Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

1.Зміст позовних вимог. У квітні\~2025\~року\~\~ [PERSON] \~\~звернулась\~до суду\~\~з позовної\~заявою\~до\~Акціонерного товариства\~«Українська\~залізниця»,\~в\~особі\~регіональна філія\~«Одеська\~залізниця»\~Акціонерного товариства\~«Україниська\~залізниця»,\~третя\~особа: Одеська дорожня організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України про стягнення невиплачених при звільненні в повному обсязі коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки, в якій просила суд: - Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] не нараховану суму одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 12674,54 гривні; - Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023 роки в розмірі 50% посадового окладу в сумі 12536 гривні; - Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] заохочувальну виплату з нагоди 30 років роботи на залізничному транспорті в розмірі посадового окладу, що дорівнює сумі 11939грн (оклад за 2022 рік); - Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільнені але не більше як за шість місяців в сумі 136751 гривні. В обґрунтування позову позивачкою зазначено наступне. Я, [PERSON] , після закінчення СПТУ №30 м. Одеси прийнята на роботу в липні 1992 року в пасажирське вагонне депо ст.Одеса-Головна провідником пасажирського вагона. В подальшому працювала на ст. Роздільна-Сотрувальна, в Одеській дирекції залізничних перевезень, регіональному центрі управління рухом, в службі колії регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства Українська залізниця». На теперішній час проживаю в місті Роздільна Одеської області. На момент звільнення 11.03.2024 загальний стаж роботи на залізничному транспорті склав 32 роки 5 місяців і 10 днів. З регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» я звільнена за власним бажанням (ст.3 8 КЗпП України) наказом від 11.03.2024 М520/ОС у зв`язку з виходом на пенсію за вислугу років. При звільненні на пенсію мені була виплачена тільки компенсація за невикористані за попередні роки щорічні і додаткові відпустки у розмірі 45 календарних днів, але не виплачена одноразова та додаткова матеріальна допомога, яка гарантована колективним договором (п.4.17), укладеним між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки на 2011-2015 роки, який пролонгований та діє по теперішній час, де передбачено, що гри звільненні з залізничного транспорту, у зв`язку з виходом на пенсію вперше, в залежності від стажу роботи мені гарантована виплата одноразової матеріальної допомоги у розмірі дев`яти середньомісячних заробітків. Це можна побачити у розрахунку заробітної плати за березень 2024 року. По умовам колективного договору (п.4.17) у разі звільнення за власним бажанням на пенсію вперше (в тому числі і за вислугу років) виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі, при стажі 15 років виплачується п`ять середньомісячних заробітків, а якщо стаж роботи більше, то виплачується додаткова матеріальна допомога, яка по умовам колективного договору у мене складає ще чотири середньомісячних заробітків і тому мені повинні були виплатити дев`ять середньомісячних заробітних плат. Також колективним договором (п.4.16) передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до наданої відпустки. За 2022, 2023, я таку допомогу не отримала. В 2022 році посадовий оклад складав 11939грн , 50% від окладу - 5969,50грн. В 2023 році мій посадовий оклад був у розмірі 13133грн. - 50% від посадового окладу - 6566,50грн. загальна сума невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення склала 12536грн. Крім того, п 7.23 колективного договору передбачені заохочувальні виплати з нагоди ювілейної дати роботи на залізничному транспорті, так при роботі на залізничному транспорті 30 років виплачується грошове нагородження у розмірі посадового окладу або тарифної ставки, так в 2022 році виповнилось 30 років моєї роботи на залізничному транспорті, але я таку виплату теж не отримала. Сума невиплати склала 11939грн. Повний розрахунок, включаючи одноразову матеріальну допомогу у зв`язку з виходом на пенсію та всі інші суми, які мені зобов`язані виплатити при звільненні повинні бути нараховані та виплачені в день звільнення, відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, з зазначенням кожного виду виплати (основна, додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, на які я маю право, згідно з умовами колективного договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) при цьому роботодавець повинен письмово повідомити мене про всі нараховані суми в день її виплати. Стосовно матеріальної допомоги на оздоровлення та заохочувальних виплат до ювілейної дати в наказі про звільнення інформації немає, тобто роботодавець взагалі їх не планував виплачувати. Стосовно виплати одноразової матеріальної допомоги при звільненні в наказі про звільнення зазначено, що вона буде виплачена відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу №Ц-85/44 від 17.07.2023) згідно з затвердженим графіком, протокол комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі №29 від 05.03.2024. Однак при моєму звільненні одноразова матеріальна допомога у розмірі дев`яти середньомісячних заробітних плат не була розрахована і відповідно не була доведена до мого відома. Вказана матеріальна допомога мені виплачена в січні 2025, але при її врахуванні була неправильно встановлена місячна норма годин і відповідно невірно розрахована вихідна допомога. Так в січні 2024 року у розрахунку заробітної плати норма робочого часу вказана у розмірі 162,60 годин замість 172,75 годин. Також помилково вказана місячна норма робочого часу за лютий 2024 року у розрахунку заробітної плати, замість 168,25годин (виходячи з графіку роботи при п`ятиденному робочому тижні) вказано 150,20 годин. Це можна побачити в графіках роботи працівників апарату управління регіональної філії «Одеська залізниця» при шестиденному 36-годинному робочому тижні та при п`ятиденному 40-годинному робочому тижні на 2024 рік. Відповідно до розділу 3 п.4 Постанови КМУ №100 від 08.08.1995 року «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати» зі