Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] на користь особи або закладу, де перебуватиме дитина в розмірі 1/3 від заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] позбавлена батьківських прав заочним рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.07.2023. Сім`я [PERSON] стала проживати на території Червоненської селищної ради з жовтня 2023 року. Згодом, до служби в справах дітей надійшла скарга про те, що [PERSON] зі своєю співмешканкою та її братом зловживають спиртним і неналежно поводяться. У зв`язку з цим інспектором ювенальної превенції ВПД №1 Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини за результатами якого попереджено [PERSON] та [PERSON] про наслідки невиконання батьківських обов`язків. 30.01.2025 до служби в справах дітей надійшло повідомлення про спричинення [PERSON] своїй дитині тілесних ушкоджень після чого до житлового будинку відповідача здійснено оперативний виїзд селищного голови з начальником служби в справах дітей де було зафіксовано те, що відповідач та брат його співмешканки перебувають в стані алкогольного сп`яніння, а малолітня дитина [PERSON] в той час вже перебувала в міській лікарні. Тому, з метою захисту прав та інтересів дитини органом опіки та піклування прийнято рішення про відібрання у відповідача малолітньої доньки [PERSON] без позбавлення батьківських прав та повідомлено органи прокуратури про нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень дитині. Малолітню [PERSON] відібрано у батька [PERSON] та відповідно Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини у семиденний строк звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у відсутність представника та просила задовольнити позовні вимоги (а.с.75). Відповідач до суду не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність в якій зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення. Відзив на позовну заяву не подавав. (а.с.65). Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вищевказані особи скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.02.2025 було залишено позовну заяву без руху та надано строк на усунення недоліків десять днів. 12.03.2025 позивачем направлено заяву на усунення недоліків. Ухвалою Андрушівського районного суду від 13.03.2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання по справі, про що повідомлено учасників по справі. 24.04.2025 ухвалою суду було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 24.06.2025 учасники по справі не з`явилися. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний запис у свідоцтві про народження дитини, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] від 21.08.2020 ( а.с.19). Відповідпо довідки № 130 від 06.02.2025 виданої виконкомом Червоненської селищної ради на жителя [PERSON] [INFO] , останній проживає з донькою та співмешканкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Місце працевлаштування не відоме та зловживає алкогольними напоями, характеризується негативно (а.с.11,23,27). З копії заочного рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.07.2023 вбачається, матір [PERSON] позбавлено батьківських стосовно малолітньої доньки [PERSON] ( а.с.12-18). Листом Відділу поліцейської діяльності № 1 Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області вбачається повідомлення начальника Служби в справах дітей Червоненської селищної ради Савчук О. про спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] малолітній доньці [PERSON] (а.с.20). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 01.11.2024 за адресою: [ADDRESS] встановлено, що будинок належить [PERSON] , будинок забезпечений комунальними зручностями, санітарний стан будинку задовільний, продуктів харчування достатня кількість. Діти мають окремі місця для сну та відпочинку, забезпечені сезонним одягом та взуттям. Висновок по факту обстеження: житлово-побутові умови задовільні та проведено інформаційно профілактичні заходи щодо виконання батьківських обов`язків (а.с.22). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 30.01.2025 за адресою: [ADDRESS] встановлено, що будинок належить [PERSON] (батьку дитини), до будинку членів комісії не допустив брат співмешканки [PERSON] [PERSON] , який мешкає в будинку разом з [PERSON] . Від [PERSON] чути характерний запах алкоголю, порушення мови та хитка хода. Виїзд членів комісії вчинено після отримання інформації про вчинення [PERSON] фізичного насильства стосовно своєї доньки [PERSON] , яка на момент візиту комісії перебувала в Андрушівській міській лікарні. Висновок по факту обстеження: вирішено повідомити виконавчий комітет про жорстоке поводження з дитиною для прийняття рішень згідно законодавства (а.с.21). Згідно листа дізнавача СД Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області вбачається, що відкрито кримінальне провадження стосовно [PERSON] про вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 24). З копії лікарського висновку консиліуму лікарів від 30.01.2025 вбачається наявність множинних забоїв голови, тулуба та кінцівок у малолітньої [PERSON] (а.с.25). Висновком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Червоненької селищної ради від 31.01.2025 вирішено за доцільне відібрати у [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав (а.с.8,9). Згідно наказу від 04.02.2025 про тимчасове влаштування малолітньої дитини, яка залишилась без батьківського піклування на період вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається влаштування дитини до прийомної сім`ї строком на 6 місяців (а.с.26). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні даної справи, суд враховує також і практику ЄСПЛ, зокрема у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 року, вказано на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Висновки суду Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги визнання відповідачем позовних вимог, висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки,\~позовна заява\~підлягає задоволенню\~у повному\~обсязі,\~а позивач\~відповідно до\~п.\~7\~ч.\~1\~ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір»\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~тому,\~з відповідача\~на користь\~держави слід\~стягнути витрати\~на оплату\~судового збору\~ за\~кожну з\~двох позовних\~вимог,\~як за\~вимог немайнового\~характеру в\~розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 2422 грн. 40 коп. (3028 грн. х 0,4) х 2), слід стягнути вказані витрати відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved