Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») звернулося до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що відповідач [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» (далі Первісний кредитор чи ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП») 11.04.2024 року уклали кредитний договір №13121-04/2024 (далі Договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9 000 грн., строком на 100 днів до 19.07.2024 року, зі сплатою процентів за користуванням кредитом у відповідності до умов визначених договором. 29 серпня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 01.02-26/24, у відповідності до якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право вимоги за кредитними договорами, що існують на дату відступлення право вимоги, в т.ч. і відносно вищевказаного кредитного договору укладеного із відповідачем. Оскільки, [PERSON] на порушення умов договору, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплатити відсотків не виконує, за ним утворилася заборгованість на загальну суму 25 650,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 9000 грн. та заборгованості за відсотками 16 650,00 грн., яку позивач, як правонаступник ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», просив стягнути з нього, а також витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали та позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу, які отримані 24.05.2025 року. Станом на 20.06.2025 року відповідачем відзив на позов суду не подано. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.5 ст.279 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 11 квітня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 13121-04/2024, у відповідності до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9 000 грн., а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. У відповідності до п.1.2 Кредитного договору, кредит надається загальним строком 100 днів з 11.04.2024 року, дата погашення 19.07.2024 року. Також, у пункті 1.4.2. Договору зазначено, що позичальник якщо до 05.05.2024 року сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, позичальник як учасник Програми лояльності, отримує від Товариства індивідуальну знижку в розмірі 20,40% на перший платіж відповідно до Графіку платежів. Відповідно до п. 1.6. Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . З пункту 1.4.1 Договору вбачається, що проценти за користування кредитом у межах строку кредиту становить 2,50 % в день та застосовуються у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2.цього Договору. Отже, за користування кредитом протягом поточного періоду проценти становить 16 650 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (пункт 3.3 Договору). Згідно пункту 6.1. Договору даний договір укладається в електронній формі, в особистому кабінеті позивальника, що створений в інформаційній телекомунікаційній системі товариства. Також, пунктами 6.4. та 6.5 Договору зазначено, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позивальника. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. З урахуванням вищенаведеного, суд знаходить встановленим, що ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 11 квітня 2024 року уклало із відповідачем [PERSON] кредитний договір в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9000 грн., що підтверджується листом вих. №.3426_250318182541 від 18.03.2025 року, що 11-04-2024 за номером транзакції в системі iPay.ua 371878212, суму в розмірі 9000 грн. було зараховано на картку [NUMBER] (а.с.22). Втім, відповідач умови кредитного договору не виконав, а саме не здійснив погашення кредиту та відсотків за його використання, в результаті чого, за ним рахується заборгованість на загальну суму 25 650 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 9000 грн. та заборгованості за відсотками 16 650 грн. (а.с.19-21). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 29 серпня 2024 року уклало з ТОВ «СВЕА ФІНАНС» Договір відступлення прав вимоги № 01.02.-26/24, згідно якиого позивач набув права грошової вимоги до позичальників, зокрема до відповідача [PERSON] (а.с.34). З витягу з Реєстру прав вимоги до договору відступлення прав вимоги № 01.02-26/24 від 29 серпня 2024 року (згідно додатку №1 до договору факторингу від 29 серпня 2024 року) вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 01.02-26/24 становить 25 650,00 грн., яка складається із заборгованості за сумою кредиту 9000 грн. та заборгованості за відсотками 16650,00 грн. (а.с.34). Відтак, ураховуючи що позичальник відповідач, отримав та використав кредитні кошти та в обумовлені договором строк добровільно їх не повернув, з огляду на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то суд знаходить вимогу позивача як правонаступника ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 9000 грн. обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за нарахованими відсотками на загальну суму 16650,00 грн., які нараховані Банком у відповідності з узгодженими сторонами умовами кредитування, то така заборгованість також підлягає стягненню у судовому порядку, тобто в цій частині вимога позивача також підлягає задовольнянню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved