Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ГУ НП в Донецькій області та Першої Київської державної нотаріальної контори, в якій просив суд скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04.11.2004 Першою Київською державною нотаріальною конторою, за реєстраційним номером 1440443; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 04.11.2004 за № 1440443 про арешт квартири. Позовна заява обґрунтована наступним. 31.05.2025 із довідки державного нотаріуса Шістнадцятої Київської державно нотаріальної контори під час процедури оформлення спадщини,позивачеві стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] , яка належить йому на праві сумісної власності з його батьком [PERSON] було накладено арешт на підставі постанови б/н від 16.06.2000 Ворошиловським РУГУ МВС України в м. Донецьку Донецької області, про що 04.11.2004 Першою Київською державною нотаріальною конторою внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1440443.Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а батько [PERSON] - [INFO] . Обтяження у вигляді арешту майна створює позивачеві перешкоду для користування, володіння та оформлення спадщини від батька [PERSON] . Як зазначає позивач, позовних вимог до нього та його батька не пред`являлося, кримінальні справи не порушувалися, під слідством вони не перебували, а квартира не є спірною. Згідно листа Першої Київської державної нотаріальної контори від 11.06.2024, надати копії документів на підставі яких було внесено обтяження за 2000 рік не має можливості, у зв`язку з відсутністю документів та рекомендовано звернутися до обтяжувача. В листі від ГУ НП у Донецькій області від 13.08.2024 було поінформовано, що органи державної та місцевої влади та бюджетні установи припинили свою діяльність на тимчасово окупованих територіях, тому доступ до матеріалів кримінальних проваджень та інших документів, які перебувають у м. Донецьк, відсутні. Також було повідомлено, що кримінальні провадження у відношенні [PERSON] , 1974 р.н., відсутні. Підтвердити чи спростувати факт винесення постанови про арешт та підстав її винесення не представляється можливим. Відповідно до листа Слідчого управління ГУ НП в Донецькій області від 21.01.2025 повідомлено, що згідно даних інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ЄІС МВС та ІП «Кримінальне провадження» ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» інформація про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , 1941 р.н., та [PERSON] , 1941 р.н., відсутні. Підтвердити або спростувати факт участі у кримінальному процесі батьків позивача, а також винесення будь яких процесуальних рішень у їх відношенні Ворошиловським районним відділом Донецького міського управління ГУ МВС в Донецькій області не надається можливим у зв`язку із тимчасовою окупацією м. Донецька і неможливістю доступу до кримінальних проваджень/справ та інших облікових документів. З метою усунення перешкод в користуванні майном позивач 21.11.2024 звернувся з клопотанням про зняття арешту з майна до Дарницького районного суду м. Києва, яке було ухвалою слідчого судді повернуте без розгляду. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що арешт накладений на даний час безпідставно, що порушує його права та унеможливлює прийняти спадщину за батьком, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 14.03.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 10.04.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника ГУ НП в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що арешт на квартиру було накладено у 2000 році постановою Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУ МВС в Донецькій області (ураховуючи можливу технічну помилку виконавця), тобто співробітником територіального органу Міністерства внутрішніх справ України. Вказаний співробітник, не перебував у трудових відносинах із ГУ НП в Донецькій області станом на 2000 рік, оскільки ГУ НП в Донецькій області було утворено як юридичну особу 07.11.2015. ГУ НП в Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, але не є процесуальним суб`єктом кримінального права, що також вказує на відсутність повноважень ГУ НП щодо зняття накладеного арешту. Зазначив про неможливість перевірки дійсності та обґрунтованості накладення арешту у зв`язку з втратою доступу до матеріалів провадження внаслідок тимчасової окупації території, де вони могли зберігатися, а також про те, що накладені арешти підлягають скасуванню виключно у судовому порядку за клопотанням заінтересованої особи відповідно до вимог ст. 174 КПК України. 14.04.2025 від Першої Київської державної нотаріальної контори до суду надійшов лист, в якому зазначено, що нотаріус не може бути відповідачем або заінтересованою особою, а може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Просила розглядати справу без представника нотаріальної контори та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 16.08.1997 р. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , та її сину - позивачеві у справі 31.05.2024 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені відомості про обтяження: тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 1440443, зареєстрований 04.11.2004 16:01:20 за №1440443 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 11 підстава обтяження: постанова б/н, 16.06.2000, Ворошиловське РУ ГУ МВС України в Донецькій області, об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис; додаткові дані: архівний запис 2535058KIEV1, архівна дата:27.06.2000. Листом № 3463/01-16 від 11.06.2024 Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] проте, що відповідно до номенклатури справ Першої київської державної нотаріальної контори термін зберігання процесуальних документів на підставі яких були накладені (зняті) арешти (заборони) на майно включно до 2001 року складав три роки, тому надати копію документів (інформацію) на підставі яких було внесено обтяження за 2000 рік не має можливості, у зв`язку з відсутністю документів. Для вирішення питання рекомендовано звернутися до обтяжувача. На адвокатський запит від 09.07.2024, Головне управління національної поліції в Донецькій області надіслало лист від 13.08.2024 за вих. №84зі/20/02/2024, яким повідомило, що наразі доступ до матеріалів кримінальних проваджень та інших документів, які перебувають у м. Донецьк, відсутній. Згідно відомостей Інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» та Єдиного реєстру досудових розслідувань в провадженні слідчих підрозділів ГУ НП в Донецькій області кримінальні провадження у відношенні [PERSON] , [INFO] , відсутні. Підтвердити чи спростувати факт винесення вищезазначеної постанови та підстав винесення постанови б/н від 16.06.2000 Ворошиловським РУ ГУ МВС в м. Донецьк Донецької області не представляється можливим. Крім того, листом від 21.01.2025 за № 16аз/20/02-2025 Слідчим управлінням ГУ НП в Донецькій області повідомлено, що згідно даних інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ЄІС МВС та ІП «Кримінальне провадження» ІКС «Інформаційний портал Національної поліції України» інформація про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , 1941 р.н., та [PERSON] , 1941 р.н., відсутні. Підтвердити або спростувати факт участі у кримінальному процесі батьків позивача, а також винесення будь яких процесуальних рішень у їх відношенні Ворошиловським районним відділом Донецького міського управління ГУ МВС в Донецькій області не надається можливим у зв`язку із тимчасовою окупацією м. Донецька і неможливістю доступу до кримінальних проваджень/справ та інших облікових документів. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Встановлено, що арешт на належну на праві приватної власності позивачу квартиру було накладено постановою слідчого під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, справа про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №2-3392/11 (Постанова від 24.04.2019 року). У відповідності до пункту 21.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа №727/2878/19, провадження №14-516цс19) спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено у статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодних доказів, які б спростовували вимоги заявленого позову відповідач ГУ НП в Донецькій області не надав. Посилання представника відповідача на порушення встановленого процесуальним законом порядку вирішення питання щодо зняття арешту з майна відхиляються судом як без підставні. Так, згідно з частиною першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Разом з цим, в межах справи, що переглядається, арешт на спірне майно накладено не ухвалою слідчого судді, а постановою слідчого під час здійснення досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. За таких обставин вирішення спору про зняття арешту з майна підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що відповідає нормам чинного законодавства та практиці Верховного Суду. За таких обставин, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial