Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

у березні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить: розірвати Договір про участь у ФФБ від 12.11.2018 року № 87698, укладений між нею та АТ АКБ «АРКАДА», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гарант Капітал» і стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на її користь 957 732,22 грн сплачених за Договором про участь у ФФБ від 12.11.2018 року № 87698 та пеню в розмірі 46 574 523,37 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.11.2018 року між нею як довірителем і АТ АКБ «АРКАДА» як управителем укладено Договір про участь у ФФБ № 87698. Позивач зауважує, що виконала свої зобов`язання довірителя перед управителем ФФБ AT АКБ «АРКАДА» про що свідчить Свідоцтво про участь у ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» (Договір № 87698 від 12.11.2018 року) від 11.02.2019 року. Загальна вартість об`єкта інвестування становить 957 732,22 грн. Однак, у запланований строк об`єкт будівництва в експлуатацію не введено та позивачу не передано, тобто, забудовник порушив строки спорудження об`єкта будівництва. [PERSON] зазначає, що запланованою датою введення в експлуатацію об`єкта інвестування визначено серпень 2020 року, а передача під заселення - листопад 2020 року, однак у запланований строк об`єкт будівництва в експлуатацію не введено та їй під заселення не передано, тобто забудовник порушив строки спорудження об`єкта будівництва, а управитель допустив збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів. При цьому, рішенням Господарського суду м. Києва від 12.01.2021 року в справі № 910/14860/20 замінено управителя ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» з AT АКБ «АРКАДА» на відповідача ТОВ «ФК «Гарант Капітал». [PERSON] зазначає, що зі сторони управителя порушено її права, визначені п. 7 розділу «Права і обов`язки сторін» Договору № 87698 від 12.11.2018 року, оскільки не повідомлено про внесення змін до правил фонду, збільшення строків будівництва більш ніж на 90 днів і зміну місцезнаходження управителя. Крім того, доказів здійснення управителем заходів контролю, що передбачені положенням Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від 19.06.2003 року № 978-ІV (далі - Закон № 978-ІV), не надано. Також позивач вказує, що відповідно до положень ч. 4 ст. 18 Закону № 978-ІV вона має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати їй коштів у разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва і розірвання внаслідок цього договору на вимогу довірителя. При цьому, відповідач здійснює свої повноваження як управителя ФФБ виду А «Еврика» з 12.01.2021 року, тобто більше ніж чотири роки за які будівництво не закінчено, чим порушено строк спорудження об`єкта будівництва. Також [PERSON] зауважує, що оскільки відповідачем не виконано обов`язок письмово повідомити її про збільшення строків будівництва більш ніж на 90 днів, тому відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вона має право на стягнення пені за період з 01.09.2020 року по день подачі позовної заяви, розрахованої, виходячи із суми боргу 957 732,22 грн. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 20.03.2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 198-199). 16.04.2025 року суду від представника відповідача ТОВ «ФК «Гарант капітал» надійшов відзив на вказану позовну заяву, в якому Колеснікова Ю.Е. просить у позові відмовити, посилаючись на те, що відповідач не є забудовником і на нього не покладається обов`язок побудувати та ввести в експлуатацію житлові будинки в межах ФФБ «Еврика»; позивачем не доведено, що збільшення строків будівництва об`єкта інвестування та не передання його у власність сталися внаслідок дій чи бездіяльності відповідача; позивачу направлялося повідомлення про збільшення строків будівництва об`єкта будівництва; правила ФФБ виду А «Еврика» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» не змінювалися; позивач не зверталася до відповідача для оформлення відмови від участі у ФФБ; між забудовником і попереднім управителем запланованою датою введення об`єкта будівництва в експлуатацію визначено 31.12.2020 року та в цей момент управитель ФФБ AT АКБ «АРКАДА» став банкрутом, натомість зазначений позивачем строк - серпень 2020 року є запланованим строком будівництва складової частини об`єкта будівництва; відповідач як новий управитель ФФБ «Еврика» брав безпосередню активну участь у питаннях добудови, зокрема ЖК «Еврика» в межах укладеного меморандуму; на день підписання договору між управителем ТОВ «Гарант Капітал» і забудовником ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» запланована дата введення в експлуатацію будинку № 31 - грудень 2029 року, отже строки забудовником не порушено; відповідач як новий управитель ФФБ, починаючи із січня 2021 року, вживав усі можливі дії для того щоб мати можливість фінансувати продовження будівництва ЖК «Еврика», а також здійснював перевірку фінансового стану забудовника та контроль за дотриманням ним строків будівництва житлових будинків в межах ФФБ виду А «Еврика» і процесом відновлення проектної документації, однак отримав кошти лише в березні 2023 року, тому фінансувати продовження будівництва за відсутності коштів і проектної документації не міг; істотні порушення відповідачем умов договору про участь у ФФБ відсутні, оскільки відповідачем виконуються обов`язки, передбачені правилами ФФБ, договором про участь у ФФБ та Законом № 978-ІV; вимог про стягнення коштів з рахунку ФФБ не заявлено, що суперечить Закону № 978-ІV та призведе до безпідставного стягнення особистих коштів відповідача; щодо стягнення пені, то позивачем пропущений строк позовної давності за вимогами з 01.09.2020 року по 17.03.2024 року, а також неправильно розраховано суму пені, розмір якої за наведений період мав би становити 884 920,11 грн (т. 1, а.с. 207-250). Ухвалою суду від 24.04.2025 року підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 5, а.с. 210). В судовому засіданні представник позивача Маринушкін А.Г. позов підтримав, який просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Колеснікова Ю.Е. проти задоволення позову заперечила та просила відмовити в задоволенні позову. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.07.2015 року рішенням правління AT АКБ «АРКАДА» протокол № 42 затверджені Правила Фонду фінансування будівництва виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКАДА- БУДІВНИЦТВО» (т. 2, а.с. 7-16). 12.11.2018 pоку між [PERSON] як довірителем та AT АКБ «АРКАДА» як управителем Фонду фінансування будівництва виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» укладено Договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 87698 (т. 1 а.с. 47-55). За договором про участь у ФФБ довіритель [PERSON] на підставі повного визнання нею Правил фонду фінансування будівництва «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» надала свою згоду на участь у Фонді. За Договором довіритель приймає на себе зобов`язання виконувати Правила фонду та передати управителю в обсягах та на умовах цього Договору кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування визначеного у пункті 6 цього Договору. Відповідно до п. 6 укладеного між сторонами Договору про участь у ФФБ за довірителем закріплюється об`єкт - інвестування з такими характеристиками: однокімнатна квартира [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва - житловий будинок [ADDRESS] . Позивач повністю оплатила вартість об`єкта інвестування в сумі 957 732,22 грн згідно з квитанціями № 18 від 12.11.2018 року, № 14 від 06.12.2018 року та № 17 від 11.02.2019 року, про що на підставі п. п. 4, 18 Договору про участь у ФФБ № 87698 від 12.11.2018 року їй видано свідоцтво про участь у ФФБ № 296325 від 11.02.2019 року (т.1, а.с. 58, 60-62). Відповідно до п. 18 Договору про участь у ФФБ після 100 % інвестування довірителем закріпленого за ним об`єкта інвестування управитель передає довірителеві майнові права на цей об`єкт інвестування за договором про уступку майнових прав. 11.02.2019 року між AT АКБ «АРКАДА» та [PERSON] укладено Договір № 87698 про уступку майнових прав, відповідно до п. 1. якого банк уступає довірителю, а довіритель приймає від банку майнові права на визначений у п. 3. цього Договору об`єкт інвестування, закріплений за довірителем на підставі договору про участь у ФФБ. Під об`єктом будівництва сторони розуміють житлові будинки та об`єкти соціально-побутової сфери на [ADDRESS] , складова частина об`єкта будівництва житловий будинок [ADDRESS] . Об`єкт інвестування має такі характеристики: однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальна площа 51,97 кв. м, вартість об`єкта інвестування 957 732,22 грн (п.п. 3.1., 3.2. цього договору). За п. 10.3 Договору № 87698 від 12.11.2018 року оформлення операції відмови довірителя від участі у фонді здійснюється відповідно до умов пункту 31 цього договору. Пункт 31 цього ж Договору передбачає, що управитель відкріплює від довірителя закріплений за ним об`єкт інвестування у разі: 1) відмови довірителя від участі у фонді. Сума коштів, що підлягає виплаті довірителю, визначається відповідно до умов п. 33 цього договору. Довіритель може отримати з фонду кошти на умовах п. 37 цього договору. Також з`ясовано і сторонами не заперечується, що 25.08.2020 року рішенням Правління Національного банку України AT АКБ «АРКАДА» віднесено до категорії неплатоспроможних № 541-рш/БТ «Про віднесення АТ АКБ «АРКАДА» до категорії неплатоспроможних». 24.09.2020 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 601-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ АКБ «АРКАДА». Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 року в справі № 910/14860/20 замінено управителя Фонду фінансування будівництва виду А «ЕВРИКА» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО» з АТ АКБ «АРКАДА» на нового управителя ТОВ «ФК «Гарант Капітал». Відповідно до ч. 1 ст. 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача). Спеціальним законом, який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами є Закон № 978-IV. З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа, як управитель, створює ФФБ, управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (ст. ст. 5, 6, 7, 9 Закону № 978-IV). Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону № 978-IV правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ. Частиною 3 ст. 11 Закону № 978-IV встановлено, що для ФФБ виду А поточну ціну вимірної одиниці об`єкта будівництва, споживчі властивості об`єктів інвестування, коефіцієнти поверху та комфортності визначає забудовник, при цьому він приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об`єкта будівництва, та зобов`язаний своєчасно ввести його в експлуатацію незалежно від обсягу фінансування. Управитель - фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю». Довіритель - фізична або юридична особа, яка відповідно до Закону № 978-IV є договором управління майном, за якою довіритель передає банку в довірчу власність на підставі договору про участь у ФФБ та визнає і дотримується Правил Фонду фінансування будівництва виду А «Еврика» за програмою ТОВ «АРКАДА-БУДІВНИЦТВО». Договір про участь у ФФБ - договір, відповідно до якого одна сторона (довіритель) передає кошти в управління управителю ФФБ, а друга сторона (управитель ФФБ) зобов`язана закріпити за довірителем об`єкт інвестування, забезпечити державну реєстрацію за довірителем спеціального майнового права на об`єкт інвестування, здійснити інші дії, визначені цим Законом та Законом України «Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому». За ч. 2 ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 978-IV у разі порушення забудовником строків спорудження об`єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов`язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ. Довіритель не сплачує управителю винагороду за виплату йому коштів у разі, якщо довіритель відмовляється від участі у ФФБ з підстав, визначених цією частиною. Отже підстави для дострокового розірвання договору та виплати коштів довірителю за ч. 4 ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»: 1) у разі порушення забудовником строків спорудження будівництва; 2) у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених частиною першою статті 18 Закону (тобто контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором). Таким чином порушення забудовником строків спорудження будівництва є самостійною обставиною, за наявності якої довіритель у праві вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати коштів, які він вніс до Фонду фінансування будівництва. Як вбачається у п. 5 Договору № 87698 від 12.11.2018 року, запланована дата введення забудовником об`єкта будівництва в експлуатацію - серпень 2020 року. Згідно з Свідоцтвом про участь у Фонді фінансування будівництва № 296325 від 11.02.2019 року, запланованою датою введення в експлуатацію є серпень 2020 року, датою передачі під заселення - листопад 2020 року. Матеріали справи не містять доказів введення в експлуатацію об`єкта фінансування. При цьому, стороною відповідача не заперечувався факт того, що будівництво об`єкта інвестиції [PERSON] не закінчено, не введено в експлуатацію і не передано у право власності останньої станом на сьогодні. За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Як вбачається з матеріалів справи, невиконання відповідачем своїх зобов`язань у визначений договором строк є істотним порушенням договору, оскільки позивач позбавлена можливості отримати оплачену квартиру і відповідно до наданих пояснень сторін вказаний договір в найближчий час виконаний не буде (згоджена дата між управителем та забудовником грудень 2029 рік). Право особи на розірвання договору в судовому порядку на її вимогу в разі істотного порушення договору другою стороною безумовно встановлено ч. 2 ст. 651 ЦК України. Оскільки, сторонами не погоджений новий термін здачі вказаного об`єкта будівництва, термін введення об`єкта інвестування в експлуатацію прострочено вже на понад 58 місяців, тому вказаний договір повинен бути розірваний в судовому порядку, а сплачені кошти - повернуті довірителю. За викладених обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у частині розірвання договору і повернення коштів у розмірі 957 732,22 грн, сплачених позивачем за Договором про участь у Фонді фінансування будівництва № 87698 від 12.11.2018 року. Посилання відповідача на те, що прострочення запланованої дати введення в експлуатацію будинку не є тотожним порушенню забудовником строків спорудження, і строк спорудження - це запланована дата прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, який визначається не в договорі про участь у ФФБ, а в договорі між управителем та забудовником, якого не було надано позивачем на підтвердження позовних вимог, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки в Закону № 978-IV зазначено, що забудовник зобов`язаний виконати свої зобов`язання за договором щодо організації спорудження об`єктів будівництва та своєчасного введення їх в експлуатацію незалежно від обсягу замовлення на будівництво, підтвердженого управителем. Разом з тим, в ч. 1ст. 18 цього ж Закону визначено, що саме управитель здійснює контроль за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникненню ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до збільшення строків будівництва більш як на 90 днів порівняно із строками, зазначеними в договорі між управителем та забудовником станом на день його підписання. Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи відсутні докази введення об`єкта будівництва в експлуатацію в погоджений між сторонами термін - серпень 2020 року, при цьому із вказаним позовом до суду [PERSON] звернулася в березні 2025 року, посилаючись на те, що будинок у визначений строк не введено в експлуатацію, а відтак наявні правові підстави для розірвання договору та стягнення коштів з відповідача. Отже, що строки будівництва об`єкта інвестування фактично збільшено більш як на 90 днів внаслідок не виконання відповідачем, як управителем, контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань щодо строків будівництва. Таким чином, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що не погодження нового строку здачі об`єкта будівництва в експлуатацію не може бути підставою для розірвання договору та повернення коштів. Що ж стосується вимог [PERSON] про стягнення пені в розмірі 46 574 523,37 грн відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд зазначає наступне. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає наступні дефініції: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Таким чином, норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом. Як зазначив Конституційний Суд України в Рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Отже, позивач, у розумінні положень вищезазначеного Закону України «Про захист прав споживачі» має право на захист свого порушеного права шляхом стягнення неустойки відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3 % загальної вартості послуги. Пунктом 24 Договору № 87698 від 12.11.2018 року визначено, що довіритель сплачує винагороду управителю на визначені управителем рахунки за надання послуги здійснення управління коштами, переданими в управління, у розмірі 1,9% від суми таких коштів. В п. 27укладеного між сторонами Договору визначено, що довіритель вносить винагороду в такому порядку: Винагорода за здійснення управління коштами, переданими в управління. Довіритель доручає управителю передані в управління кошти в день внесення розподілити наступним чином: 1) частину коштів, яка складає 98,1% від суми коштів, переданих Довірителем в управління управителю, зарахувати фонду на інвестування будівництва закріпленого за довірителем об`єкта інвестування; 2) решту коштів, яка складає 1,9% від суми коштів, переданих довірителем в управління управителю, перерахувати в доходи управителя з призначенням платежу «Винагорода Управителю за надання послуг з управління активами (коштами фонду фінансування будівництва). Без ПДВ.» (п. 27.1. цього ж Договору). Згідно з п. 27.2. Договору винагорода за надання інших послуг, відповідно до п. 24 цього Договору: оплата винагороди за надання управителем послуг здійснюється до моменту фактичного надання управителем і послуг. Відповідно до п. 2.7.3. Договору № 87698 від 12.11.2018 року оплата винагороди за надання управителем послуг в межах діяльності з управління активами (коштами з фінансування будівництва) здійснюється без ПДВ. Управитель має право самостійно утримувати належну йому винагороду за оформлення операцій, передбачених цим договором за рахунок коштів, що підлягають виплати довірителю. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відповідно до умов Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 87698 від 12.11.2018 року за управління коштами сплачено управителю винагороду в розмірі 18 196,91 грн. Як вже вказувалося вище, відповідно до умов цього ж Договору термін здачі об`єкта будівництва під заселення був погоджений сторонами - листопад 2020 року. На момент вирішення цієї справи будинок [ADDRESS] , введено в експлуатацію не було та не здано під заселення. Отже, Фонд належним чином не виконав зобов`язань за Договором про участь у фонді фінансування будівництва №87698 від 12.11.2018 року, зокрема щодо контролю за дотриманням забудовником умов та зобов`язань за договором, що призвело до збільшення строків будівництва більше ніж на дев`яносто днів. Відповідач, як правонаступник Фонду, не надав доказів, які б могли свідчити про те, що він дбав про інтереси установника управління, вживав заходів впливу до забудовника з метою дотримання погоджених сторонами у договорі строків завершення будівництва, а також вживав заходів щодо вирішення конфлікту із споживачем. Послуги за договором № 87698 від 12.11.2018 року не можуть бути визнані такими, що були надані замовнику належним чином. Будівництво об`єкта фактично було зупинене. Метою створення ФФБ є отримання довірителями ФФБ у власність житла, і ця мета досягнута не була. Відомостей про завершення будівництва станом на сьогоднішній день відповідач не надав. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач несе відповідальність лише в межах суми отриманої винагороди за управління коштами. Відтак, суму пені необхідно обраховувати від розміру винагороди (18 196,91грн), яку отримав відповідач, як управитель грошовими коштами. Таким чином, розмір пені за пред`явлений позивачем період з 01.09.2020 року по 17.03.2025 року становить 884 915,73 грн (18 196,91х3%х1621). При цьому, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відповідно до якої позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За викладених обставин, розмір пені, право на отримання якої має позивач необхідно розраховувати за період із 17.03.2024 року по 17.03.2025 року, що становить 199 256,16 грн (18 196,91х3%х365). Разом з тим, суд вважає, що розмір пені в сумі 199 256,16 грн підлягає зменшенню. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (ст. 11 ЦПК України). Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду з метою дотримання балансу між інтересами боржника й кредитора зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Подібний висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 04.11.2015 року в справі №6-1120цс15 і Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 12.12.2018 року в справі №703/1181/16-ц, від 20.03.2019 року в справі №761/26293/16-ц. Як вже вказувалося вище, позивачем відповідно до умов Договору про участь у Фонді фінансування будівництва № 87698 від 12.11.2018 року за управління коштами було сплачено відповідачу винагороду в розмірі18 196,91 грн, однак взяті на себе зобов`язання відповідно до умов зазначеного договору Фонд належним чином не виконав. Визначаючи розмір пені за вказаним договором, суд враховує, що заявлена сума пені в розмірі 199 256,16 грн більш ніж в10 разів перевищує вартість винагороди управителя за договором, що є непропорційним і таким, що спрямоване на безпідставне збагачення, та в свою чергу впливає на інші негативні обтяжливі наслідки (зокрема невиконання інших зобов`язань) для відповідача, які можуть настати, враховуючи кількість інвесторів у будівництво, з якими ТОВ «ФК «Гарант Капітал» має подібні правовідносини. Із урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про наявність істотних обставин, які є підставою для зменшення пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, і визначення її у розмірі 20% від суми винагороди (18 196,91 грн), що становить 3 639,38 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на правову допомогу адвокатом Маринушкіним А.Г. подано: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/2025 від 07.02.2025 року (т. 1, а.с. 36-43 зворот), копію Додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/2025 від 07.02.2025 року (т. 1, а.с. 44-45), в якій вказано суму фіксованого гонорару в розмірі 83 400,00 грн і копію платіжної інструкції № @2PL136302 від 07.02.2025 року про проведення оплати на суму 83 400,00 грн, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 3609 від 20.10.2010 року (т. 1, а.с. 32), та ордер серії АА № 1542036 від 12.02.2025 року(т. 1, а.с. 31). У відзиві представником відповідача ТОВ «ФК «Гарант капітал» заявлено про зменшення витрат позивача на правову допомогу до 8 000,00 грн, де адвокат Колеснікова Ю.Е. вказує, що заявлена сума не відповідає критерію розумності та фінансового стану сторін. Беручи до уваги викладене, заперечення позивача щодо заявленої до стягнення суми на правничу допомогу адвоката, а також пп. 1.1.2. Додатку № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/2025 від 07.02.2025 року, оцінюючи витрати позивача із урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також час, який міг би витратити адвокат, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат, а також те, що адвокат прийняв участь в одному судовому засіданні, із заяв по суті справи підготував лише позовну заяву, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000,00 грн за рахунок відповідача. Зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді. Судом не встановлено обставин того, що така сума витрат на професійну правничу допомогу в суді не відповідає критеріям необхідності, обґрунтованості та розумності або ж вказані витрати завищені. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 9 613,72 грн пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial