Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ" про стягення заборгованості, в якій просить суд стягнути з ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» (Код юр. особи: 41999833; Адреса: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Жупанатська, буд. 18) 48 028, 02 грн. (сорок вісім тисяч двадцять вісім гривень 02 коп.) основного боргу, інфляційних та 3%, а також судовий збір 1211, 20 грн. на користь [PERSON] (іпн. [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). Позов обгрунтовує наступним: Згідно публічного Договору №240270185 від «01» січня 2019 року та Додатку 2, укладених між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», останній отримав товар-електроенергію, що підтверджується Актами купівлі-продажу електроенергії за липень-листопад 2024 р., підписаного сторонами без зауважень. Стандартними обіково-фінансовими документам, Боржником станом на зараз здійснено масткове погашення кредиторської підписаними сторонами без зауважень, підтверджується, що заборгованості, однак воно здійснювалося із значним запізненням, що дає підстави не лише вимагати виплати решти боргу, але й також відшкодування втрат від інфляції та 3% за користування коштами. Спосіб розрахунку інфляційних та 3% підтверджено Постановою апеляційного суду у справі Ужгородського міськрайонного суду №308/17457/23 (провадження №22-/4806/239/24) від 29 липня 2024 р. Отже, якщо вартість товару Стягувача не сплачена до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, то на заборгованість нараховуються інфляційні та 3% починаючи з 16-го числа місяця наступного за розрахунковим. Банківські виписки за 2024-25 рр. з надходженням коштів від боржника міститься в Доказі 4-6 до Позову. Станом на 26.12.2024 р. виплати не здійснювалися. Виплати боржником та розрахунки залишку боргу і стягнень станом на 20 квітня містяться в Доказі 7 до Позову: Борг: 13605,02+18080,28+8720,13=40405,43 грн. Інфляційні: 6190,64 грн.; 3% за користування кредитом: 1431,95 грн. Від так, Відповідач заборгував Позивачу суму у розмірі: борг, інфляційні, 3%: 40405,43 +6190,64+1431,95=48028,02 грн. 13.05.2025 року представником відповідача через систему «Електронний суд» було подано відзив на позовну заяву, яку сторона відповідача обгрунтовує наступним. Відповідач повністю не визнає позовні вимоги, викладені у позовній заяві, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що згідно платіжної інструкції за №25614 від 28.04.2025, Товариством сплачено на користь Позивача за розрахунковий період вересень 2024 суму 13 605,02 грн. Згідно платіжної інструкції №30351 від 30.04.2025, Товариством сплачено на користь Позивача за розрахунковий період жовтень 2024 суму 18 080,28 грн. 40 405,43 - 13 605,02 - 18 080,28 грн. = 8 720,13 грн. залишок заборгованості за листопад 2024 року. Також вказує на те, що твердження Позивача, що законність розрахунку з 15 числа підтверджена постановами апеляційного суду Закарпатської області у справах №308/17457/23, №308/8437/23 та №308/1415/24 є маніпулятивними та такими, що вводять суд в оману, оскільки в таких апеляційних провадженнях питання щодо строку оплати не розглядалось, предметом дослідження правомірність/неправомірність скоригованих актів купівлі-продажу електричної енергії. Відтак, представник відповідача зазначає, що на час воєнного стану існує накладений мораторій на стягнення Товариством з своїх боржників за договорами інфляційних втрат та 3% річних. 14.05.2025 року через систему «Електронний суд» позивачем було подано відповідь на відзив, який він мотивує наступним. 12.05.2025 р. Відповідач направив до Електронного суду Відзив на Позов, де вчергове застосував категорично неприйнятний спосіб розрахунку стягнень по завданих збитках, намагаючись оновити версію підписаного сторонами Договору-додатку №2 стосовно купівлі-продажу товару, що вироблений СЕС Позивача. Представник Відповідача узагалі не приймає до уваги Постанови апеляційних судів, де підтверджено правильність підходу для подібних розрахунків щодо завданих інфляційних збитків та нарахування 3% за користування кредиторською заборгованістю. Відзив, Відповідачем уже після подання Позовної заяви повністю сплачено Борг за вересень та жовтень 2024 р., однак залишилася не сплаченою сума боргу за листопад 2024 р. - станом на 19:10 13.05.2025 р., це 8720,13 грн. Також підлягає відшкодуванню сума збитків від інфляції та 3% за користування кредиторською заборгованістю - тобто 8720,13+6190,64+1431,95=16342,72 грн. Позивач просить Суд, у зв?язку із частковим погашенням заборгованості перед Позивачем в рамках договору №240270185 знизити позовні вимоги та врахувати зміну пункту 2 Позовної вимоги, після слів: борг, інфляційні, 3% виправити на: 8720,13+6190,64+1431,95=16342,72 грн. (Шістнадцять тисяч триста сорок дві, 72 гривні). Решту тексту пункту 2 залишити без змін. Пункт 3 Позовних вимог залишити без змін. В судове засідання позивач не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення від нього не надходило. З огляду на вищевикладене суд приходить до наступного висновку: Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.\~\~Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, а отже є обов`язковим для сторін. Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України, так і нормами спеціального Закону України "Про ринок електричної енергії" та низкою підзаконних нормативних актів. Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за продажу електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань у виді інфляційних втрат та відсотків річних За ст.\~655\~ЦК\~України\~за договором\~ купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів: …. про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом (п.18). Абзацом 18 ч.1 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин)\~встановлено, що приватні домогосподарства здійснюють продаж виробленої електричної енергії за "зеленим"\~тарифом постачальнику\~універсальних послуг.\~Інші споживачі,\~у тому\~числі енергетичні\~кооперативи,\~здійснюють продаж\~виробленої електричної\~енергії за\~" зеленим" тарифом гарантованому покупцю. Відповідно до п.4 ч.5 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин)\~постачальник універсальних послуг зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлена потужність яких не перевищує величину, визначену для відповідних категорій генеруючих установок приватних домогосподарств відповідно до\~частини двадцять третьої\~статті 9-1\~Закону України "Про альтернативні джерела енергії", за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, та у кожному розрахунковому періоді здійснювати пріоритетну оплату її вартості. З матеріалів справи вбачається, що позивач продав відповідачу електроенергію, вироблену з альтернативних джерел енергії генеруючими електроустановками приватного домогосподарства. Позивач зазначає, що якщо вартість товару Стягувача не сплачена до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, то на заборгованість нараховуються інфляційні та 3%. Після подання Позовної заяви повністю сплачено Борг за вересень та жовтень 2024 р., однак залишилася не сплаченою сума боргу за листопад 2024 р. - станом на 19:10 13.05.2025 р., це 8720,13 грн. Також підлягає відшкодуванню сума збитків від інфляції та 3% за користування кредиторською заборгованістю - тобто 8720,13+6190,64+1431,95=16342,72 грн. Суд вважає доведеним факт наявності заборгованості за договором у розмірі 16\~342, 72 грн., що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії, виписками з банківського рахунку позивача, платіжними інструкціями. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав повністю, заперечив проти існування заборгованості перед позивачем за спірні періоди та не спростував її наявність відповідними доказами. Відповідно до абз. 2 п. 4.1. Договору, оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Абзацом 3 п. 11.3.20 ПРРЕЕ (в редакції постанови НКРЕКП № 3 від 10.01.2024, що набрала чинності 12.01.2024 р. і є чинною на момент розгляду справи) встановлено, що розрахунок за придбану електричну енергію постачальник універсальних послуг здійснює не пізніше 25 числа місяця після закінчення розрахункового періоду на основі Акта купівлі-продажу електричної енергії. Вказана норма неодноразово змінювалася. У первинній редакції, яка діяла до 07.10.2023 року, строк розрахунку становив 15 днів. Надалі постановою НКРЕКП № 1822 від 04.10.2023, що набрала чинності 07.10.2023 р., цей строк був змінений на 17 днів. Таким чином строк розрахунку, передбачений ПРРЕЕ, був різним у вказаних проміжках часу. Натомість у договорі, укладеному у 2021 році, строк залишився незмінним і становить 15 днів. При вирішення конкуренції положення договору щодо строку розрахунку та нормами законодавства суд виходить з таких міркувань. Згідно з пп. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії», основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема: правилами роздрібного ринку. Відповідно до п. 1.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312. За змістом абз. 3 цього пункту, ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Пунктом 11.3.6 ПРРЕЕ передбачено, що взаємовідносини між побутовим споживачем та постачальником універсальної послуги, пов`язані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, та розрахунками за неї, регулюються цими Правилами та договором про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Цивільним та Господарським кодексами України. Згідно з п. 11.3.18 ПРРЕЕ умови та порядок оплати електричної енергії, виробленої генеруючою установкою (генеруючими установками) приватного домогосподарства, передбачені цими Правилами, зазначаються в договорі про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством. У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Виходячи з обов`язковості виконання норм ПРРЕЕ всіма учасниками ринку електричної енергії, а також з того, що порядок розрахунків між сторонами імперативно сформульовано в абз. 3 п. 11.3.20 ПРРЕЕ, суд констатує, що сторони не можуть відступати від положень ПРРЕЕ. Суд також враховує і той факт, що відносини на ринку електричної енергії є специфічними і підлягають чіткому врегулюванню з боку держави. За своєю суттю договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством є публічним договором. Форма такого договору затверджена у Додатку 6 до ПРРЕЕ. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 633 ЦК України, актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Враховуючи вищезазначене, суд робить висновок, що норми ПРРЕЕ мають перевагу над положеннями договору. Положення договору, які не відповідають ПРРЕЕ, є нікчемними і не можуть бути застосовані. З огляду на це, суд при визначенні строку розрахунків, буде керуватися абз. 3 п. 11.3.20 ПРРЕЕ у редакціях, які діяли у відповідні періоди. Відповідно до постанови НКРЕКП № 153 від 30.01.2023, яка набрала чинності 01.02.2023 року, скасовано Постанову НКРЕКП №396 та\~встановлено постачальникам електричної енергії, що виконують функцію постачальника універсальних послуг (далі - ПУП), забезпечити повну оплату вартості електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, купленої ПУП за "зеленим" тарифом у\~2022\~році: за березень\~2022\~року - до 25 березня\~2023\~року; за квітень\~2022\~року - до 25 квітня\~2023\~року; за травень\~2022\~року - до 25 травня\~2023\~року; за червень\~2022\~року - до 25 червня\~2023\~року; за липень\~2022\~року - до 25 липня\~2023\~року; за серпень\~2022\~року - до 25 серпня\~2023\~року; за вересень\~2022\~року - до 25 вересня\~2023\~року; за жовтень\~2022\~року - до 25 жовтня\~2023\~року; за листопад\~2022\~року - до 25 листопада\~2023\~року; за грудень\~2022\~року - до 25 грудня\~2023\~року. У межах дії постанов № 396 та № 153, які є спеціальними нормативно-правовими актами в умовах дії в Україні правового режиму воєнного стану, положення п. 4.1. Договору № 240270185 щодо оплати за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії Приватним домогосподарством, до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, не застосовується. Враховуючи вищезазначене, оскільки після подання позовної заяви повністю сплачено борг за вересень та жовтень 2024 р., однак залишилася не сплаченою сума боргу за листопад 2024 р. - станом на 19:10 13.05.2025 р., це 8720,13 грн. Також підлягає відшкодуванню сума збитків від інфляції та 3% за користування кредиторською заборгованістю - тобто 8720,13+6190,64+1431,95=16342,72 грн. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність у сторін договірних правовідносин щодо купівлі-продажу електричної енергії з кореспондуючими правами та обов`язками, які сторони не заперечують. Крім цього, даний факт підтверджено актами приймання - передачі товару і договорами про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом. Посилання відповідача на невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» фінансових зобов`язань перед відповідачем, як на підставу невиконання останнім зобов`язань перед позивачем, суд вважає безпідставним, оскільки згідно зі\~ст. 617 ЦК України\~особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. З наведеного вбачається, що кредитор не має нести негативні наслідки відносин боржника з його контрагентами. Крім того, вступаючи у договірні відносини, боржник несе ризики можливої відсутності на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, та відсутності у нього необхідних коштів. Таким чином, посилання відповідача на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини не приймається судом до уваги, оскільки невиконання ПрАТ «НЕК «Укренерго» укладеного з відповідачем договору не є підставою для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за відповідним договором, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21.06.2022 у справі №\~910/9905/21 та у постанові КГС від 06.12.2022 року у справі № 910/14453/21. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті наведеної вище судової практики, суд вважає, що обґрунтування даного рішення є достатнім. Вирішуючи питання щодо судових витрат, з огляду на положення\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір у сумі 1211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial