Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 27.09.2017 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 08.11.2012 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків. Позивач вказував, що відповідачем зобов`язання за договором не виконувалися, станом на 31.08.2017 заборгованість складає 30917,09 грн, з яких: 244 грн заборгованість за кредитом; 24324,66 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4400 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн та 1448,43 грн суми штрафів. В поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.11.2012 у розмірі 30917,09 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.09.2017 позовна заява АТ «Приватбанк» прийнята до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2017 позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.05.2025 за заявою відповідача заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2017 скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звертався до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розрахунок заборгованості, також просила застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 28.11.2012 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачу надано кредит у розмірі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжку картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула. З заборгованість відповідача станом на 31.08.2017 згідно наданого до суду позивачем розрахунку за тілом кредиту складає 244 грн. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 244 грн. є обґрунтованими. При вирішенні питання про стягнення відсотків, комісії та штрафів за договором суд виходить з такого. У заяві позичальника № б/н від 28.11.2012 (а.с.6) відсутні конкретні домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Таким чином в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, з яких би вбачалось, що даним кредитним договором передбачено сплату штрафних санкцій за порушення строку повернення одержаних коштів, сам строк, до якого мають бути повернуті такі кошти. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за відсотками, комісією та штрафами є безпідставними. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як встановлено судом, відповідно до кредитного договору №б/н від 28.11.2012 кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки. Грошові кошти відповідачем на умовах кредиту отримано відповідно до наданого розрахунку отримано останній раз в грудні 2013 року та заборгованість погашалася останній раз в березні 2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом 27.09.2017, тобто, з пропуском трирічного строку позовної давності. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За таких обставин, враховуючи наявність клопотання відповідача, в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту слід відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed