Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

У квітні 2025 року до суду надійшла зазначена вище позовна заява, в якій згідно уточнених вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що 09.10.1999 року відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №620, зареєстрував шлюб між сторонами. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який з грудня 2024 року мешкає з позивачем. Відповідачка [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні сина, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, коштів на утримання сина не сплачує, а також надала згоду на позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з тим, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а також відповідач свідомо ухиляється від батьківських обов`язків по вихованню дитини, позивач звернувся до суду із позовом. Позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, надала нотаріально-засвідчену заяву про визнання позовної вимоги стосовно позбавлення батьківських прав, просила розглядати справу за її відсутності, вимогу про розірвання шлюбу визнала. Представник третьої особи надав висновок, згідно якого органу опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.10.1999 року відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №620, зареєстрував шлюб між сторонами, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Також позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно заяви, засвідченої приватним нотаріусом А.В. Ізюмською та зереєстрованої в реєстрі за №81, відповідачка надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно довідці про реєстрацію та склад сім`ї від 22.01.2025 року позивач разом з сином зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка зареєстрована та проживає за іншою адресою - [ADDRESS] . Згідно довідки від 05.02.2025 року, виданої Ліцеєм №12 Павлоградської міської ради, позивач приймає участь в вихованні сина [PERSON] , учня 9-А класу, відвідує батьківські збори, постійно тримає зв`язок з класним керівником. Відповідно довідки №7 від 30.01.2025 року, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда Павлоградської міської ради №1, з приводу захворювань, профілактичних оглядів та вакцинації на прийом до лікаря дитина приходить в супроводі батька. В судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування був опитаний неповнолітній [PERSON] , який пояснив, що проживає разом з батьком, мати не проживає з ними майже рік, не цікавиться його життям, не допомагає матеріально, на день народження його не привітала, а також не заперечував проти позбавлення батьківських прав матері оскільки остання усунулась від його виховання. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування вбачається, що підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] не достатньо, оскільки відсутній матеріал, який підтверджує злісне невиконання матір`ю батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом реагування. В свою чергу суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування виходячи з того, що останній недостатньо мотивований. Так, органом опіки та піклування не прийнто до уваги, що мати дитини тривалий час не приймає жодної участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не приймає участі у житті дитини. Сам факт надання нотаріальної згоди відповідача про позбавлення батьківських прав не є підставою для задоволення позову, але у системному аналізі разом з іншими доказами по справі, показами дитини, свідчить про тривале ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків та про тверду позицію щодо участі у вихованні дитини. Відповідачкою не надано суду жодних заяв, клопотань, відзиву чи будь-яких доказів на підтвердження того, що вона має намір налагодити спілкування з дитиною чи має бажання приймати участь у вихованні дитини. Також нею не надано жодних доказів або пояснень щодо того, що їй чиняться будь-які перешкоди. Пассивна поведінка відповідачки та надання нею заяви про визнання позову свідчить про небажання в подальшому приймати участь у вихованні дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved