Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав до відповідачки [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка [PERSON] являється матір`ю малолітньої [PERSON] [INFO] . Відповідно до заочного рішення Вижницького районного суду від 26.07.2023 [PERSON] [INFO] , відібрано у матері [PERSON] [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Рішенням виконавчого комітету Вижницької міської ради від 06.09.2023 року [PERSON] [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до рішення Вашківецької міської ради від 11.10.2023 року, [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Вказує, що відповідачка фактично самоусунулася від догляду та виховання дитини, протягом тривалого часу не спілкується з дитиною та не відвідує її, така поведінка свідчить про свідоме її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенні до малолітньої доньки. З часу відібрання дочки, відповідачка так і не усвідомила своєї поведінки, донькою не цікавилась та не зверталась до служби у справах дітей про повернення їй дитини. Продовжує вести аморальний спосіб життя. Зважаючи на вищевикладене просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 15.04.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.05.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Копія ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками надсилалась відповідачці на адресу її місця реєстрації, проте повернулись до суду без вручення адресату, з відміткою " за закінченням терміну зберігання" Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №721/323/25 [PERSON] (а.с. 50). Таким чином, відповідачка вважається належним чином повідомленою про місце, дату і час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив та будь-які заперечення проти позову до суду не подала. Ураховуючи те, що відповідачка у судове засідання не з`явилася, з урахуванням думки представника позивача, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, розгляд даної справи вирішено проводити в заочному порядку. У судових засіданнях 05.06.2025, 19.06.2025 представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. У судове засідання 26.06.2025 представник позивача не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 26.08.2023 вбачається, що у актовому записі про народження [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до заочного рішення Вижницького районного суду від 26.07.2023, малолітню [PERSON] [INFO] , відібрано у матері [PERSON] [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, дитину передано Органу опіки та піклування Вижницької міської ради. З [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки (а.с.11-12). Згідно Рішення виконавчого комітету Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області № 152 від 06.09.2023 року, [PERSON] , яка тимчасово перебуває у прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] , що проживають у с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.13). Відповідно до рішення виконавчого комітету Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 11.10.2023, малолітню [PERSON] позбавлену батьківського піклування 11.10.2023 року влаштовано на виховання та спільне проживання у прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] , яка тимчасово проживала у їх сім`ї. Прийомним батькам доведено до відома про їхні права та обов`язки щодо малолітньої (а.с.14). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов прийомної сім`ї [PERSON] від 11.10.2024, що проживають за адресою с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, малолітня [PERSON] забезпечена всім необхідним для нормального життя та розвитку. [PERSON] повністю усунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я [PERSON] , її вихованням, розвитком та матеріально не утримує. З пояснень прийомних батьків убачається, що рідна мати [PERSON] жодного разу не телефонувала, не приїжджала до дитини та матеріально не утримувала її (а.с.15). Як вбачається із висновку "Про стан утримання, навчання та виховання дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON] яка виховується у прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] за 2024 рік", складеного службою у справах дітей Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, у прийомній сім`ї перебуває троє дітей. [PERSON] [INFO] - весела, гарно спілкується з іншими вихованцями, любить прийомну маму, дітей виховують в гармонійному середовищі, права дітей не порушуються, їм створені хороші умови для проживання, виховання та розвитку (а.с. 16). З довідки служби у справах дітей Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 17.03.2025 року убачається, що за період перебування [PERSON] у прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] , рідна мати не зверталась до служби у справах дітей чи прийомних батьків з метою отримання інформації про доньку. Мати дитини не цікавиться здоров`ям, рівнем розвитку, вихованням та навчанням [PERSON] , не допомагає матеріально, не відвідує її за місцем проживання в с. Замостя Вижницького району Чернівецької області ( а.с. 17 ). Службою у справах дітей Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області 03.09.2024 року, [PERSON] надіслано листа з рекомендаціями щодо можливості повернення їй малолітньої доньки [PERSON] , проте зворотної відповіді не отримано (а.с.18 ). Відповідно до характеристики виданої Вижницькою міською радою Вижницького району Чернівецької області від 25.02.2025 року №3-164, [PERSON] [INFO] , проживає в найманій квартирі в [ADDRESS] , разом із матір`ю, без реєстрації. Не працює, часто буває у нетверезому стані. За період проживання разом з дочкою [PERSON] , безвідповідально ставилась до виконання батьківських обов`язків, на зауваження, попередження, рекомендації не реагувала. До старостату не зверталась з метою повернення їй дитини. Участі у громадському житті села не приймала (а.с.19). З інформаційної довідки Вижницького РВП НПУ в Чернівецькій області від 25.10.2024 року №12450 вбачається, що жителька с. Іспас Вижницького району Чернівецької області [PERSON] [INFO] , неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності (а.с.20). З висновку органу опіки та піклування Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області № 02-16/421 від 21.03.2025 вбачається, відповідно до протокольного рішення Комісії з питань захисту прав дитини Вижницької міської ради від 20.03.2025 р. №03, виключно в найкращих інтересах дитини, орган опіки та піклування Вижницької міської ради дійшов до висновку за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , яка проживає без реєстрації в [ADDRESS] , по відношенні до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2025 року , таке відкрито за № 78383335 на підставі виконавчого листа № 713/1559/23 від 26.07.2023 виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь її доньки [PERSON] [INFO] аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого законом на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с.60). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 17.06.2025 року у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 36048,38 грн. (а.с.61) Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] [INFO] є матір`ю [PERSON] [INFO] . Малолітню [PERSON] [INFO] на підставі рішення суду відібрано від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав. Дитина тимчасово перебуває у прийомній сім`ї [PERSON] та [PERSON] у с. Замостя Вижницького району Чернівецької області. На підставі рішення виконавчого комітету Вижницької міської ради їй надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Службою у справах дітей Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області 03.09.2024 року відповідачці [PERSON] було надіслано листа з рекомендаціями щодо можливості повернення їй малолітньої доньки [PERSON] , однак не виявила такого бажання, не цікавиться життям доньки та самоусунулася від її виховання та утримання. Отже мати добровільно пішла з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не цікавиться її життям, і це відбувається протягом тривалого часу. Тривала розлука стала наслідком розриву психоемоційних зв`язків між матір`ю та донькою. Дитина, враховуючи її вік, за час відсутності у її житті матері, адаптувалася у прийомній сім`ї, почувається комфортно у ній. В матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] , яка проживає без реєстрації в [ADDRESS] у відношенні до малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Суд позбавлений можливості з`ясувати думку відповідачки, оскільки така в судове засідання не з`явився. За таких обставин у рішеннях про позбавлення батьківських прав, суд повинен виходити із забезпечення найкращих інтересів дітей, що повинно мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Суд звертає увагу, що зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Аналізуючи наведені факти та обставини, суд приходить до переконання, що [PERSON] усунулася від виховання своєї малолітньої доньки та виконання своїх обов`язків. Не цікавиться долею дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, є достовірними та такими, що не викликають у суду сумніву, а отже, відповідачкою порушено право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" і яке підлягає захисту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України шляхом позбавлення її, як матері, батьківських прав відносно малолітньої дочки, оскільки вона ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо її виховання, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дитини. Одночасно суд роз`яснює відповідачці її право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України. На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved