Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

29 серпня 2024 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором №2001031825001 від 08 травня 2018 року. В обґрунтування своїх позовних вимог, зазначає, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] 08.05.2018 на підставі кредитного договору № 2001031825001 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10000 грн, який пізніше було збільшено до 25500 грн. Відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування, зокрема, строк кредитування\~12 місяців, зі спливом яких строк продовжується на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін та процентна ставка, яка становить 58% річних. Відповідач свої вимоги за договором не виконала та кредит не погасила. У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договором відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 55058,71 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 20794,36 грн; заборгованості за процентами 34264,35 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. 17.03.2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача безпідставні. Також [PERSON] вказала, що вона не пропустила строк на подання відзиву, оскільки вона перебувала на лікуванні у медичному закладі, а потім була на лікарняному у зв`язку із складним оперуванням. Окрім цього, у відзиві вказано, що 04 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Бригідою В. О. було винесено виконавчий напис №32287 про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Вказаний виконавчий напис було скасовано рішенням суду від 06 травня 2024 року. Однак за період перебування вказаного виконавчого напису на виконанні, з неї безпідставно вираховувалися кошти на користь позивача, але незважаючи на це до неї щодня надходили дзвінки від позивача з вимогою погасити заборгованість. У зв`язку з діями позивача вона зверталася до правоохоронних органів. Вважає, що неправомірні дії позивача призвели до погіршення її здоров`я. Вважає, що позивач приховує повне погашення нею заборгованості та вважає, що до заявлених вимог потрібно застосувати строки позовної давності. 16.05.2025 року від представника позивача Кущ Я.В. надійшла відповідь на відзив, в якій заперечувала проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовані тим, що заява про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 08.05.2018 року та паспорт споживчого кредиту від 08.05.2018 року підписані відповідачем. У заяві, яка підписана відповідачем передбачено, що клієнт, підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розміщена на сайті: pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процес обслуговування; відповідач ознайомлена із ДКБО та цілком згодна з ним; всі умови ДКБО відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Згодом кредитний ліміт збільшувався, про що було повідомлено відповідача. Протягом дії кредитного договору відповідач не надавала заперечень, що не погоджується з розміром збільшеного кредитного ліміту, навпаки, активно користувалася карткою після збільшення розміру кредитного ліміту, що підтверджується випискою з особового рахунку. На підставі викладеного просить позов задовольнити. Окрім цього, представник позивача Кущ Я.В. просила продовжити строк на подання відповіді на відзив у зв`язку з реорганізацією позивача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання 25 червня 2025 року не з`явилися, від представника відповідача Лагутіна В. Л. надійшла заява в якій він просив слухати справу без його та відповідача участі. Позовні вимоги визнав частково, зокрема в частині стягнення тіла кредиту в сумі 20794,36 грн. При цьому, не визнає вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки відповідачу не було надано і вона не була ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на офіційному сайті. Вважає, що позовні вимоги недоведені. Окрім цього відповідь на відзив була подана з порушенням встановлених строків та не була надіслана відповідачу. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 08 травня 2018 року відповідач [PERSON] підписала заяву № 2001031825001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі\~ДКБО), та своїм підписом підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на сайті банку, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО. Також у заяві [PERSON] просила відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні та надати кредитну картку. За умовами договору АТ «ПУМБ» відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн. Відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування, зокрема, строк кредитування\~12 місяців, зі спливом яких строк продовжується на той самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін та процентна ставка по кредиту, яка становить 58% річних (а.с.7). 08 травня 2018 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 10000,00 грн, який пізніше був збільшений до 25500,00 грн (а.с. 25). Факт користування відповідачем кредитними коштами, у тому числі коштами за збільшеним кредитним лімітом, підтверджується випискою з її особового рахунку (а.с. 28-36). Відповідач користувалась кредитними коштами, знімала з кредитного рахунку кошти для власних потреб, періодично сплачувала кошти в рахунок повернення використаного кредитного ліміту, але свої зобов`язання за вказаним договором у повному обсязі не виконала, внаслідок чого станом на 01 липня 2024 року заборгованість за кредитним договором № 2001031825001 від 08 травня 2018 року становить 55058,71\~грн,\~яка складається\~із:\~заборгованості за\~кредитом \~20794,36\~грн;\~заборгованості за\~процентами \~34264,35\~грн (а.с. 25-27). Банком було направлено відповідачу письмову вимогу (повідомлення) від 02 липня 2024 року про наявність заборгованості та необхідність її сплати, попереджено про наслідки невиконання цієї вимоги (а.с. 22-24). Відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями частини першої\~статті 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частиною першою\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга\~статті 640 ЦК України). У відповідності до частини першої\~статті 1066 ЦК України\~за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до частини першої, другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень\~статті 1046 цього Кодексу\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями частини другої\~статті 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами\~статті 204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів спростування відповідачем презумпції правомірності спірного договору, який є укладеним з дотриманням вимог статей 634, 638, 640, 1054, 1055\~ЦК України та породжує відповідні права та обов`язки сторін, зокрема, права позичальника на одержання кредитних коштів у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відповідно обов`язку повернути використаний кредит та сплатити проценти на умовах, встановлених Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) у редакції, затвердженій рішенням правління ПАТ «ПУМБ» (протокол № 694 від 06.03.2018), що діяла з 06 квітня 2018 року. В Заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 08 травня 2018 року, яка містить підпис відповідача [PERSON] , зазначено реальну річну процентну ставку 73,34 % річних. Паспорт споживчого кредиту в розділах «3. Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» та «4. Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача» містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір стандартної процентної ставки на рівні 58 % річних; та вказаний документ містить дату 08 травня 2018 року і особистий підпис [PERSON] . Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу вимог частини четвертої статті 263\~ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Наявність та розмір заборгованості підтверджуються випискою по особовому рахунку, який згідно пунктів 57, 58, 63 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75, є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. У виписці про рух коштів відображаються всі операції за картковим рахунком [PERSON] , у тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом, погашення заборгованості, поповнення рахунку, перекази коштів третім особам та зарахування кошів на картку від третіх осіб. З вказаної виписки можна достеменно встановити, що відповідач [PERSON] систематично використовувала грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг, отримання готівки та здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором, у тому числі заборгованості по процентам за кредитом. Станом на 01.07.2024 заборгованість за спірним кредитним договором становить 55058,71 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 20794,36 грн; заборгованості за процентами 34264,35 грн. Досліджений судом розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2001031825001 від 08 травня 2018 року суд вважає вірним. Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості, як і не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань. Враховуючи вищевикладене заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо доводів відповідачки про пропуск позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК Украі?ни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК Украі?ни під час діі? карантину, встановленого Кабінетом Міністрів Украі?ни з метою запобігання поширенню коронавірусноі? хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк діі? такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 11 березня 2020 року No 211 «Про запобігання поширенню на територіі? Украі?ни гостроі? респіраторноі? хвороби COVID- 19, спричиненоі? коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів Украі?ни) 12 березня 2020 року на територіі? Украі?ни був встановлении? карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК Украі?ни у період діі? воєнного стану в Украі?ні, введеного Указом Президента Украі?ни "Про введення воєнного стану в Украі?ні" від 24 лютого 2022 року No 64/2022, затвердженим Законом Украі?ни "Про затвердження Указу Президента Украі?ни "Про введення воєнного стану в Украі?ні" від 24 лютого 2022 року No 2102-IX, перебіг позовноі? давності, визначении? цим Кодексом, зупиняється на строк діі? такого стану. Таким чином, з 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовноі? давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по дании? час перебіг строків позовноі? давності зупинено. Отже, строки позовноі? давності не були пропущені позивачем, а, підстави для застосування наслідків спливу строку позовноі? давності у суду відсутні. Інші аргументи відповідачки суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Питання розподілу судових витрат у частині витрат по сплаті судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи що позов задоволено повністю, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 2422,40 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved