Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просив встановити, що свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі розпорядження органу приватизації від 29.01.2003 року № 165884, яке посвідчує, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Заява обґрунтована тим, що на підставі свідоцтва про право власності на правах спільної часткової власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Проте, при видачі свідоцтва про право власності, в ньому була допущена помилка, а саме у прізвище та вказано некоректно « [PERSON] ». Внести зміни у правовстановлюючі документи не представляється за можливе. В зв`язку з чим, заявник змушений звертатись до суду з метою встановлення факту належності документу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2025 року було відкрито провадження по цивільній справі у порядку окремого провадження з викликом сторін. 17 червня 2025 року від заявника [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В судове засідання інші сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали заяви, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 29 січня 2003 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради видано згідно з розпорядженням (наказом) органу приватизації від 29.01.2003 року, свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 29.01.2003 року, яким посвідчено, що квартира за адресою [ADDRESS] дійсно належить на правах спільної часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. В свідоцтві про право власності на житло прізвище заявника вказано « [PERSON] », а відповідно до даних паспорта громадянина України № [NUMBER] , що виданий органом 5115 від 12.03.2021 року, витягу з реєстру територіальної громади від 27.02.2025 року прізвище заявника вказано « [PERSON] ». Разом з тим, до матеріалів заяви додано копію паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області від 19.11.1999 року, де прізвище заявника вказано « [PERSON] ». Попри це, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, за підписом начальника відділу Анатолія Вінцевського, видано довідку щодо правопису прізвища в паспорті гр. [PERSON] , згідно з якою громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Одеси був документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] , та 12.03.2021 року у зв`язку з виявленням помилки в інформації внесеній до паспорта, був документований паспортом громадянина України № [NUMBER] . Тому, громадянин [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Заявник звернувся до Комунального підприємства «Міське агентство приватизації житла» з приводу внесення змін до свідоцтва. 05 лютого 2025 року Комунальним підприємством «Міське агентство приватизації житла» заявнику надано відповідь за якою внести зміни у правовстановлюючі документи не є можливим. Таким чином, встановлена відмінність в написанні прізвища заявника, в паспорті та свідоцтві, інших документах, призводить до неможливості розпорядитись майном. Отже, суд вважає, що виявлена помилка в написанні прізвища в свідоцтві про право власності на житло є технічною, через переклад на українську мови. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~315\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи про\~встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої , зазначені в документі, не збігаються з ім`ям , по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки у прізвищі, імені по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявнику подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація , яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, в судовому засіданні встановлена належність заявнику свідоцтва про право власності на житло від 29.01.2003року № [NUMBER] . Встановлення факту належності документу необхідно заявнику з метою забезпечення можливості подальшої реалізації права на майно. Суд вважає, що встановлення юридичного факту, про яке просить заявник, знайшло повне підтвердження в судовому засіданні, і його об`єктивність та обґрунтованість не викликає сумніву. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved