Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на їх користь заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 11148,48 грн. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , що надаються позивачем. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на відповідача та укладено між сторонами Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідача, ухвалою від 10.05.2024 відмовлено у видачі судового наказу. Заборгованість за спожиту електроенергію виникла з 01.05.2023 по 01.09.2024 та складає 11148,48 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача та понесені судові витрати, посилаючись на ухилення відповідача від виконання свого обов`язку з оплати наданих послуг Ухвалою суду від 21.10.2025 відкрито спрощене провадження по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, заяв та клопотань до суду не надходило, відзив до суду не подано. \~ \~ \~ \~Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечувала. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~ Відповідно до пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні» положень Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є електропостачальником, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії (згідно постанови НКРЕКП від 14.06.2018 року № 429) та виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території Миколаївської області. Згідно із пунктом 1.2.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила), постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та укладається в установленому цими Правилами порядку. Постачальник універсальної послуги не може відмовити побутовому та малому не побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на території діяльності постачальника універсальної послуги, в укладенні такого договору. Відповідно до пункту 7 Постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг). Тобто дані правовідносини регулюються положеннями Закону, що стосуються договірних відносин, та які виникають саме із публічних договорів. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Як слідує з положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, послуги з електропостачання надаються шляхом приєднання споживачів до Типового договору, розробленого постачальником таких послуг. Згідно пунктів 4.12, 4.19 Правил розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який становить один календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію здійснюється не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За положеннями ст.ст. 641, 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. При цьому одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 5ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1ст. 612 Цивільного кодексу України). За положеннями ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати своє майно. Відповідно до п.5,6 ст.1Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів,порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Використання послуг з електропостачання здійснювалося відповідно до показань засобу обліку. Судом встановлено, що згідно наданих позивачем доказів, загальної картки за адресою: [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] з 26.06.2018 на ім`я [PERSON] , крім того, зазначено, що з 02.01.2019 старий особовий рахунок № [NUMBER] та укладено договір про користування електричною енергією 01.01.2019. Позивач посилається на те, що [PERSON] є споживачем електричної енергії за вказаною адресою, яку надає позивач та у нього виникла заборгованість з 01.05.2023 по 01.09.2024 яка складає 11148,48 грн.. З загальної картки вбачається, що за період з 05.2023 по 09.2024 зафіксовані показники обсягу спожитої енергії щомісячно, проте позивачем не надано доказів, що вказані покази були надані абонентом або зафіксовані як контрольні показання представниками позивача. Крім того, згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва та відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місяця проживання, [PERSON] в м. Миколаєві та Миколаївської області не зареєстрований, за адресою: [ADDRESS] будь-які особи не зареєстроване, відсутній відомості про реєстрацію [PERSON] , згідно відповіді є Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Ухвалою від 21.10.2024 при відкритті провадження судом зобов`язано позивача надати докази того, що відповідач є власником житла або фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії, яка надається ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] є належним відповідачем у цій справі, враховуючи те, що він за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований, відсутні докази того, що відповідач є власником/співвласником будинку [ADDRESS] та позивачем не доведено, що саме [PERSON] фактично проживає за вказаною адресою та є споживачем електричної енергії. Підсумовуючи вищенаведене,\~на підставі\~оцінки сукупності\~наявних в\~матеріалах справи\~доказів судом\~встановлено,\~що надані позивачем відомості не є достатніми доказами, з точки зору їх належності та допустимості, на підтвердження заявлених позовних вимог. \~З урахуванням\~викладеного,\~у задоволенні\~позову ТОВ\~ «Миколаївська\~електропостачальна компанія»\~до [PERSON] \~про стягнення\~боргу за спожиту електроенергію слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed