Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в суд в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка по справі [PERSON] з якою вони з 2018 року проживали у цивільному шлюбі є мамою малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відносини між ним та відповідачкою припинено у 2019 році, після чого дитина проживала рік з мамою, а потім мати віддала дитину позивачеві, і з того часу він здійснює за нею догляд. Відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання доньки позивач вирішує самостійно. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Тобто, мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому він просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо доньки [PERSON] та стягнути аліменти на її утримання у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді від 13 лютого 2025 року справу принято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26 березня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що коли почав жити з [PERSON] , дізнався, що у неї є двоє дітей, які з невідомих для нього причин проживали не з нею, однак він вважав це ненормальним та наполіг на тому, щоб забрати дітей, оскільки на його думку діти мають жити з мамою. Потім у них народилася донька [PERSON] , однак [PERSON] практично за нею не дивилася, часто кудись їздила і дочка залишалася на нього. З вказаних причин у 2020 році було визначено постійне місце проживання дочки з ним. Однак, на початку літа 2021 року [PERSON] забрала дітей і виїхала з села. Він звертався до відповідних служб з даного приводу, але йому сказали, що вона мама, хоч і є рішення про визначення місця проживання доньки з ним, але її батьківських прав ніхто не позбавляв і вони нічого зробити не можуть. Настя проживала із нею один рік шість місяців. 9 травня 2023 року [PERSON] зателефонувала йому і сказала, щоб він забирав дитину, бо якщо не забере, то вона віддасть її. Приїхати забрати дочку не міг, оскільки був мобілізований та перебував на війні. Тричі висилав гроші [PERSON] , щоб та привезла дочку сама, оскільки вона наголошувала йому, що привести не може через брак коштів, але та витрачала гроші на себе і лише на третій раз його відпустили, вони зустрілися у Вінниці на вокзалі, де вона віддала йому дочку і зникла повністю. З тих пір дочка жила у його матері, а потім він звільнився з військової служби і на даний час сам виховує дочку. З моменту, коли дочка почала проживати із ним, [PERSON] не цікавиться як дитина живе, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись та не виконує жоден з тих обов`язків, які покладені на неї законом, як на матір дитини. Крім того, зазначив, що у відповідачки крім [PERSON] є ще троє дітей, яких вона теж покинула і вони теж проживають зі своїми батьками. Просить позбавити її батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Стрельчук Л.П. не заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що дійсно [PERSON] не займається вихованням своєї дочки [PERSON] . Через те, що вона часто залишала доньку і тікала, 02 червня 2020 року Чечельницькою районною державною адміністрацією було винесено розпорядження щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] із батьком. Також зазначила, що вона спілкувалася із старостою с. Крива Тячівського району Закарпатської області, який повідомив, що [PERSON] проживає то з одним то з другим чоловіком, має крім [PERSON] ще троє дітей, які також проживають із своїми батьками. На даний час відповідачка перебуває за кордоном. З дитиною не спілкується, не цікавиться її життям, тому вважає за необхідне позбавити її батьківських прав, оскільки задоволення позову повністю буде відповідати інтересам дитини. Відповідачка [PERSON] у судові засідання 23 квітня 2025 року та 16 червня 2025 року не з`явилася, конверти з рекомендованими повідомленнями повернулися без вручення адресату, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", хоча повістки направлялися за адресою місця проживання відповідачки зазначеною позивачем у позовній заяві, однак згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1016233 від 08.01.2025 [PERSON] 23.03.2023 знята з реєстрації, місце реєстрації судом не встановлено. Крім того, про час, дату та місце розгляду справи на вказані дати [PERSON] повідомлялася, також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. За таких підстав відповідач вважається належно повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Суд, вислухавши учасників справи, свідків, з`ясувавши у присутності представника органу опіки та піклування та психолога [PERSON] думку малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11 лютого 2019 року виконавчим комітетом Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, про що 11 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис №4. (а.с. 7) Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Вербським старостинським округом Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 03.01.2025 за № 14./12/5 [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] - дочка та [PERSON] , [INFO] - мати. Дочка [PERSON] дійсно знаходиться на утримання батька. (а.с. 11) Згідно довідки виданої [PERSON] Вербським КЗДО "Тепле гніздечко" Чечельницької селищної ради від 03.01.2025 він сам виховує малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина завжди охайна, гарно одягнена і зачесана, батько завжди вчасно приводить та забирає її із садочку, відвідує батьківські збори. Мати не бере участі у вихованні своєї дочки. (а.с.12) Як вбачається із довідки виданої лікарем [PERSON] , [PERSON] , 1977 року народження, доглядає і лікує, з профілактичною метою зхвертається в Чечельницький ЦКМСД зі своєю дитиною [PERSON] , [INFO] . Мати участі в лікувальних, профілактичних заходах не приймає. На прийом з дитиною ніколи не зверталася. Дитину завжди супроводжує батько. (а.с. 13) Згідно розпорядження Чечельницької районної державної адміністрації Вінницької області від 02 червня 2020 року № 103 визначено постійне місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] по [ADDRESS] . (а.с. 14) Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 27.06.2023 №172 м. Вінниця (по стройовій частині) [PERSON] виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, звільнено в запас відповідно до підпункту "г" пункту два частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через такі сімейні обставини або інші поважні причини - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину віком до 18 років, та 27.06.2023 направлений для взяття на військовий облік до [INFO] . Підстава : припис від 27.06.2023 № 152. (а.с. 15-16) Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] по [ADDRESS] від 07.02.2025 проведеної на підставі доручення органу опіки та піклування з метою обстеження умов проживання дитини [PERSON] встановлено, що дитина проживає за вищевканою адресою разом зі своїм батьком [PERSON] , мають дружні стосунки, разом святкують дні народження, сімейні свята. Умови проживання відповідають вимогам, а саме : будинок в добротному стані, є всі необхідні меблі, в будинку чисто, тепло. Дитина була вдома ззовні чиста, здорова та весела. Є окрема кімната для дитини, всі необхідні меблі, іграшки, продукти харчування, дитина забезпечена змінним сезонним одягом. (а.с.36) Згідно довідки-характеристики виданої Кривським старостинським округом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області № 03.1-10/02 від 08.01.2025 [PERSON] народилася [INFO] в селищі міського типу Тересва Тячівського району Закарпатської області. У період з 28.08.2009 по 23.03.2023 була зареєстрована у житловому будинку своєї бабусі, за адресою: [ADDRESS] . На території с. Крива проживала на протязі короткого часу, постійно виїжджала за межі області та країни. Перебувала у зареєстрованому та у декількох цивільних шлюбах. На цей час гр. [PERSON] перебуває за межами країни, точних даних про її місцеперебування немає. Народила четверо дітей, жодна дитина разом з нею не перебуває, діти проживають разом з батьками та перебувають на їх повному утриманні. Діти: [PERSON] , [INFO] (дитина з інвалідністю) та [PERSON] , [INFO] ; проживають разом з батьком гр. [PERSON] у с. Грушово Закарпатської області. Дочка: [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком гр. [PERSON] , [INFO] , у Вінницькій області. Дочка: [PERSON] , [INFO] , проживає на території с. Крива разом з біологічним батьком. Характеризується гр. [PERSON] негативно, до органу місцевого самоврядування неодноразово надходили скарги від родичів та односельців щодо неналежного виконання нею обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей, щодо її аморального способу життя, який негативно впливав на загальний стан здоров`я дітей та ніс загрозу їх життю. (а.с.35) Відповідно до висновку Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 11 лютого 2025 року №30 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Чечельницької селищної ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . (а.с.33-34) Крім того, факт неналежного виховання [PERSON] своєї дочки підтверджено показами допитаних у судовому засіданні свідків. Так, у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що коли син зійшовся із відповідачкою, вона їх залишила у будинку, а сама перейшла в будинок своєї матері, яка померла, щоб їм не заважати. Син із невісткою часто сварилися і остання викликала поліцію. Через деякий час по сусідству невістка зняла будинок, де проживала із онукою та ще двома її дітьми, а потім взагалі поїхала і забрала дитину, через що її син звертався у відповідні служби. Ще під час спільного проживання невістка часто покидала дітей на сина і їздила кудись на певний час, а син сам опікувався дітьми. Дитину вона віддала сама і більше дитини не бачила. [PERSON] піднімають із сином удвох. Знає, що усі діти [PERSON] покинуті нею і проживають з батьками (чоловіками). Після її онучки [PERSON] ще народила дочку, яку також покинула, про що вона дізналася від бабусі дівчинки, яка знайшла їх через "Facebook" та з якою на даний час спілкуються. Свідок [PERSON] пояснила суду, що живе із [PERSON] на одній вулиці. Знає також відповідачку, яка на її думку жила лише для себе. У неї крім [PERSON] ще було двоє дітей, які проживали із своїм батьком, але [PERSON] настояв, щоб вона їх забрала до себе. [PERSON] не спілкується з дівчинкою, чула як та раз їй зателефонувала, однак дівчинка кинула трубку, про, що вони говорили вона не знає. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є [PERSON] сестрою по мамі. Коли [PERSON] із [PERSON] почали проживати разом, у них були непогані стосунки, але із часом через різні дрібниці у них виникали сварки. Вона весь час кудись тікала, але потім поверталася. Вони взагалі думали, що вона пропала, але коли у [PERSON] був випуск, вони виклали у соцмережі фото, то та побачила та відреагувала. Тоді вони зрозуміли, що вона жива. [PERSON] не спілкується з дочкою і не бере участі у її вихованні. У присутності представника органу опіки та піклування Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] та психолога [PERSON] було з`ясовано думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що не проти того, щоб її маму позбавили батьківських прав, так як мама відділа її батькові, щоб більше її не бачити. З батьком їй добре, а мама на неї кричала і зовсім її не любить. Знає, що вона покиула ще і її меншу сестричку, бабуся якої знайшла їх і вони на даний час спілкуються. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. У пунктах 15, 16 постанови судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до частини 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи з вищенаведеного достовірно з`ясовано, що в порушення вимог статей 150, 180 СК України, [PERSON] усунулася від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання своєї малолітньої доньки, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не відвідує школу, лікарню разом з дочкою у разі необхідності, тому, перераховані вище докази, являються підставою для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо її дочки [PERSON] . Щодо стягнення аліментів з відповідачки, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частин 2, 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка, відповідно до Закону, повинна надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. За таких підстав, суд вважає, що з відповідачки підлягають стягненню аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1. ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 1211 гривень 20 копійок сплаченого ним судового збору за подачу позову про позбавлення батьківських прав . Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст 5 Закону України ''Про судовий збір'' від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок за подачу позову про стягнення аліментів відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved