Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

22.04.2025 позивачка [PERSON] в особі свого представника адвоката Штенгелова О.В. звернулась до суду через систему «Електронний суд» з вказаним позовом, який мотивує тим, що 24.11.1994 Приватним малим підприємством «Фірма Сплав» їй було видано ордер №1 на право користування житлом - квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного ордеру вона вселилася в зазначену квартиру і проживає там до цього часу, на її ім`я відкриті особові рахунки та вона сплачує за житлово-комунальні послуги, вчиняє інші дії з утримання квартири. Разом з тим, ПМП «Фірма «Сплав» було ліквідоване 18.01.1995, розподіл майна між його засновниками не здійснювався, правонаступник відсутній. З метою реалізації права на приватизацію житла вона ще в 2008 році звернулась до виконкому ЗМР, але їй було запропоновано звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою суду від 25.04.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.06.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Штенгелов О.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити повністю. Додатково позивачка [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в ПМП «Сплав» та їй як працівнику підприємства на підставі відповідного ордеру в 1994 році була надана в користування вказана квартира. Вона з родиною вселилась в цю квартиру, зареєструвалась в ній і проживає в ній до цього часу. Зараз вона проживає в квартирі одна, її чоловік помер, а онук [PERSON] багато років проживає за кордоном. Протягом усього часу проживання вона відкрито володіє цієї квартирою, вживає заходів для її утримання та обслуговування, сплачує за житлово-комунальні послуги, робила ремонт. ПМП «Сплав» в 1995 році було ліквідовано і питання щодо його майна не вирішувалось, правонаступників немає. В той же час, вона має право на приватизацію житла та набуття у власність вказаної квартири. Приватизація житла через виконком Запорізької міської ради неможлива, оскільки квартира не належить до комунальної власності. Іншим чином вирішити це питання неможливо, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з цим позовом. Представник відповідача - територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради - Кіпа О.В. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, просить ухвалити рішення відповідно до закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно зі\~ст.41 Конституції України\~кожен має право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~результатами своєї\~інтелектуальної,\~творчої діяльності.\~Право приватної\~власності набувається\~в порядку,\~визначеному законом.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~права власності.\~Право приватної\~власності є\~непорушним. Згідно з\~ст.316,317\~ЦК України\~правом власності\~є право\~особи на\~річ (майно),\~яке вона\~здійснює відповідно\~до закону\~за своєю\~волею,\~незалежно від\~волі інших\~осіб. Власникові\~належать права\~володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з\~ст.319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім\~власникам забезпечуються\~рівні умови\~здійснення своїх\~прав. Власність\~зобов`язує. Власник\~не може\~використовувати право\~власності на\~шкоду правам,\~свободам та\~гідності громадян,\~інтересам суспільства,\~погіршувати екологічну\~ситуацію та\~природні якості\~землі. Держава\~не втручається\~у здійснення\~власником права\~власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] була надана в користування [PERSON] та члену її родини [PERSON] (онук) на підставі ордеру №1, виданого 24.11.1994 Приватним малим підприємством «Сплав» згідно з протоколом загальних зборів засновників №3 від 24.11.1994. Згідно з паспортом громадянина України [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.08.1997 по теперішній час. Згідно з довідкою ОСББ «Ювілейний 45» від 28.05.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає в зазначеній квартирі більше трьох років. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 28.05.2025 головою ОСББ «Ювілейний 45» Козаченко О.Г. та мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактично в квартирі проживає лише [PERSON] , [PERSON] в квартирі не проживає і за останні три роки сусіди його не бачили, зі слів [PERSON] він проживає за кордоном. В квартирі наявні особисті, побутові речі [PERSON] , речі інших осіб відсутні. [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою проживання: [ADDRESS] , на її ім`я заведені особові рахунки, протягом 2013-2025 року вона здійснювала сплату за житлово-комунальні послуги, здійснювала повірку квартирного приладу обліку води, укладала договори про надання житлово-комунальних послуг, що підтверджується наданими нею відповідними письмовими доказами договорами, актами, рахунками, квитанціями. За матеріалами справи право власності на вказану квартиру зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за ПМП «Сплав». Згідно з інформацією Головного управління статистики в Запорізькій області (лист від 27.05.2025) Мале приватне підприємство «Фірма «Сплав»» (ідентифікаційний номер 19275538, правовий статус юридична особа, адреса м.Запоріжжя, Вознесенівський р-н, пров. Кам`яний,8) ліквідоване 18.01.1995 згідно з рішенням Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради №35-Р. Станом на 27.05.2025 вказане підприємство з ЄРДПОУ вилучено. Відповідно до розпорядженням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради народних депутатів №35-р від 18.01.1995 Приватне мале підприємство «Фірма Сплав» ліквідовано на підставі заяви засновника [PERSON] від 10.01.1995. Згідно з інформацією Державного архіву Запорізької області (лист від 28.05.2025) ліквідаційна справа МПП «Фірма Сплав» на зберігання до архіву не передавалась. Згідно з листом Управляння житлового господарства Запорізької міської ради від 15.08.2009 та листом Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради від 14.07.2009 квартира за адресою: [ADDRESS] не належить до комунальної власності і не знаходиться в господарському віданні відповідного комунального підприємства, зареєстровано на праві власності за МПП «Сплав», яке ліквідовано, вирішення питання щодо переоформлення права власності можливо лише в судовому порядку. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . В даному\~випадку суд\~виходить з\~того,\~що за\~змістом ст.344\~ЦК України\~особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років набуває\~право власності\~на це\~майно (набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~\~статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України\~необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому,\~\~що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном. Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка\~\~у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися\~\~з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений\~у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,16\~ЦК України\~та ч.4\~ст.344\~ЦК України,згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідні роз`яснення мстяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки більше 10 років відкрито, безперервно та добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном. Суд враховує, що позивачка добросовісно заволоділа цим майном заселилась в квартиру на підставі ордеру, виданого МПП «Фірма Сплав», в 1994 році і до цього часу проживає в ній, вживає заходи щодо її утримання, тобто поводиться\~\~з майном так само, як поводився б з ним власник. Жодних обставин, які б вказували на неправомірність заволодіння вказаною квартирою і обізнаність позивачки про це, а також на те, що на квартиру претендують інші особи, судом не встановлено. Як вже зазначалось, вказана квартира на момент вселення позивачки належала МПП «Фірма Сплав», яке в 1995 році за рішенням засновників було ліквідовано без правонаступників, питання щодо подальшого володіння та розпорядження належною підприємству квартирою при ліквідації не вирішувалось. З моменту ліквідації та по теперішній час заходів щодо утримання квартири, вирішення її подальшої долі жодними особами, причетними до вказаного підприємства, в т.ч. його колишніми засновниками, не здійснювалось, що фактично вказує на те, що власник самоусунувся (відмовився) від права власності на належне йому нерухоме майно. Таким чином, враховуючи принципи верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачки шляхом визнання за нею права власності на зазначену квартиру за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved