Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати за [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] . 3 жовтня 1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 05 серпня 1998 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки [PERSON] ще до розірвання шлюбу у 1994 році залишив сім?ю і нею не цікавився, дитина перебувала на повному матеріальному утриманні матері і з біологічним батьком не контактувала, рішенням суду [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2008 року у цивільній справі № 20-104/2008 заяву [PERSON] було задоволено. [PERSON] , 1969 року народження, громадянина України оголошено усиновлювачем [PERSON] , [INFO] та батьком неповнолітнього, змінено по-батькові дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». У зв?язку з цим були внесені відповідні зміни в актовий запис №4933 віл 03 липня 1993 року про народження дитини, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому та видано нове свідоцтво про народження. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . 26 грудня 2022 року Позивач подав в органи нотаріату, а саме до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М. заяву про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] , однак Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М. в усній формі зазначила, що не видасть Позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки він хоч і є біологічним сином покійного, але вже досягнув повноліття. Зазначає, що позивач жодним чином не впливав на те, що його покійного батька [PERSON] позбавили батьківських прав. Підставою для цього слугувало виключно неправомірна та протиправна поведінка [PERSON] , а відтак вважає, що усунення його від спадкування за померлим біологічним батьком [PERSON] буде несправедливим з огляду на те, що він був покинутий останнім, виховався без належної батьківської опіки та постраждав від дій свого біологічного батька, будучи дитиною. Позивач не вчинив будь - яких протиправних дій по відношенню до свого батька, та і не міг вчинити, відтак уся відповідальність за негативні наслідки позбавлення батьківських прав лежить виключно на біологічному батькові Позивача, а отже вважає, що має право на спадщину у зв`язку з чим звернувся до суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.06.2023 року дану справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова. Протоколом автоматизованого розподілу справі від 14.08.2023 цивільну справу №461/1446/23 передано для розгляду судді Баєвій О.І. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бучківська М.Б. скерувала на адресу суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини. Крім того, зазначила, що може бути подвійного батьківства чи материнства, а оскільки станом на сьогодні позивач є усиновленим [PERSON] , то вимога про визнання права на спадкування за біологічним батьком є неправомірною. Інші учасники процесу своїм правом на подання відзиву не скористались. В судовому засіданні представник позивача адвокат Яцуляк Т.Р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо пропуску звернення з заявою про прийняття спадщини зазначив, що такий позивачем не пропущений, оскільки Постановою КМУ №164 продовжений до 10 місяців.. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бучківська М.Б. в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, просила відмовити в позові та надала пояснення аналогічні змісту раніше поданого відзиву на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 листопада 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] у шлюбі народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 16 вересня 2008 року, актовий запис №4933. 3 жовтня 1996 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова 03 жовтня 1996 року, запис №428. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 05 серпня 1998 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова 05 серпня 1998 року, запис №322. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 грудня 2007 року у цивільній справі №3698/2007 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2008 року у цивільній справі №20-104/2008 заяву [PERSON] було задоволено. [PERSON] , 1969 року народження, громадянина України оголошено усиновлювачем [PERSON] , [INFO] та батьком неповнолітнього, змінено прізвище дитини з « [INFO] » на « [INFO] » та по-батькові з « [INFO] » на « [INFO] ». У зв?язку з цим були внесені відповідні зміни в актовий запис № 4933 віл 03 липня 1993 року про народження дитини, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому та видано нове свідоцтво про народження. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . 23 червня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. з заявами про прийняття спадщини звернулась [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . На підставі вказаних заяв приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. відкрито спадкову справу №13/2022. 26 вересня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. звернулась з заявою про прийняття спадщини [PERSON] . 12 жовтня 2022 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. звернулась [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини в користь малолітніх дітей померлого [PERSON] та [PERSON] . 27 жовтня 2022 року на адресу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. надійшла заява-претензія від АТ «Альфа-Банк». 26 грудня 2022 року Позивач подав до Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М. заяву про прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Щодо строку звернення позивача з заявою про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який у подальшому було неодноразово продовжено. Відповідно до п.3 постанови КМ України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції від 06.03.2022 року), на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Пункт 3 вказаної постанови ( в редакції від 28.04.2022 року) викладено наступним чином: «Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». Пункт 3 вказаної постанови ( в редакції від 29.06.2022 року) викладено наступним чином: «Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини». В подальшому, пункт 3 вказаної постанови виключено на підставі Постанови КМ № 469 від 09.05.2023. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , відтак десятимісячний строк на підставі Постанови КМУ №164 для подання заяви про прийняття спадщини слив 07.03.2023 року. Натомість позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини 26.12.2022 року. Відтак, суд приходить до висновку, що у даному випадку позивачем не пропущено строк звернення з заявою про прийняття спадщини. Що стосується права позивача на спадкування за біологічним батьком. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.ст. 1220-1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначається ст. 1261 ЦК України. Так, усиновлення є юридичним фактом, у силу якого між дитиною й усиновлювачем встановлюються такі правові відносини, які існують між кровними батьками і дітьми. Усиновлені втрачають особисті та майнові права та обов`язки щодо своїх рідних батьків і кровних родичів та набувають їх щодо усиновлювачів та їх родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. Статтею 1260 ЦК України визначено, що у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Усиновлений та його нащадки не спадкують за законом після смерті батьків усиновленого, інших його родичів за походженням по висхідній лінії. Судом встановлено, що Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 червня 2008 року у цивільній справі №20-104/2008 заяву [PERSON] було задоволено. [PERSON] , 1969 року народження, громадянина України оголошено усиновлювачем ( [PERSON] , [INFO] та батьком неповнолітнього, змінено по-батькові дитини з « [INFO] » на « [INFO] ». У зв?язку з цим були внесені відповідні зміни в актовий запис № 4933 віл 03 липня 1993 року про народження дитини, зроблений відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому та видано нове свідоцтво про народження. Відтак, суд приходить до висновку, що позивач не входив до кола спадкоємців на момент смерті його біологічного батька - спадкодавця [PERSON] , оскільки був усиновлений іншою особою і набув права і обов`язки щодо батька, який його всиновив - [PERSON] , а тому він не може бути спадкоємцем майна [PERSON] , адже в силу ст. 1261 ЦК України особисті та майнові права між ним та [PERSON] - відсутні. Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд приходить до висновку, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , а відтак вимоги позивача про визнання права на спадкування за законом є безпідставними та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed