Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його баба [PERSON] . Після смерті останньої залишилось спадкове майно, яке складається із земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку, серії РВ №059295, серії РВ №059294, серії РВ №059296. На початку лютого 2025 року його сестра - [PERSON] повідомила, що спадщину після смерті баби не успадковувала та відмовляється від її успадкування. Оформити спадщину позивач не може, так як оригінали державних актів втрачені. Вище вказаними земельними ділянками він безперервно користується, таким чином спадщину прийняв. На підставі наведеного просить визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки \~підтвердити свої спадкові права, окрім як в судовому порядку, не може. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 21 березня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської обьласті від 25 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02 травня 2025 року, ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 травня 2025 року закрито підготовче проваджененя у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача адвоката Печончика О.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву\~про розгляд\~справи у\~ її\~відсутності,\~позовні вимоги\~визнає. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавиці залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в с. Новаки Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку, серії РВ №059296, серії РВ №059294, серії РВ №059295. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача, серії [NUMBER] , де в графі мати записана [PERSON] , свідоцтвом про одруження батьків позивача, серії [NUMBER] , де вказано дівоче прізвище матері на російській мові « [PERSON] », свідоцтвом про народження матері позивача, серії [NUMBER] , де в графі мати записана на російській мові « [PERSON] » До дня смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована у родичів в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Сарненської міської ради від 18.04.2024 №531/01-21. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №80534523 від 20.03.2025, після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Згідно роз`яснення №274/01-16 від 20.03.2025, виданого завідувачем Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області щодо оформлення спадщини, після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, оскільки не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п.4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012р. №295/5 (надалі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №295/5, свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Знідно п.3.3\~Методичних рекомендацій\~щодо вчинення\~нотаріальних дій,\~пов`язаних\~із вжиттям\~заходів щодо\~охорони спадкового\~майна,\~видачею свідоцтв\~про право\~на спадщину\~та свідоцтв\~про право\~власності на\~частку в\~спільному майні\~подружжя,\~схвалених рішенням\~Науково-експертної\~ради з\~питань нотаріату\~при Міністерстві\~юстиції України\~29.01.2009\~року,\~ під\~фактичним вступом\~у володіння\~або управління\~спадковим майном,\~що підтверджує\~факт прийняття\~спадщини,\~слід мати\~на увазі\~різні дії\~спадкоємця по\~управлінню,\~розпорядженню і\~користуванню цим\~майном,\~підтриманню його\~в належному\~стані або\~сплату податків\~та інших\~платежів,\~тощо.\~ Доказом\~вступу в\~управління чи\~володіння спадковим\~майном можуть\~бути,\~зокрема :\~довідка \~ житлово\~ -\~ експлуатаційної\~ \~організації,\~ правління\~житлово-будівельного\~кооперативу,\~відповідної місцевої\~державної адміністрації\~чи органу\~місцевого самоврядування\~про те,\~що спадкоємець\~безпосередньо перед\~смертю спадкодавця\~проживав разом\~з ним;\~запис у\~паспорті спадкоємця\~або в\~будинковій книзі,\~який підтверджує,\~що спадкоємець\~був постійно\~прописаний (зареєстрований)\~у спадковому\~будинку (квартирі). Відповідно до п.66 Порядку державної реєстрації речових прав на рухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Згідно п.8 ч.1 ст.27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року. А як зазначено в ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.(ст.392 ЦК України) Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України, визначають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею, як спадкоємцем за законом права власності на спадкове майно після смерті баби. Отже, способом захисту прав та інтересів позивача, у даному випадку, є визнання за ним права власності на спірне майно. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] набула право власності на земельні ділянки, яке підтверджувалось відповідним сертифікатом, який в подальшому на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації від 18 вересня 2003 року №341 був замінений Державними аками. Після смерті останньої спадщину фактично прийняв її онук - [PERSON] ,\~ у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню. Питання про повернення сплаченого\~\~при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved