Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

У вересні 2023р позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-11 т. 1) до відповідачів: [PERSON] , ТОВ «Перлина Нивок», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. (далі по тексту - третя особа 1), в якому просила суд: - визнати недійсним п.1.1, абзац 3 п.1.2. договору іпотеки № 3240 від 21 червня 2023р. (далі по тексту - договір іпотеки) в частині забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] за Договором позики від 21 червня 2023р. предметом іпотеки - квартирою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2467528132200) (далі по тексту - вимога № 1); - скасувати запис про іпотеку № 50712626 від 21 червня 2023р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 2); - скасувати запис про обтяження № 50712509 від 21 червня 2023р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 3). Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона стала власником зазначеної вище квартири, на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва № 432, укладеного 10 вересня 2009р. з ВАТ «АРТЕМ-БАНК», як управителем. За цим договором позивачка передала управителю в управління грошові кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування. Управитель прийняв від [PERSON] кошти на рахунок ФФБ у довірчу власність та 04 липня 2012р. передав їй об`єкт інвестування - спірну квартиру № 152 , згідно Акту прийому-передачі квартири у відповідності із договором № 432 про участь у фонді фінансування будівництва від 10 вересня 2009р. В період часу з 14 вересня по 07 грудня 2009р., на виконання умов договору №432, [PERSON] , як довірителем, внесено на рахунок ФФБ у ВАТ «АРТЕМ-БАНК» 893860,73 грн., тобто виконано умови щодо повного внесення грошових коштів в довірчу власність Управителя та набуто права Довірителя. На підтвердження цього Управителем - ПАТ «АРТЕМ-БАНК» позивачці було видано Свідоцтво про участь у ФФБ виду А за програмою КП «Житомирбудзамовник» (договір №432 від 10 вересня 2009р.) від 07 грудня 2009р. Також, 07 грудня 2009р. між тими ж сторонами було укладено договір відступлення майнових прав № 432, відповідно до якого Управитель уступає Довірителю майнові права на об`єкт інвестування, які Управитель набув відповідно до умов договору на організації спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А №1 від 14 грудня 2007р. із КП «Житомирбудзамовник». Під об`єктом інвестування в цьому договорі розуміється закріплений за Довірителем на підставі договору про участь у фонді фінансування будівництва № 432 від 10 вересня 2009р. об`єкт: квартира [ADDRESS] . 10 грудня 2010р. будівництво житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями і підземною автостоянкою на [ADDRESS] було завершено. У подальшому, 04 липня 2012р. проведено звірку вимірів загальної площі в об`єкті інвестування квартирі [ADDRESS] ), про що ПАТ «АРТЕМ-БАНК» (Управителем) та [PERSON] (Довірителем) було складено відповідний Акт звірки вимірів загальної площі по договору № 432 про участь у фонді фінансування будівництва від 10 вересня 2009р. Того ж дня позивачкою було сплачено 3103,17 грн. за фактичну різницю загальної площі інвестування після вимірів БТІ. Таким чином, остаточно проведено усі фінансові розрахунки за договором № 432. Крім того, 04 липня 2012р. Управителем ФФБ виду А з забудовником КП «Житомирбудзамовник» АТ «АРТЕМ-БАНК» видано позивачці Довідку № 432, відповідно до якої позивачка дійсно сплатила повну вартість (896963,90 грн.) квартири [ADDRESS] . Також, відповідно до Акту прийому-передачі квартири від 04 липня 2012р. у відповідності із договором № 432 про участь у фонді фінансування будівництва від 10 вересня 2009р. позивачці було передано фактично спірну квартиру. 16 липня 2012р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу КМР (КМДА) було видано позивачці свідоцтво про право власності, серія [NUMBER] на спірну квартиру. В подальшому, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачці стало відомо, що 24 вересня 2021р. відбулася державна реєстрація права власності на її квартиру за ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА». Реєстрація проведена на підставі Акту приймання-передачі майнових прав, б\\н, виданий 23 квітня 2015р. ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА», договір купівлі-продажу майнових прав, виданий тими ж особами, серія та номер: 197/152/щ, виданий 17 травня 2015р. Далі, на підставі договору купівлі-продажу квартири за № 934 від 02 листопада 2021р. право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем ТОВ «Перлина Нивок». Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024р. по цивільній справі № 761/14373/23, яке набрало законної сили, спірну квартиру було витребувано від ТОВ «Перлина Нивок» на користь позивачки [PERSON] . Також позивачка, із посиланням на положення ст. ст. 203, 215, 317, 319 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», зазначає про недійсність п.1.1, абзацу 3 п.1.2. договору іпотеки, який було укладено між відповідачем ТОВ «Перлина Нивок» та відповідачкою [PERSON] , в частині забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у третьої особи [PERSON] за договором позики від 21 червня 2023р., враховуючи те, що предметом іпотеки - квартирою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2467528132200), оскільки позивачкою, як власником цього майна, спірне майно в іпотеку не передавалось. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу в підготовче засідання, та залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2). 30 січня 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача ТОВ «Перлина Нивок» (а.с. 116-118 т. 1), в якому відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що доводи та аргументи сторони позивача, наведені у позові є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ТОВ «Перлина Нивок» з листопада 2021р., у відповідності до чинного закону володіє, користується та розпоряджається майном (спірною квартирою) на свій розсуд, є єдиним та зареєстрованим власником в державному реєстрі прав власності. Не встановлено, що на момент укладення спірного договору іпотеки та державної реєстрації іпотеки існував інший власник на об`єкт нерухомого майна (спірної квартири) або заборони, за наявності яких неможливо провести державну реєстрацію іпотеки. Усі документи, подані ТОВ «Перлина Нивок», були перевірені державним реєстратором на відповідність вимогам законодавства, встановлено відсутність обтяжень на нерухоме майно. Також стверджував, що позивачкою не надано докази того, що вона отримала право власності, у встановленому законодавством порядку, оскільки факт наявності свідоцтва про право власності не свідчить про реєстрацію права власності в реєстрі через бюро технічної інвентаризації. Від відповідачки [PERSON] відзив на позов на адресу суду не надходив, як і не були подані пояснення на позов від третіх осіб 1, 2. 15 лютого 2024р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 155-158 т.1), в якій сторона позивача зазначила, що згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Таким чином, саме факт придбання позивачкою зазначеної квартири обумовлює виникнення права власності на неї. Натомість, державна реєстрація прав власності за ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА» сама по собі не створює правових підстав для набуття права власності на квартиру останнім. Майнові права на спірну квартиру № 152 належать позивачці та не могли бути предметом цивільно-правових угод, укладених між КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ», а в подальшому - між ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА». Також, первинна реєстрація права власності на квартиру № 152 , включену оспорюваним договором до предмету іпотеки, проведена на підставі правочину, який не передбачав виникнення будь-яких прав ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА» на цю квартиру. Поданим відзивом не спростовується передача предмету іпотеки особою, яка не набула права власності та не мала повноваження на таку передачу, а тому договір іпотеки підлягає визнанню недійсним в цій частині, оскільки суперечить вимогам ст.ст. 317, 319, 321, 583 ЦК України. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача ТОВ «Перлина Нивок» на адресу суду не подавались. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 25 лютого 2025р. на адресу суду надійшли письмові пояснення сторони позивача (а.с. 3-7 т. 2), в яких сторона зазначала про необхідність тлумачити вимоги про скасування записів в реєстрі, як вимоги про: - скасування державної реєстрації (запис про іпотеку №50712626 від 21 червня 2023р.) права іпотеки [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та - скасування державної реєстрації обтяження № 50712509 від 21 червня 2023р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Перлина Нивок» проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві на позов, просив суд позов залишити без задоволення. Решта учасників процесу, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, в судове засідання своїх представників не направили, поважності причин неявки не повідомили. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність нез`явившихся сторін та третіх осіб 1, 2. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ТОВ «Перлина Нивок», розглянувши подані сторонами, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024р. по цивільній справі № 761/14373/23, яке набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117824742), позов [PERSON] до ТОВ «Перлина Нивок», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Литвин А.С., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., [PERSON] , про витребування майна - задоволено в повному обсязі. Витребувано від ТОВ «Перлина Нивок» на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2467528132200). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Під час розгляду цивільної справи №761/14373/23, суд дійшов висновку, що майнові права на спірну квартиру [ADDRESS] , належать позивачці та не могли бути предметом цивільно-правових угод, укладених між КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ», а в подальшому - між ТОВ «Під-ключ» та ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА». Станом на 26 квітня 2012р. до складу майнових КП «Житомирбудзамовник» спірна квартира належати не могла, оскільки ще 07 грудня 2009р. між ВАТ «АРТЕМ-БАНК», як управителем фонду фінансування будівництва та позивачкою було укладено договір відступлення майнових прав № 432, за яким Управитель уступив Довірителю майнові права на об`єкт інвестування, які Управитель набув відповідно до умов договору на організації спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А № 1 від 14 грудня 2007р. із КП «Житомирбудзамовник». Також, станом на день укладення Договору про заміну сторони у зобов`язанні від 26 квітня 2012р. між КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ», до предмету договору не могли входити майнові права, одержані на підставі укладених вже в період з липня 2012р. по грудень 2013р. договорів про відступлення прав вимог між ПАТ «Артем Банк» та ТОВ «Під-ключ», як про це зазначається у запереченнях відповідача. Також суд дійшов до висновку, під час розгляду цивільної справи № 761/14373/23, що первинна реєстрація права власності на спірну квартиру № 152 , включену оспорюваним договором до предмету іпотеки, проведена на підставі правочину, який не передбачав виникнення будь-яких прав ЗАТ «ІМЕНЕРОС СТАТИБА» на цю квартиру. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства в Україні віднесено принцип обов`язковості рішень суду. Згідно положень ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Принцип правової визначеності є одним з основних елементів верховенства права, тобто, рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Судом встановлено, що відповідно до пункту 1.1., абзацу 3 пункту 1.2. оспорюваного договору іпотеки, укладеного між відповідачами, ТОВ «Перлина Нивок» передало в складі предмету іпотеки: квартиру [ADDRESS] , як забезпечення виконання договору позики від 21 червня 2023р. за зобов`язаннями третьої особи 2. 21 червня 2023р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2467528132200), включеної до складу предмету іпотеки в договорі іпотеки. Згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції яка діяла на час спірних правовідносин, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 5 вищевказаного Закону передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація. Водночас, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Застава права на чужу річ здійснюється за згодою власника цієї речі, якщо для відчуження цього права відповідно до договору або закону потрібна згода власника. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже, оскільки передача обтяження майна є видом розпорядження, то лише власником майна воно могло бути передано в іпотеку. Як передбачено ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями ч. 3 цієї статті визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, якщо предмет іпотеки було передано в обтяження іпотекодержателю за договором іпотеки особою, у якої були відсутні повноваження щодо вчинення вказаних дій, то оспорюваний договір суперечить вимогам закону, що в розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Майнові права на квартиру [ADDRESS] належать виключно позивачці [PERSON] , як довірителю, що повністю виконала зобов`язання щодо оплати вартості квартири за договором про участь у фонді фінансування будівництва, при цьому право власності позивачки на спірне майно не припинялося. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, інші особи, окрім власника майна, не мали право передавати спірну квартиру в обтяження іпотекодержателю за договором іпотеки. Окрім цього, частини 2 та 3 ст. 13 ЦК України визначають, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019р. в справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19) вказано, що: «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина 3 ст. 13 ЦК України)». Встановлено, що оскаржуваний договір іпотеки було укладено відповідачами - 21 червня 2023р. та відповідно до його умов ТОВ «Перлина Нивок» забезпечило виконання третьою особою 2 зобов`язань за договором позики, саме квартирою [ADDRESS] . При цьому, 28 квітня 2023р. Шевченківським районним судом м. Києва було відкрито провадження по цивільній справі № 761/14373/23 про витребування цієї квартири з чужого незаконного володіння. Відповідач ТОВ «Перлина Нивок» був повідомлений про розгляд зазначеної справи, а тому його дії з передачі спірної квартири за договором іпотеки містять ознаки таких, що спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду по цивільній справі № 761/14373/23. Так, Верховний Суд в постанові від 05 січня 2024р., в справі № 761/40240/21 (провадження № 61-13013св23) зазначив, що: при вчиненні правочину всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається. Так, суд вважає, що укладення між відповідачами оспорюваного договору іпотеки (в частині оспорюваних пунктів) було здійснено з порушенням принципу добросовісності та із зловживанням правом, на порушення права власності позивачки на спірну квартиру. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога № 1, ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню, з метою захисту прав позивачки, слід визнати недійсним п.1.1, абзац 3 п.1.2. договору іпотеки, укладеного між відповідачами, в частині забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] за Договором позики від 21 червня 2023р. предметом іпотеки - квартирою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2467528132200). Щодо вимоги № 2 і вимоги № 3 позовної заяви (про скасування запису про іпотеку № 50712626 від 21 червня 2023р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] та про скасування запису про обтяження № 50712509 від 21 червня 2023р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо зазначеної вище квартири №152 ) суд зазначає наступне. Судом встановлено що позивачка [PERSON] на даний час, у зв`язку із виконанням рішення суду про витребування з чужого незаконного володіння (цивільна справа №761/14373/23), є володіючим власником спірної квартири, а наявні обтяження в реєстрах речових прав перешкоджають реалізації нею свого права власності. Тому, під час винесення рішення в даній справі слід врахувати відповідні норми ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону № 3103-IX від 03 травня 2023р., що визначають порядок внесення відомостей до Державного реєстру прав. Відповідно до частини 3 вищевказаної статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора. Абзацами другим та четвертим частини 3 цієї статті, у чинній редакції передбачено, зокрема, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Отже, державна реєстрація прав у таких випадках проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України. За змістом пункту 9 частини 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у чинній редакції, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У справі № 496/1059/18 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024р.) щодо аналогічних правовідносин, Верховний Суд зазначив, що якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено незаконною реєстрацією права іпотеки на його нерухоме майно за відповідачем, з яким він не перебував у зобов`язальних відносинах, державний реєстратор на підставі судового рішення про скасування державної реєстрації права іпотеки, яке набрало законної сили, проводить державну реєстрацію припинення права іпотеки відповідача, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїм нерухомим майном. При цьому в силу положень абзацу першого частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції, відомості про право іпотеки відповідача не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Натомість державний реєстратор вчиняє нову реєстраційну дію - внесення до Реєстру відомостей про припинення права іпотеки відповідача на підставі судового рішення (див. mutatis mutandis висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 132, 133 постанови від 21 грудня 2022р. у справі № 914/2350/18 (914/608/20)). Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Проте засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75. рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005р.). Водночас, ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Отже, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що зазвичай, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункти 5.5., 5.6. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018р. у справі № 925/1265/16). Інакше кажучи - це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (пункт 14. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019р. у справі №310/11024/15-ц). Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібну правову позицію сформульовано, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018р. у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018р. у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019р. у справі № 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019р. у справі №48/340, від 22 жовтня 2019р. у справі № 923/876/16. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020р. у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021р. у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021р. у справі № 910/2861/18. Таким чином, для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України), з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи. Судове рішення про задоволення такого позову, яке набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації відомостей про припинення незаконно зареєстрованого за відповідачем права іпотеки, що усуває для позивача перешкоди у здійсненні ним правоможності розпоряджатись своїм нерухомим майном. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства,

Outcome: partial