Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, з якою 04.12.2023 року [PERSON] уклав електронний договір № 7340987 про надання споживчого кредиту на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», розміщених на сайті, за яким відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. на 360 днів до 05.12.2023 року шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача зі сплатою ним відсотків за користування кредитом. Відповідач не здійснював оплати. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 25.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25/07/2024, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7340987, про що відповідача було повідомлено. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за кредитним договором № 7340987 становить 50596,00 грн., з яких: 10000 грн. тіло кредиту; 15323 грн. сума відсотків за користування кредитом; 25273 грн. нараховані відсотки за 127 календарних днів. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 50596,00 грн., судовий збір у сумі 2422,40 грн., та 10000 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року по справі відкрито прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження бз повідомленням\~(викликом)\~сторін повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Ураховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно вимог статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. За правилами\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом\~статті 634 ЦК\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі\~статті 1054 ЦК\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК\~визначено: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі\~статті 610 ЦК\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до\~статті 625 ЦК\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 5 частини 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 1-5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Частиною 6\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі частини 8 статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із частиною 12\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини 13\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За пунктом 6 частини 1\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абзацу 2 частини 2\~статті 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Тобто, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 04.12.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7340987 за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 10000 грн. строком на 360 днів, за яким нараховується загальні відсотки в розмірі 2% на добу, що підтверджується договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 7340987, паспортом споживчого кредиту. Таким чином суд дійшов висновку, що договір № 7340987 був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним та ТОВ «Авентус Україна» такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Згідно відповіді ТОВ «Пейтек Україна» грошові кошти в сумі 10000 грн. було перераховано 04.12.2023 року на картку № [NUMBER] . За умовами п. 1.2 кредитного договору № 7340987 від 04.12.2023 року, укладеного ТОВ «Авентус Україна» із [PERSON] вбачається, що сума кредиту складає 10000 грн. Згідно п. 1.3 кредитного договору строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Згідно п. 1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Судом також було встановлено, що 25.07.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено Договір факторингу № 25/07/2024, за яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором № 7340987, що підтверджується актом прийому-передачі Реєстру Боржників та витягом з такого реєстру боржників, де вказано, що заборгованість відповідача становить 50596,00 грн., з яких 10000,00 тіло кредиту, 15323 грн. відсотки за користування кредитом, 25273,00 відсотки за 127 календарних днів. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином права вимоги за договором кредитування № 7340987 від 04.12.2023 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Авентус Україна». З наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 25.07.2024 року по 28.11.2024 року у зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, останньому були нараховані відсотки в загальному розмірі 15323 грн. 25.11.2024 рішенням №251124/1 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» змінило найменування на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Таким чином судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за таким кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість в загальному розмірі 78624 грн., яку наразі відповідач повинен сплатити на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають також стягненню витрати ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. підтверджуються: договором № 10/12-2024 від 10.12.2024 р. про надання правничої допомоги адвокатом Столітнім М. М. заявкою №7743 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024; актом №7743 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.04.2025 року на загальну суму 10000 грн. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Слід зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн., суд приймає до уваги викладене нижче. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial