Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», через свого представника звернулося до Андрушівського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4610951 від 13.08.2021 р. в сумі 22825,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 13.08.2021 за власного волевиявлення в особистому кабінеті на офіційному сайті ТОВ «МІЛОАН» відповідачка подала заявку на отримання кредиту № 4610951. Електронний підпис накладено відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Таким чином, між відповідачкою та ТОВ «МІЛОАН» укладено кредитний договір № 4610951 від 13.08.2021 та на підставі платіж 5000,00 грн. ТОВ «МІЛОАН» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти у користування. Відповідачка не виконала належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, утворилась заборгованість. 11.11.2021 року згідно умов Договору відступлення права вимоги № 12Т ТОВ «МІЛОАН» відступив право вимоги за кредитним договором №4610951 від 13.08.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача. Таким чином, згідно договору відступлення права вимоги № 12Т, заборгованість відповідачки перед ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить: 22 825,00 з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 5 000,00 грн.; - заборгованість за відсотками становить 16\~875,00 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 950,00 грн. Не зважаючи на це, відповідачка не виконує свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором року, що зумовило звернення до суду. Тому, позивач просить стягнути заборгованість та судові витрати з відповідачки на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Позивач до суду не забезпечував свого представника, направив клопотання про розгляд справи у його відсутність підтримавши позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка та її представник до суду не з`явилися, представник направила заяву в якій просила проводити розгляд справи у їх відсутність, та просила позовні вимоги задовольнити частково з підстав зазначених у відзиві. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників (а.с. 60). 02.03.2025 через електронний суд надійшов відзив від представника відповідачки, згідно якого просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме в частині суми заборгованості за тілом кредиту 5000,00 грн., заборгованості за відсотками 1875,00 грн. та комісії 950,00 грн. Та в решті позовних вимог просить відмовити. Щодо судових витрат просила задовольнити пропорційно задоволених вимог. Посилалася на те, що строк кредитування всього 15 днів і в межах цього строку, відповідачка визнає нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Все інше нарахування є після закінчення строку кредитування, а щодо продовження договору позивачем не надано доказів того, що позичальник к звернулася через особистий кабінет за пролонгацією. Крім того, зазначила, що відсутнє підтвердження належності карткового рахунку, на який перераховано кредитні кошти, саме відповідачці. 05.03.2025 через електронний суду позивачем подано відповідь на відзив згідно якої представник зазначив, що доводи представника відповідача є необґрунтованими та спростовуються доданими до матеріалів позовної заяви доказами. Разом з цим, представником позивача було подано клопотання про витребування доказів належності карткового рахунку відповідачу та інформацію про рух коштів. 05.03.2025 Ухвалою Андрушівського районного суду було задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи з метою витребування доказів. 12.06.2025 до суду надійшла відповідь з АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» згідно ухвали суду. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі надсилалась на адресу відповідачки за місцем її реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Вищевказані особи скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.08.2021 року відповідачка подала заявку на отримання кредиту № 4610951 і шляхом внесення одноразового цифрового ідентифікатора підписала такий договір. Тому, між ТОВ «ФК «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4610951 від 13.08.2021, згідно якого сума кредиту, первинний строк кредиту, а також розмір процентної ставки визначаються у відповідних Спеціальних умовах (п.п. 1.5. пункту 1 «Предмет договору») (а.с. 35-40). Відповідно до п.1.2. сума кредиту становить 5000,00 грн. Пунктом 1.3., 1.4. зазначено строк кредиту 15 днів з кінцевою датою: 28.08.2021. Згідно п.1.5.1. передбачена комісія за надання кредиту 19% відсотків від суми кредиту, що становить 950 грн. Пунктом 1.5.2. договору передбачені проценти за користування кредитними коштами, які нараховуються за ставкою 2,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредиту. Пунктом 1.6. стандартна ставка за користування кредитом 5,0% від фактичного залишку кредиту. У відповідності до п. 2.2.3. проценти нараховуються за стандартною ставкою, що визначені договором, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків,коли за умовами визначена ставка протягом первісного строку кредитування , що запропонована позичальнику і є меншою за стандартну ставку. Таким чином, 13.08.2021 між ТОВ «ФК «МІЛОАН» та відповідачкою укладено договір № 4610951 про споживчий кредит, який підписано відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. 13.08.2021 на банківську картку відповідачки [PERSON] було перераховано 5 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 53634597 та Витягом з інформаційного листа АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» щодо підтвердження зарахування коштів, відповідачці на картковий рахунок № [NUMBER] було надано кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн. (а.с.42;126-128) . Як вбачається з наданої суду виписки по картковому рахунку, відповідачка отримала безготівкове зарахування кредитних коштів в сумі 5\~000,00 грн. 11.11.2021 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено Договір відступлення права вимоги № 12Т, відповідно до умов якого, ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняв права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимог (а.с. 16-31). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та який підписано представником ТОВ «ФК «МІЛОАН» заборгованість відповідачки за кредитним договором №4610951 від 13.08.2021 року становить 22 825,0 грн. (а.с. 14). 27.09.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» направило на поштову адресу відповідачки [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості за договором №4610951 від 13.08.2021 року у розмірі 22\~825,00 грн. (а.с.44) для належного виконання відповідачкою взятих на себе кредитних зобов`язань. Частиною 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Законом України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 2.3. договору передбачено пролонгацію строку кредитування. Продовження, вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1.). Пунктом п. 2.3.1.2. договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користування кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Тобто, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 28.08.2021, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та який підписано представником ТОВ «ФК «МІЛОАН» заборгованість відповідачки за кредитним договором №4610951 від 13.08.2021 становить 22 825,0 грн. (а.с. 14), з яких заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн, заборгованість за відсотками за період з 14.08.2021 по 27.10.2021 (15 днів строку надання кредиту + 60 днів пролонгації) - 16875,00 грн, заборгованість за комісією по наданню кредиту - 950,00 грн. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Положенням ст. 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, згідно наданих суду доказів - документів вбачається, що після укладення кредитного договору відповідачка отримала кредитні кошти, проте допустила прострочення погашення заборгованості в строк визначений договорами, графіком платежів, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а отже відповідачка повністю зобов`язання по погашенню боргу не виконала, у зв`язку з чим позивач відповідно до ст. ст. 1048, 1049, 1050 ЦК України має право вимагати стягнення заборгованості за договором в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. (а.с.8), а також здійснено витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: - договір №42649746\~про надання\~правової допомоги\~від 01.11.2024\~року (а.с.\~32-34);\~-\~акт про\~підтвердження факту\~надання правничої\~(правової)\~допомоги адвокатом\~(виконання\~робіт,\~надання послуг)\~від 30.12.2024\~року на\~суму 6\~000,000\~грн.\~(а.с.\~10);\~-\~детальний опис\~робіт (наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом\~І.\~Стародуб,\~необхідних для\~надання правничої\~(правової)\~допомоги за\~позовом ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»\~щодо стягнення\~кредитної заборгованості\~(а.с.\~15).Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved