Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

21 квітня 2025 року в провадження суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов мотивований тим, що 28 березня 2021 року між позичальником, яким є [PERSON] та ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» було укладено договір про споживчий кредит №2108733990510. Відповідно до п. 1.1. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 3 400 гривень. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Граничний строк кредитування - 1 рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 400 гривень. Дана обставина підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 28 березня 2021 року здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3 400 гривень. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму кредиту не повернув, тому має заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 663,26 гривень, з яких: 3 400 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням та 55 263,26 гривень - заборгованість за відсотками. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 44 320,36 гривень, з яких: 3 400 гривень - тіло кредиту та 40 920,36 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками. Крім того, 07 квітня 2021 року між позичальником, яким є [PERSON] та ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» було укладено договір про споживчий кредит №2109747899683. Відповідно до п. 1.1. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 2 100 гривень. Орієнтовний строк повернення кредиту - 6 днів з моменту отримання кредиту. Граничний строк кредитування - 1 рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки фіксована. На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 2 100 гривень. Дана обставина підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 07 квітня 2021 року здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 2 100 гривень. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму кредиту не повернув, тому має заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 402,89 гривень, з яких: 2 100 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням та 35 302,89 гривень - заборгованість за відсотками. 01 грудня 2021 року було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ "Служби Миттєвого Кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договорами про споживчий кредит №2108733990510 від 28 березня 2021 року та №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. 10 березня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами про споживчий кредит №2108733990510 від 28 березня 2021 року та №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за договорами про споживчий кредит №2108733990510 від 28 березня 2021 року та №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. Оскільки відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків за кредитними договорами та в добровільному порядку не повернув заборгованість по кредитах позивач звернувся до суду з наступним позовом та просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу в загальному розмірі 81 723,25 гривень. Також, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір у сумі 2 422,40 гривень, сплачений ним при подачі позову до суду та витрати на правову допомогу у сумі 25 000 гривень. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2025 року провадження по справі було відкрито. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 28 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансових послуг №2108733990510. За п.1.2 умов договору ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» надало відповідачу [PERSON] , шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника кредит на споживчі потреби в сумі 3 400 гривень. Кредит надається строком на 16 днів з 28 березня 2021 року по 12 квітня 2021 року; Граничний строк кредитування - 1 рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки фіксована. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора L4, надісланого на номер телефону відповідача, зазначений ним в договорі про надання фінансових послуг. Додатком №2 до договору №2108733990510 від 28 березня 2021 року, визначено Графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 12 квітня 2021 року в розмірі 4 488 гривень, з яких: 3 400 гривень сума кредиту; 1 088 гривень проценти за користування кредитом. Вказані умови договору також зафіксовані у паспорті споживчого кредиту №2108733990510 від 28 березня 2021 року, який є Додатком №3 до Договору та в анкеті-заяві на кредит №2108733990510 від 28 березня 2021 року. Листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» підтверджується, що на підставі укладеного між ТОВ "Служба Миттєвого Кредитування" і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 28 березня 2021 року здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику - № [NUMBER] , у сумі 3 400 гривень. Таким чином, суду доведено, що між сторонами укладено договір про споживчий кредит в електронному вигляді, особу позичальника ідентифіковано, відповідач підписав кредитний договір №2108733990510 від 28 березня 2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора L4, який був відправлений 28 березня 2021 року на його номер телефону [NUMBER] , зазначений ним в анкеті-заяві про надання кредитних коштів. 01 грудня 2021 року було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ "Служби Миттєвого Кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року. 10 березня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року. Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму кредиту не повернув, тому має заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 663,26 гривень, з яких: 3 400 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням та 55 263,26 гривень - заборгованість за відсотками. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 44 320,36 гривень, з яких: 3 400 гривень - тіло кредиту та 40 920,36 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками. Крім того, 07 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого Кредитування» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансових послуг №2109747899683. За п.1.2 умов договору ТОВ «Служба Миттєвого Кредитування» надало відповідачу [PERSON] , шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника кредит на споживчі потреби в сумі 2 100 гривень. Кредит надається строком на 6 днів з 07 квітня 2021 року по 12 квітня 2021 року; Граничний строк кредитування - 1 рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в). д) тип процентної ставки фіксована. Договір підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора D4, надісланого на номер телефону відповідача, зазначений ним в договорі про надання фінансових послуг. Додатком №2 до договору №2109747899683 від 07 квітня 2021 року, визначено Графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 12 квітня 2021 року в розмірі 2 394 гривень, з яких: 2 100 гривень сума кредиту; 294 гривень проценти за користування кредитом. Вказані умови договору також зафіксовані у паспорті споживчого кредиту №2109747899683 від 07 квітня 2021 року, який є Додатком №3 до Договору та в анкеті-заяві на кредит №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. Листом ТОВ Фінансова компанія «Вей фор пей» підтверджується, що на підставі укладеного між ТОВ "Служба Миттєвого Кредитування" і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 07 квітня 2021 року здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику - № [NUMBER] , у сумі 2 100 гривень. Таким чином, суду доведено, що між сторонами укладено договір про споживчий кредит в електронному вигляді, особу позичальника ідентифіковано, відповідач підписав кредитний договір №2109747899683 від 07 квітня 2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора D4, який був відправлений 07 квітня 2021 року на його номер телефону [NUMBER] , зазначений ним в анкеті-заяві про надання кредитних коштів. 01 грудня 2021 року було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ "Служби Миттєвого Кредитування" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. 10 березня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь ТОВ "Коллект Центр" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про надання фінансових послуг №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. Таким чином, ТОВ "Коллект Центр" наділено правом вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг №2109747899683 від 07 квітня 2021 року. Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, суму кредиту не повернув, тому має заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 402,89 гривень, з яких: 2 100 гривень - заборгованість за основним зобов`язанням та 35 302,89 гривень - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір та договір позики було укладено в електронній формі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). На підставі викладеного, з урахуванням доказів, поданих стороною позивача, враховуючи відсутність доказів, які б підтверджували позицію відповідача, суд вважає встановленим, що вищевказані договори, які підписані з використанням електронного підпису і відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. При цьому, заміна кредитора та неповідомлення боржника, не звільняє останнього повернути кредитні кошти первісному кредитору. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги, суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договорами про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року та №2109747899683 від 07 квітня 2021 року та є належним позивачем у цій справі про стягнення з відповідача заборгованості за цими договорами. Доказів належного виконання зобов`язання по поверненню кредитних коштів за вищевказаними договорами відповідачем суду не надано, не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів на спростування користування наданими йому коштами, а також не подано будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованостей, як і не надано контррозрахунку. При цьому, суд встановив, що факт отримання відповідачем кредитних коштів мав місце та останній погодився на сплату заборгованості за тілом кредиту. Перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача також знайшов своє підтвердження. Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 3 400 гривень та 2 100 гривень, відповідно, шляхом перерахування суми кредиту на банківські картки, вказані ним при укладенні договорів, заборгованість за тілом кредиту становить 3 400 та 2 100 гривень, відповідно, суд дійшов висновку щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) по договору про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року 3 400 гривень та по договору про надання фінансових послуг №2109747899683 від 07 квітня 2021 року - 2 100 гривень, на користь ТОВ «Коллект Центр». Щодо позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» в частині стягнення з [PERSON] процентів за договором про надання фінансових послуг, суд зазначає наступне. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року кредит надається у сумі 3 400 гривень, строком на 16 днів з 28 березня 2021 року по 12 квітня 2021 року. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору. У графіку платежів за договором №2108733990510 від 28 березня 2021 року та в анкеті-заяві, які є Додатком №2 та №3 до договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 4 488 гривень. Строк кредитування 16 днів з моменту отримання кредиту - 28 березня 2021 року. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті-заявці, у договорі про надання фінансових послуг, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту визначено строк кредитування 16 днів та дата повернення кредиту 12 квітня 2021 року, визначено нараховані проценти. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору). Згідно з ч.6 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків після спливу строку кредитування 12 квітня 2021 року, оскільки умови договору в цій частині є суперечливими. Разом з тим, матеріали справи не містять і відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування в розумінні умов договору (часткової сплати тіла кредиту чи процентів, підписання відповідачкою додаткового договору (в т.ч. в електронній формі) про пролонгацію кредитного договору). Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Як вбачається з матеріалів справи договір укладено на період з 28 березня 2021 року по 12 квітня 2021 року на 16 днів з відсотковою ставкою в розмірі 2 % на день (п.п.1.4 договору). Тобто, за вказаний період розмір відсотків становить 1 088 гривень, які і підлягають стягненню. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за договором про споживчий кредит поза межами вищевказаного періоду задоволенню не підлягають. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Крім того, суд також звертає увагу на те, що розмір суми позики за споживчим кредитом складає 3 400 гривень, тоді як нараховані відсотки - 40 920,36 гривень, що є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. За умовами п.п. 1.2, 1.3, 1.4 договору про надання фінансових послуг №2109747899683 від 07 квітня 2021 року кредит надається у сумі 2 100 гривень, строком на 6 днів з 07 по 12 квітня 2021 року. Кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору. У графіку платежів за договором №2109747899683 від 07 квітня 2021 року та в анкеті-заяві, які є Додатком №2 та №3 до договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 2 394 гривень. Строк кредитування 6 днів з моменту отримання кредиту - 07 квітня 2021 року. Аналізуючи наведені умови договору щодо строку, на який видається кредит, порядку нарахування процентів, суд приходить до висновку, що у договорі відсутні чіткі і зрозумілі для споживача умови про право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору. Адже, в анкеті-заявці, у договорі про надання фінансових послуг, у графіку платежів та у паспорті споживчого кредиту визначено строк кредитування 6 днів та дата повернення кредиту 12 квітня 2021 року, визначено нараховані проценти. Отже, слід виходити з того, що сторони не узгодили належним чином відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України у виді сплати процентів за неправомірне користування кредитом (або ж право кредитодавця нараховувати проценти за фактичне правомірне користування коштами після закінчення строку дії договору). Згідно з ч.6 ст.509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача відсотків після спливу строку кредитування 12 квітня 2021 року, оскільки умови договору в цій частині є суперечливими. Разом з тим, матеріали справи не містять і відомостей щодо продовження (пролонгації) строку кредитування в розумінні умов договору (часткової сплати тіла кредиту чи процентів, підписання відповідачкою додаткового договору (в т.ч. в електронній формі) про пролонгацію кредитного договору). Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Як вбачається з матеріалів справи договір укладено на період з 07 по 12 квітня 2021 року на 6 днів з відсотковою ставкою в розмірі 2 % на день (п.п.1.4 договору). Тобто, за вказаний період розмір відсотків становить 294 гривень, які і підлягають стягненню. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за договором про споживчий кредит поза межами вищевказаного періоду задоволенню не підлягають. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі статті 625 ЦК України позивач не звертався. Крім того, суд також звертає увагу на те, що розмір суми позики за споживчим кредитом складає 2 100 гривень, тоді як нараховані відсотки - 35 302,89 гривень, що є непропорційно великою сумою компенсації, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Виходячи з викладеного, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансових послуг №2108733990510 від 28 березня 2021 року у розмірі 4 488 гривень, з яких: 3 400 гривень заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 1 088 гривень заборгованість за нарахованими процентами та за договором про надання фінансових послуг №2109747899683 від 07 квітня 2021 року у розмірі 2 394 гривень, з яких: 2 100 гривень заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) та 294 гривні заборгованість за нарахованими процентами. Зважаючи на викладене, в іншій частині в позові необхідно відмовити. Задоволення позову не порушує прав, свобод та інтересів відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог, тому стягненню підлягає судовий збір в розмірі 193,79 гривень (задоволено позовні вимоги на 8%, сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, 8% від якого складає 193,79 гривень), решту судового збору слід залишити за позивачем. Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 25 000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1-5ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 01 липня 2024 року був укладений Договір про надання правової допомоги №01-07/2024. До позову додано копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс»; копію заявки на надання юридичної допомоги №218 від 01 березня 2025 року про погодження наданих правових (юридичних) послуг на суму 25 000 гривень; копію витягу з акту №6 про надання юридичної допомоги на суму 25 000 гривень. Вищенаведені документи судом можуть бути оцінені як належні та достатні у розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем ТОВ «Коллект Центр» витрат на професійну правничу допомогу. Одночасно з цим, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, який фактично складається лише з підготовки позовної заяви для подачі її до суду, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 2 000 гривень. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 2 000 гривень.

Outcome: approved