Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки BMW X5, державний номерний знак [NUMBER] , білого кольору, власником якого оформлено відповідача. Вказує, що транспортний засіб зареєстрований на відповідача, але він придбаний під час шлюбу, тому має право визнати за собою частку вказаного автомобіля. З відповідачем не можуть досягти самостійної згоди на поділ автомобіля, тому з урахуванням ринкової вартості, яка складає 399810 грн. Тому просить визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю позивача та відповідача, виділити його в особисту приватну власність відповідачу, а з відповідача на користь позивача стягнути грошову компенсація в розмірі 199905 грн., а також судові витрати. Відповідач надала суду відзив, в якому не заперечуючи факту придбання спірного автомобіля у шлюбі, але вказує, що ринкова ціна, вказана позивачем, є завищеною; на даний час офіційним доходом відповідача є тільки державні виплати на дитину, а тому сплата грошової компенсації ставить у скрутне матеріальне становище. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем надано відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідач є власником спірного автомобіля, тому може його продати, а частину коштів повернути позивачу. Інших заяв та клопотань по справі не надійшло. Ухвалою суду від 12.05.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову в даній справі. Ухвалою суду від 16.05.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Гадяцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), позивач та відповідач зареєстрували шлюб 05 квітня 2022 року (актовий запис № 50). Сторонами не заперечується, що відповідач є власником транспортного засобу легкового універсалу марки BMW моделі X5, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, VIN: [NUMBER] , який було придбано під час шлюбу. Відповідно до Звіту про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу, що є аналогічним до загального легкового універсалу марки BMW моделі X5, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, VIN: [NUMBER] , складеного 06.05.2025 фізичною особою-підприємцем [PERSON] , становить 399810,00 грн. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 12 травня 2025 року (справа № 526/889/25) шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, визначено місце проживання малолітньої дитини, 2022 року народження, разом з матір`ю. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.(постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №642/8107/14-ц). Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц ). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Відомості про наявність у сторін інших спорів щодо поділу набутого у шлюбі спільного сумісного майна відсутні. Тому суд вважає можливим ефективний захист прав позивача у межах цієї справи. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 278/2482/21 від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц. Встановлено, що за час перебування у шлюбі 20.04.2024 сторони набули у власність автомобіль легковий універсал марки BMW моделі X5, державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, VIN: [NUMBER] , який було зареєстровано за відповідачем. Ураховуючи те, що спірний автомобіль, який був зареєстрований на ім`я відповідача, набутий за договором купівлі-продажу за час шлюбу між сторонами, а відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль набутий за кошти, які належали відповідачу особисто, то даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (автомобіль) не спростована. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. (Відповідні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Судувід 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №345/2224/20. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Такий висновок сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач. Отже, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. В даній справі позивач просить суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом присудження йому грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя. Таким чином, судом встановлено, що спірне майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене майно підлягає поділу з урахуванням положень статті 70 СК України та статті 364 ЦК України. Звіту про визначення середньої ринкової вартості транспортного засобу, складений і підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», і скріплений печаткою та підписом суб`єкта оціночної діяльності. Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III). Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Позивач вжив всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як інша сторона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору і не спростувала визначений у висновку оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна. Відповідного клопотання до суду під час розгляду справи про призначення експертизи стосовно визначення вартості\~спірного автомобіля\~стороною відповідача також не заявлено, а посилання на інформацію з інтернетресурсів щодо пропозицій для продажу аналогічних автомобілів - не є тим аргументом, який заслуговує на увагу і не є належним доказом для підтвердження вартості конкретного майна. З урахуванням наведеного, а також того, що позивач виконав свій процесуальний обов`язок доказування - надав суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору не надала, не зверталася із клопотанням про призначення відповідної судової товарознавчої експертизи для визначення такої вартості, суд вважає, що саме ринкова вартість автомобіля, вказана у звіті підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті\~41\~Конституції України\~за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів. До близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі\~№ 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. У Постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей60,61,70,71 СК Українислід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що автомобіль має бути залишений у користуванні відповідача та на користь позивача має бути стягнута компенсація у вигляді частини дійсної вартості автомобілю. Крім того, суд зазначає, що внаслідок виділення автомобілю у власність відповідачеві і стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач у свою чергу не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Одночасно інший із подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла. Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності й добросовісності, оскільки позивач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3998,10 грн. (вимога майнового характеру) та 605,60 грн. (забезпечення позову), але в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено через її недоведеність, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню тільки судовий збір у розмірі 3998,10 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved