Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту електроенергію. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до пункту 13 розділу ХVII «Прикiнцевi та перехiднi» положення Закону України «Про ринок електричної енергії» з l січня 2019 року ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від l4 червня 2018 року № 429) та виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Миколаївської області. [PERSON] є споживачем електроенергії, яку постачає позивач та на її ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01 квітня 2025 року відповідачка має заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 35893 грн. 68 коп. за період з 01 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за спожиту електричну енергію та судові витрати в розмірі 3028 грн., які складаються зі сплаченого судового збору за даний позов в розмірі 2779 грн. 90 коп. та сплаченої суми судового збору за подання заяви про видачу судового наказу в розмірі 248 грн. 10 коп. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника, в якій, крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення у справі. Відповідачка, до суду викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи (а.с. 25, 37). Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі відкритого на її ім`я особового рахунку № [NUMBER] є споживачем електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Витягом з особового рахунку споживача по об`ємам споживання підтверджується факт споживання електричної енергії за вказаною адресою. Об`єкт споживача підключений до електроенергії, постачання якої здійснює позивач як постачальник універсальних послуг. Споживач користується вказаними послугами. [PERSON] , як споживач електричної енергії, не здійснює оплату за спожиту електричну енергію. Згідно з наданим розрахунком, заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01 березня 2022 року по 01 квітня 2025 року складає 35893 грн. 68 коп. (а.с. 6). Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 грудня 2022 року у справі № 483/897/22, провадження 2-н/283/38/2022 у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» щодо видачі судового наказу за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію відмовлено (а.с. 5). Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 ЦК України, статтями 24-27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26липня 1999 року №1357 (далі - ПКЕЕН), Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування\~електричною енергією (далі Методика), затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року № 1416. Частиною 4 статті 26\~Закону України\~«Про електроенергетику» передбачено, що споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 2 ПКЕЕН об`єкт побутового споживача житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування. Правовідносини між енергопостачальником та побутовими споживачами електричної енергії з 11 червня 2018 року регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018р. №312 (далі - ПРРЕЕ). Згідно з пунктом 1.1.2 ПРРЕЕ побутовий споживач індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність), об`єкт побутового споживача житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування. За приписами положень ст.\~29\~ЦК України та ст.\~6\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» особа може мати декілька місць проживання, проте проведенням реєстрації місця проживання у конкретному жилому приміщенні особа сама визначає його як постійне місце проживання. Згідно з ч. 1 ст.\~11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Положеннями ст.\~526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу положень ст.ст. 11, 526\~ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. За змістом правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 164/1965/16-ц (провадження № 61-335б6св18): відсутність письмово оформленого договору не позбавляє відповідача обов`язку оплатити надані йому послуги за електроенергію. Пункт 1.1.2 Правил також визначає: споживання електричної енергії - користування електричною енергією споживачем за допомогою електрообладнання для задоволення потреб споживача відповідно до укладених договорів; споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання. Положеннями ст.ст. 67, 68\~ЖК України визначено, що наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з одержання електричної енергії. Відповідно до ч. 4 ст.\~319\~ЦК України власність зобов`язує. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11\~цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України). В силу ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Договірні відносини існують на засадах публічного договору і конклюдентних дій (споживання та оплата спожитої електричної енергії), які вважаються такими, що були направлені на укладення даного договору. Договір про користування електричною енергією в порядку ч. 1 ст.\~633\~ЦК України є публічним договором, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Згідно ч. 1 ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Пунктом 4.12. ПКЕЕН передбачено, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Встановлено та позивачем доведено, що вартість спожитої відповідачкою електричної енергії визначено відповідно до тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до діючих пунктів 1.1.2 Правил відповідачка є споживачем, оскільки вона споживає електричну енергію. Разом з тим, відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконує, заборгованість за спожиту електроенергію не погашає, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явлених до неї позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 2779 грн. 90 коп., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с. 1), а також при зверненні із заявою про видачу судового наказу був сплачений судовий збір в розмірі 248 грн. 10 коп. (а.с. 2). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved