Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

02.10.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просив суд: стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, в сумі 47081,61 грн.; інфляційну складову боргу в сумі 9316,52 грн., 3 % річних в сумі 2728,56 грн., та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а позивач надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідач з січня 2016 року не вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, з серпня 2017 року за послуги з гарячого водопостачання та з листопада 2017 року за абонентське обслуговування, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 30 червня 2024 року становить 47081,61 грн, відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язаний також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 16 жовтня 2024 року, відкрив провадження у справіза правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснив учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 06 листопада 2024 року клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, повернув заявнику без розгляду. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи з повідомленням сторін, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про залучення у справі спеціаліста з Міністерства розвитку громад і територій, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик свідка, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року клопотання з уточненнями [PERSON] про витребування доказів, виклик свідка, яке надійшло до суду 20 листопада 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги повернув заявнику без розгляду. Дніпровський районний суд міста Києва ухвалою від 17 червня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] від 29 квітня 2025 року про витребування доказів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. 14 листопада 2024 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що до суду не надано жодних первинних документів, які підтверджують здійснення фінансових операцій, та які підтверджують нараховану суму боргу. Вказує, що з 2015 року гарячою водою не користується, борг за надані послуги з користування гарячою водою сплачений [PERSON] , який є співвласником квартири, та який з 2015 року користується гарячою водою. Просить застосувати позовну давність до вимог пред`явлених поза межами трьох років. У уточненому відзиві на позовну заяву від 20 листопада 2024 року відповідач зазначає, що позивач систематично розраховує вартість послуг з порушенням законодавства, вводить в оману споживачів, не вживав жодних дій щодо аргументування тарифів, відповідач не має своєчасно сплатити за послуги чесно, прозоро вмотивовані суми витрат позивач на надання послуг, за що ТОВ «Євро-Реконструкція» неодноразово притягалося до відповідальності. Зазначає, що внаслідок дій відповідача порушено методику щодо формування, розрахунку та встановлення тарифів. Вказує, що гарячою водою не користується з 2015 року, а користується співвласник квартири, з яким вони домовились ще з 2015 року. 26 листопада 2024 року на адресу Дніпровського районного суду міста Києва найшла відповідь на відзив, відповідно до якого позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Щодо постачання гарячої води позивач зазначає, що за адресою: [ADDRESS] обліковується два особові рахунки: [NUMBER] на ім`я [PERSON] та [NUMBER] на ім`я [PERSON] та зазначає, що твердження відповідача про те, що вказана квартира обладнана індивідуальним засобом обліку гарячої води, за якою здійснюються оплати іншим споживачем за особовим рахунком № [NUMBER] знайшли своє підтвердження. Провівши перерахунок сплачених коштів за надання послуги з гарячого водопостачання позивач вказує, що сума боргу за спірний період складає 443,92 грн. та складається з витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання. Щодо постачання теплової енергії позивач зазначає, що в будинку [ADDRESS] встановлено загальнобудинковий засіб обліку теплової енергії № [NUMBER] починаючи з 12 листопада 2017 року. Вказує, що з деталізованого розрахунку за період з 12 березня 2017 року до 30 квітня 2017 рік з урахуванням строку позовної давності, вбачається, що нарахування здійснюється за нормою споживання з врахуванням фактичної кількості часу постачання теплової енергії та фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря пропорційно до опалювальної площі квартири з відображенням обсягу гігакалорій. Заборгованість за період з березня 2017 року до липня 2024 рік складає суму у розмірі 23 741,69 грн. У додаткових поясненнях наданих на уточнений відзив [PERSON] позивач вказує, що самостійно не здійснює тарифоутворення на житлово-комунальні послуги, а керується постановами НКРЕКП, які є у вільному доступі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1\\2 частини квартири [ADDRESS] .(а. с. 112) За вказаною квартирою обліковується два особові рахунки: [NUMBER] на ім`я [PERSON] та [NUMBER] на ім`я [PERSON] вказана обставина визнана позивачем та не заперечується відповідачем, що не підлягає доказуванню. Згідно розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком [NUMBER] на ім`я [PERSON] значиться заборгованість за постачання гарячої води за період з серпня 2017 року до червня 2024 рік у розмірі 16 657,87 грн. (а. с. 7-8) Також за особовим рахунком [NUMBER] на ім`я [PERSON] значиться заборгованість за постачання теплової енергії за період з січня 2016 року до червня 2024 рік у розмірі 28 898,92 грн.(а. с. 9-10) Окрім того за особовим рахунком [NUMBER] на ім`я [PERSON] значиться заборгованість за плату за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року до червня 2024 рік у розмірі 1524,82 грн. (а. с. 11) Згідно детального розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] сума заборгованості за послуги з постачання гарячої води складає суму у розмірі 443,92 грн. (а. с. 98-100) Згідно детального розрахунку заборгованості за адресою: [ADDRESS] сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії складає суму у розмірі 23741,69 грн. (а. с. 101-104) Надані позивачем акти постановки на комерційний облік приладів теплової енергії споживача, готовності вузла комерційного обліку споживача до роботи в опалювальні періоди підтверджують розмір спожитої теплової енергії будинку під час опалювального сезону, та факт надання комунальних послуг. (а. с. 105-111) Розмір спожитої теплової енергії належним чином зафіксований також і у детальному розрахунку, який позивачем не спростований, доказів здійснення сплати за комунальні послуги, які невраховані позивачем відповідачем не надано, при цьому позивач правильно нараховував розмір заборгованості за встановленими НКРЕКП для ТОВ «Євро-Реконструкція» тарифами, які в судовому порядку не визнані незаконними. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Вказані норми узгоджуються із нормами Закону України «Про житлово - комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерарунком відповідно до пункту 18 цих Правил. (втратили чинність з 01.05.2022 року) Надалірозподіл обсягів комунальних послуг між споживачами здійснювався відповідно до ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» Відповідно до частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17 (провадження № 61-22435св18), зазначено про те, що: "слід зазначити, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Суду не було надано доказів що спростовують надання вказаних послуг. Відмови від надання послуг, або нарікання на якість послуг від відповідачів до позивача не надходило. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Системний аналіз положень ст. ст. 2, 9, 10, 189, 190 ЖК України дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов`язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро - реконструкція» правомірно пред`явлено вимоги до про стягнення заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та абонентської плати, а також нарахованих 3 % річних та інфляційних збитків на вказану заборгованість. При цьому позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання у розмірі 16 657,87 грн. а також нараховані на вказану суму три відсотки річних та інфляційні збитки не підлягають задоволенню, оскільки позивач під час розгляду справи визнав той факт що відповідач не користується гарячим водопостачанням. Крім того, сума у розмірі 443,92 грн. яка складається з витрат теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання також не підлягає задоволенню оскільки відповідач не зобов`язаний сплачувати за супутні послуги які фактично не отримує. Вирішуючи спір по суті, суд враховує заявлений стороною відповідача строк позовної давності. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 р. на усій території України карантин. В подальшому, дію карантину неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27 червня 2023 року №651, карантин відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, з 01 липня 2023 року строки позовної давності мали б продовжуватись, однак. 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Тобто вимоги які пред`явлені за період до 12 березня 2017 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. Враховуючи ту обставину, що позивач звернувся з даним позовом до суду 02 жовтня 2024 року, борг розрахований позивачем за період з січня 2016 року до 12 березня 2017 року пред`явлений поза межами строку позовної давності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» заборгованість за постачання теплової енергії у розмірі 23741,69 грн, за період з 12 березня 2017 року до липня 2024 рік, плати за абонентське обслуговування у розмірі 1524,82 грн. за період з листопада 2021 року до червня 2024 року, три % річних в сумі 1129,61 грн., та інфляційних збитків у розмірі 3840,74 грн., в іншій частині позов не підлягає задоволенню В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1470,40 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам. Враховуючи наведене та

Outcome: partial