Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Мельник Ярослав Юрійович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. На обґрунтування позовних вимог позивач та її представник посилаються на те, що 10.10.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що видано 10.10.2020 свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №631. Під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON] народилася [INFO] донька [PERSON] . Протягом тривалого часу між [PERSON] та відповідачем [PERSON] були непорозуміння та суперечки, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, спільне проживання стало неможливим, сімейні стосунки між нами фактично припинені. З березня 2023 року по теперішній час позивач разом із своєю донькою проживають фактично самостійно, без відповідача [PERSON] . Таким чином, існують об`єктивні причини, які спонукають позивача [PERSON] наполягати на розірванні шлюбу, а подальше спільне життя із відповідачем [PERSON] , як подружжя суперечить їхнім інтересам. Заходи судом щодо примирення подружжя, передбаченого ст. 111 СК України, позивач просить не вживати. Спільне господарство позивач з відповідачем не ведуть. Майнових спорів між ними немає. Шлюб розривають уперше. Дитина - донька [PERSON] є вихованкою закладу дошкільної освіти №28 загального розвитку Ужгородської міської ради Закарпатської області, що підтверджується довідкою №44 від 28.04.2025. Також донька відвідує Центр розвитку сім`ї «Калейдоскоп», що знадиться за адресою: [ADDRESS] , де вивчає англійську мову та бере участь у розвиваючих зайняттях про, що достовірно відомо відповідачу. На підставі викладеного та фактичного проживання з позивачем дитини, для якої створені всі необхідні умови для комфортного проживання та гармонійного розвитку, з урахуванням фактичного припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, збереження психоемоційного здоров`я дитини в майбутньому, позивач вважає за необхідне наполягати на вимозі про визначення місця проживання дитини зі нею. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, пошук за адресою: [ADDRESS] , номер інформаційної довідки: 424226393 від 25.04.2025, позивачу належить 1/3 частка даної квартири на праві спільної приватної власності. Також позивач працює у ТОВ «Джейбіл Консалтинг», де отримує гідну заробітну плату, що підтверджується довідкою про суми нарахованих доходів та утриманих податків (зборів) за підписом головного бухгалтера від 29.04.2025. Звертають увагу, що відповідач призваний по мобілізації, станом на сьогодні є старшим лейтенантом та є т.в.о. начальника штаба 2 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] . Спір між сторонами з приводу визначення проживання дитини відсутній, таким чином, залучення органу опіки та піклування до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача немає необхідності. Заходи досудового врегулювання спору між сторонами проводилися при зустрічі та телефонних перемовинах, однак такі заходи не призвели до позитивних наслідків - збереження шлюбу, щодо визначення місця проживання доньки зі позивачем, то відповідач не заперечував. На підставі наведеного, просять суд шлюб розірвати та визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також постановлено залучити до участі у справі №308/6237/25 орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, якому до наступного засідання на виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України подати суду письмовий висновок щодо доцільності визначення місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позивач у підготовче засідання не з`явився, при цьому представник подав заяву, згідно з якою просить провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, відповідно до якої ним повідомлено, що позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини він визнає повністю та просить задовольнити. Строк для примирення сторонам просить не надавати. Розгляд цивільної справи просить провести за його відсутністю. Правові наслідки йому відомі та зрозумілі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради у підготовче засідання не з`явився, при цьому надіслав до суду клопотання про доручення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування від 19.06.2025 №717/17/01-19. Також у клопотанні просить розглянути справу без участі представника орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради. За змістом частини першої та другої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини четвертої статі 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано 10.10.2020 в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом №631, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.10.2020. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно зі статтею 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 24, статті 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами частини третьої стаття 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують та разом не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який позов визнав повністю, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини сторін, суд зазначає наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з положеннями частини другої, восьмої, дев`ятої та десятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19.09.2025 №717/17/01-19, беручи до уваги вік дитини, її глибоку емоційну прив`язаність до матері, сформований режим дня, адаптоване навчальне й виховне середовище, стабільність житлових умов, здатність матері забезпечувати належний догляд, виховання та розвиток дитини, а також позитивні характеристики обох батьків, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . На переконання суду, проживання спільної дитини сторін з матір`ю відповідатиме принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Беручи до уваги наведене, а також визнання відповідачем позовних вимог в частині визначення місця проживання доньки сторін з позивачем, з урахуванням віку дитини, в інтересах дитини, суд вважає за необхідне визначити її місце проживання разом з матір`ю. Разом з тим, суд зауважує, що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з донькою, турботу відносно останньої та участь у вихованні дитини, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Позовних вимог щодо утримання та порядку виховання дитини, поділу спільного майна сторін не заявлено. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 1211,20 грн судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн судового збору.

Outcome: approved