Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.05.2020 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №122334, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на його мобільний номер телефону. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 1000,00 грн. зі строком кредитування на 30 днів; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730% річних. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання і станом на 13.01.2025 року у нього виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 5200,00 грн., з яких: 1000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4200,00 грн. прострочена заборгованість за процентами. 28.10.2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь товариства вказану заборгованість, а також понесені судові витрати. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 23 травня 2025 року від відповідача надійшов відзив, у якому зазначає, що дійсно уклав кредитний договір, згідно якого отримав кошти в розмірі 1000,00 грн., однак вважає, що розмір відсотків в сумі 4200,00 грн. є необґрунтованими, а тому вони мають зменшені до розумної межі або не підлягають до задоволення. Також вказує, що позовна заява не містить доказів, що підтверджують факт переходу права грошової вимоги від ТОВ «ЗАЙМЕР» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором, укладеним з ним. Крім того, витрати на правничу допомогу не є співмірними з ціною позову. Від представника позивача 29.05.2025 року надійшов відповідь на відзив, у якому зазначає, що позовні вимоги повністю підтверджуються поданими доказами, а тому просить позов задовольнити. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.05.2020 року між ТзОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №122334, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на його мобільний номер телефону. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. ). Згідно умов кредитного договору, відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 1000,00 грн. зі строком кредитування на 30 днів; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730% річних, які були перераховані на реквізити платіжної банківської карти відповідача № [NUMBER] . Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою ТзОВ «Платежі Онлайн» №1602/02 від 25.02.2025 р., з якої вбачається, що 04.05.2020 року на банківську карту № [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 1000 грн. (а.с. ). Відповідно до п.1.3. договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно п.2.3 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування та відповідач погодився з ними шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, суд зазначає наступне. Так, у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника («за користування кредитом»). Як слідує із матеріалів справи, нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом. При цьому, умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України. Таким чином, відповідач погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження про незаконність нарахування процентів не заслуговуютьь на увагу. 28.10.2021\~року між\~ТОВ «ЗАЙМЕР»\~та ТОВ\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»\~укладено договір\~факторингу №01-28/10/2021\~відповідно до\~умов якого\~ТОВ «ЗАЙМЕР»\~відступило ТОВ\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ»\~за плату\~належні йому\~права вимоги\~до боржників\~вказаних в\~реєстрі боржників (а.с. ). Відповідно до витягу з реєстру боржників\~від 28.10.2021\~року до\~договору факторингу\~№01-28/10/2021,\~ТОВ «ФК\~КЕШ ТУ\~ГОУ» набуло\~права грошової\~вимоги до\~ [PERSON] (а.с. ). Вказаний витяг є оформлений у відповідності до чинного законодавства та належним чином засвідчений. З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 122334 вбачається, що відповідач станом на 13.01.2025 р. має заборгованість за кредитним договором в розмірі 5200,00 грн., з яких: 1000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 4200,00 грн. прострочена заборгованість за процентами (а.с. ). Отже, судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст.\~11\~Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12\~Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11\~Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом з`ясовано, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5200 грн. грн. заборгованості за кредитом. Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 10500 грн. підтверджується договором про надання правничої допомоги від 29.12.2023 року, актом про отримання правової допомоги від 20.05.2025 року, платіжною інструкцією від 20.05.2025 року (а.с. ). Разом з тим, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 2422,41 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: partial