Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (надалі також «Позивач», «ПАТ «СК «УНІКА») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «СК «УНІКА» у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 18 238,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, який після ДТП покинув місце події, страхового відшкодування в розмірі 18 238,00 грн., Позивач набув права регресної вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. Відзиву на позов та інших заяв чи клопотань від [PERSON] до суду не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з Постанови Івано-Франківсьького міського суду Івано-Франківської області у справі №344/410/25 від 28 січня 2025 року, яка набрала законної сили 08.02.2025 року: «31.12.2024 року о 13 год. 52 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Галицька, 120А, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Citroen Jumper» д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух даного транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Крім того, 31.12.2024 року о 13 год. 52 хв. в м. Івано-Франківську, по вул. Галицька, 120А, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Citroen Jumper» д.н.з. [NUMBER] , в порушення правил дорожнього руху, а саме п.2.10а ПДР, будучи причетним до даної ДТП, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.122-4 КУпАП. … Провина [PERSON] , у вчиненні даних адміністративних правопорушень, підтверджується даними з протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 211110 від 02.01.2025 року, серії ЕПР1 № 211137 від 02.01.2025 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого [PERSON] , рапортом працівника поліції, іншими матеріалами провадження». Відтак, постановою Івано-Франківсьького міського суду Івано-Франківської області у справі №344/410/25 від 28 січня 2025 року, яка набрала законної сили 08.02.2025 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП та накладено стягнення: - за ст.124 КУпАП - 850 гривень штрафу; - за ст.122-4 КУпАП - 3400 гривень штрафу. На підставі ст.36 КУпАП призначено [PERSON] остаточне адміністративне стягнення - 3400 гривень штрафу. Стягнути з [PERSON] в дохід держави 605 грн. 60 коп. судового збору. Як встановлено судом, цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «Citroen Jumper» д.н.з. [NUMBER] було застраховано у ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» на підставі Полісу ЕР №223091915 від 2024 року (а.с.25). Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. 03.01.2025 року власник транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.9), в якій повідомив про пошкодження його транспортного засобу в ДТП за участю [PERSON] ,. Страховою компанією складено Протокол №01/2025 огляду колісного транспортного засобу (а.с.16-17), Ремонтну калькуляцію №2534353021 від 06.01.2025 року (а.с.11-15). 06.01.2025 року страховою компанією складено Страховий акт (а.с.7), яким вищевказану ДТП визнано страховим випадком та затверджено суму страхового відшкодування у 18 238,00грн. 07.01.2025 року ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 18 238,00 грн. власнику транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією платіжної інструкції №007919 від 07.01.2025 року (а.с.8). Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом підпунктів «а» - «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, за аналізом наведених правових норм, ПАТ «Страхова компанія «УНІКА»\~ після виплати страхового відшкодування отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, оскільки останній після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на те, що вина Відповідача за заподіяну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, доведена постановою суду №344/410/25 від 28 січня 2025 року, як і вказаним рішенням встановлено факт того, що після дорожньо-транспортної пригоди за участю Відповідача [PERSON] він самовільно залишив місце пригоди, Суд дійшов висновку, що з Відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 18 238,00 грн. Докази, які б спростовували викладені в позовній заяві доводи Позивача, свідчили про відсутність підстав для стягнення вказаної у позові суми з Відповідача, або свідчили про необґрунтованість суми страхового відшкодування в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не надано відзиву на позов. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволені повністю, тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За змістом ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 в справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved