень Житомирської області, проте враховуючи її стан здоров`я, наявність ряду хронічних захворювань (а.с.177-189 т. 1), виникла необхідність переїзду [PERSON] до м. Чернігова, де проживає її дочка [PERSON] 27 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РЕГІОН КАПІТАЛ» та [PERSON] був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва за № 27/Л-2, згідно якого об`єктом інвестування визначено однокімнатну квартиру [ADDRESS] (спірна квартира) (а.с.16-19 т. 1). Відповідно до п.1 якого [PERSON] на підставі повного визнання нею правил фонду фінансування будівництва, що затверджені рішенням одноособового Учасника TOB «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ», надає свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А. Об`єктом будівництва за цим Договором є «Будівництво багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] і будівельний номер) з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на орендованій земельній ділянці в кварталі [ADDRESS] , меж території [ADDRESS] ». 24 грудня 2021 року між ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ» та [PERSON] був укладений Договір № 67 про уступку майнових прав, відповідно до п.1.1. якого предметом цього Договору є уступка майнових прав Управителя на набуття у власність квартири в об`єкті будівництва: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (будівельний номер) з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на орендованій земельній ділянці в кварталі [ADDRESS] , меж території [ADDRESS] . Згідно висновку експерта С-23143 від 27.12.2023 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 1670090 грн. (а.с.43-53). Кошти на інвестування у будівництво вищевказаного об`єкту нерухомого майна у сумі 501162, 00 грн, були сплачені [PERSON] , що підтверджується копіями квитанцій. Кошти, внесені [PERSON] на інвестування у будівництво згідно Договору про участь у ФФБ № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року у розмірі 501162,00 грн. не належали подружжю, позивачем не надавалась письмова згода на підтвердження того, що такі договори укладені саме в інтересах сім`ї. З трудової книжки [PERSON] , остання працювала на посаді музичного керівника у Чернігівському дошкільному навчальному закладі № 5 Центр Софії Русової, Чернігівської міської ради Чернігівської області, до цього також працювала в освітній галузі, а з Довідки форми ОК-7 слідує, що рівень її доходу достатній лише для задоволення базових потреб для життя (а.с. 143-149 т. 1). Розмір доходу позивача також є незначним, що серед іншого підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 серпня 2018 року по справі №742/2101/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, під вас розгляду якої [PERSON] були подані заперечення на позов, в яких зазначено, що він з 2013 року працює на посаді інженера та його середній місячний заробіток складає 2997,01 грн та що його заробітна плата є єдиним джерелом доходів. При цьому даний розмір заробітної плати також є достатнім лише для задоволення базових потреб для життя (а.с. 150-158 т. 1). Тобто в судовому засіданні не підтверджено, що подружжя в результаті своєї трудової діяльності мали фінансову спроможність здійснювати відповідні витрати на інвестування в об`єкт нерухомого майна за вищевказаними договорами, чим спростовується презумпція спільності права власності подружжя на інвестиційні кошти. Натомість відповідачем [PERSON] надано докази спроможності участі у фонді фінансового будівництва, а саме: 14 квітня 2021 року між [PERSON] (Продавець) з однієї сторони, та [PERSON] (Покупець) з другої сторони, був укладений Договір купівлі продажу квартири, відповідно до якого Продавець передала у власність, а покупець прийняла у власність належну Продавцю на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] , що складає 3/10 частки житлового будинку [ADDRESS] та сплатила за неї ціну відповідно з умовами договору (а.с. 186-195 т. 1). Як слідує з розписки вартість вищевказаної квартири становила 17 000 доларів США, які 14 квітня 2021 року були передані [PERSON] [PERSON] (а.с. 196 т. 1) В подальшому 11 липня 2022 року враховуючи, що вищевказані Договори, укладені [PERSON] з ТОВ «Денар-Люкс» та ТОВ «ФК «РЕГІОН КАПІТАЛ», саме в інтересах [PERSON] , між [PERSON] (Цедент) та [PERSON] (ЦЕСІОНАРІЙ) був укладений Договір відступлення права вимоги (Цесії), відповідно до якого Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові, і стає Довірителем за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року між Цедентом і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Регіон Капітал» (Управитель) (а.с. 198-264 т. 1). З п.3 Договору вбачається, що за передання права вимоги по цьому договору Цесіонарій сплачує Цеденту грошові кошти у сумі 501 642,00 грн, у готівковій чи безготівковій формі. Сторони стверджують, що на момент підписання цього Договору, розрахунки між ними за цим договором проведено у повному обсязі. Цього ж дня між ТОВ «ФК «Регіон Капітал» та [PERSON] було укладено Договір № 78 про уступку майнових прав, відповідно до якого предметом цього Договору є уступка майнових прав Управителя на набуття у власність квартири в об`єкті будівництва: «Будівництво багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (будівельний номер) з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями на орендованій земельній ділянці в кварталі [ADDRESS] , меж території 171 військового заводу і військового ліцею в м. Чернігові». 24 листопада 2022 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: однокімнатної квартири загальною площею 59,4 кв.м., житлова площа: 17,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З вищевикладеного слідує, що [PERSON] під час укладення Договору відступлення права вимоги (Цесії) від 11 липня 2022 року діяла добросовісно, оскільки з самого початку, Договори, укладені [PERSON] з ТОВ «Денар-Люкс» та ТОВ «ФК «Регіон Капітал» укладались в інтересах [PERSON] , та кошти внесені [PERSON] на інвестування у будівництво згідно Договору про участь у ФФБ № 27/Л-2 від 27 жовтня 2020 року у розмірі 501162,00 грн, не належали подружжю. Судом встановлено, що укладення договору участі у фінансуванні будівництва відповідачкою відбулось без попередньої письмової згоди позивача, однак відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, укладення такого договору не потребує нотаріального посвідчення згоди іншого з подружжя, а відтак сам по собі факт її відсутності не є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, позивачем не надано доказів того, що укладення договору порушило його майнові права чи інтереси, або що фінансування відбувалося за рахунок спільних коштів подружжя. За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності якщо не доведено протилежне. При цьому з аналізу статті 61 СК України, слідує, що презумпція спільності майна подружжя розповсюджується лише на майно, набуте під час перебування в шлюбі, а не на майно, яке могло бути набутим, але не набуте. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Суд бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 57 Сімейного кодексу України, майно, набуте одним із подружжя під час шлюбу, не вважається спільною сумісною власністю, якщо воно набуте не в інтересах сім`ї, а за кошти особистого походження, або для інших осіб. Відповідачем надано належні та допустимі докази того, що спірна квартира була набута не для забезпечення потреб сім`ї, а в інтересах третьої особи матері відповідачки, яка проживає у цій квартирі. Також підтверджено, що джерелом коштів на придбання житла були особисті кошти матері відповідачки, а не спільні доходи подружжя. Позивачем, у свою чергу, не надано доказів, які б спростовували зазначене або підтверджували, що спірна нерухомість придбавалась саме для потреб сім`ї або за спільні кошти. Отже, суд дійшов висновку, що квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з чим підстави для визнання її спільним майном та витребування частки відсутні. За змістом ч.5 ст.12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційню легітимній меті. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправні позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 387 ЦК України виключно власник має право витребувати майно від особи, яка незаконне без відповідної правової підстави заволоділа ним незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, ч придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Враховуючи, що позивач не є власником спірної квартири, а [PERSON] придбала дану квартиру у відповідності до норм чинного законодавства, повністю сплатила суму коштів за вищевказаним договорами, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною позивача не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, якими підтверджується ті обставини, на які він посилається як в підставу своїх вимог, натомість з наданих [PERSON] доказів слідує, що спірна квартира придбана нею з додержанням норм цивільного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Також, у зв`язку з наявністю підстав для відмови в задоволенні позову, відповідачам мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано\~статтею 59 Конституції України\~та\~статтею 15 ЦПК України. За приписами статей\~133,\~137 ЦПК України\~витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частинами першою, другою\~статті 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених позовних вимог.\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~\~1) у разі задоволення позову - на відповідача;\~\~2) у разі відмови в позові - на позивача;\~\~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] правничу допомогу надавала адвокат Хоменко М.А. на підставі ордеру серії СВ 1076190 від 12 лютого 2024 року та договору№ 01/02/24/3 про надання правової допомоги від 01.02.2024. Згідно квитанції до платіжної інструкції № 24 від 02 лютого 2024 року підтверджується сплата Бойко Л.М. адвокату 9200 грн. за договором про надання правничої допомоги від 01.02.2024. [PERSON] правничу допомогу надавала адвокат Якуба Г.О. на підставі ордеру серії СВ№1077858 від 12.02.2024 та договору№ 01/02/24/3 про надання правової допомоги від 01.02.2024. Згідно квитанції до платіжної інструкції № 25 від 02 лютого 2024 року підтверджується сплата Власенко Г.І. адвокату 9200 грн. за договором про надання правничої допомоги від 01.02.2024. Відповідно до частини другої\~статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~\~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою\~статті 137 ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~2)\~часом,\~витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої\~статті 137 ЦПК України,\~обов`язок\~доведення не\~співмірності витрат\~покладається на\~сторону,\~яка заявляє\~клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Таким чином з позивача на користь відповідачів підлягають стягненню по 9200 грн. витрат на професійну правничу допомогу кожному. За приписом частини дев`ятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: approved