змінами внесеними КМУ від 09.12.2020 №1213 вказано, що при обчислені середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених в п.4 виплат, також не включаються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час державних і громадських обов`язків, щорічних додаткових відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Випадок збереження заробітної плати по 23 коду «оплата праці при переведенні на іншу нижче оплачувану роботу» в п.4 вищезазначеної постанови не вказаний і при розрахунку середньої заробітної плати збережений на протязі двох тижнів середній заробіток мені у розрахунок не включений. Відповідь, яка надана адміністрацією регіональної філії, щодо не включення в середній заробіток сум, які зберігались на протязі двох тижнів з дня переведення мене на нижче оплачувану роботу, не відповідає вимогам законодавства, так як адміністрація залізниці не вправі коментувати, як застосовувати на практиці Постанову КМУ від 08.08.1995 №100. При звільнені працівника, відповідно до п.5.8 Положення про оплату праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», премія за основні результати діяльності за звітний період, за яким не здійснено підведення підсумків результатів діяльності та/або не прийнято рішення про розмір премії, нараховується та оплачується за фактично відпрацьований час у такому звітному періоді у розмірі, що дорівнює середньому розміру премії (у відсотках). Середній розмір премії визначається як середньоарифметичне значення фактично нарахованих розмірів премії (у відсотках) за останні три місяці (для працівників відповідних підрозділів, цехів, дільниць, посад, робочих місць тощо), що в даному разі при розрахунку середньої заробітної плати теж не було враховано. При виданні наказу про звільнення (11.03.24 №520/ос) мені запропонували написати, що письмове повідомлення про нараховані і виплачені суми я отримала, що не було правдою, так як розрахунку одноразової матеріальної допомоги проведено на той час не було, а що стосується її виплати, то ощадбанком надана довідка про те, що 20.01.2025 в 11год.12хв. на маю карточку зарахована вихідна допомога на пенсію (березень 2024) за січень 2025 року в сумі 148189,04грн. Сума матеріальної допомоги при виході на пенсію, яка мені зарахована на карточку в січні 2025 менша тієї суми, якщо б при її розрахунку адміністрація правильно застосувала норми діючого законодавства. На мою вимогу адміністрація філії Одеської залізниці відмовилась надати інформацію (фактичний розрахунок) про те, які дані вони включили в розрахунок середньо заробітної плати після перерахунку. Надали остаточні розрахунки оплати середньої зарплати, по яким розрахувалися зі мною та оплати середньої зарплати після перерахунку на мою вимогу. Тому я сама розрахувала середній розрахунковий заробіток та вихідну допомогу, включивши суму, нараховану по 23 коду оплати праці при переведенні на нижче оплачувану роботу у розрахунок оплати середньої зарплати після перерахунку. За січень 2024 року кількість годин, відпрацьованих по 23 коду оплати праці при переведенні згідно графіка роботи при п`ятиденному 40- годинному робочому тижні на 2024 рік складає 64,75 годин, а не 73 години. В сумі це виходить 10290,72 гривні. Я це вирахувала із розрахунку заробітної плати за січень 2024 року таким чином: Спочатку вирахувала скільки коштує годинна праці по 23 коду оплати діленням суми, нарахованої по 23 коду оплати 11601,89 гривень на відпрацьовані години у кількості 73. Вийшло година праці коштує 158,93 гривні. Помножила це значення на 64,75 відпрацьованих годин. Вийшло 10290,72 гривень. За лютий 2024 року кількість годин, відпрацьованих по 23 коду оплати праці при переведенні складає згідно того ж графіка роботи при п`ятиденному 40-годинному робочому тижні на 2024 рік 15,25 години, а не 24 години, що в сумі виходить 2423,68. У сумі за січень та лютий (розрахункові місяці) відпрацьовані години по 23 коду оплати склали 80 годин у грошовому еквіваленті 12714,40 гривень. Середню зарплату я розрахувала таким чином: До нарахованої бухгалтерією суми 25005,76 гривень додала 12714,40 гривень. Вийшло 37720,16 гривень. До нарахованих бухгалтерією відпрацьованих мною годин у кількості 209 додала 80 відпрацьованих мною годин у кількості 80. Вийшло 289 годин. Потім вирахувала скільки коштує година праці, поділивши 37720,16 гривень на 289 відпрацьованих годин. Вийшло 130,52 гривні. Потім помножила суму за годину праці 130,52 гривні на норму годин у кількості 349,25 розрахованої бухгалтерією. Вийшло 45583,96 гривень. Поділила на два місяці і вийшло 22791,98 гривень. Це і є мій середній розрахунковий заробіток, а не 20892,97 гривні, як розрахувала бухгалтерія. Відповідно вихідна допомога складає 205127,84 гривні, а не 192453,3 гривень, як мені було нараховано. Мені не доплатили 12674,54 гривні. Колективний договір між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2011-2015 роки зареєстрований Департаментом праці і соціальної політики Одеської міської ради №02/548-04 від 31.12.2010. Колективний договір є діючим до укладення нового колективного договору на підставі ст.9 Закону України «Про колективні договори та угоди» №3356-Х11 від 1 липня 1993 року з подальшими змінами та листів, які щорічно надаються роботодавцем про продовження дії колективного договору. На даний час колективний договір діє в повному об`ємі. Частиною 1 ст.5 Закону України «Про колективні договори та угоди» 3356-Х11 від 1 липня 1993 року встановлено, що умови колективних Договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати на яку я розраховувала, з боку роботодавця є порушенням моїх трудових прав. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» усі види допомоги та заохочень входять в структуру оплати праці. Ст.5 цього Закону передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, активних договорів, трудових договорі, грантів. Усі виплати, про стягнення яких я звертаюсь, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації приводяться в день звільнення, тобто я повинна була отримати повний розрахунок 11.03.2024 року, чого роботодавцем зроблено не було. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівнику сум у терміни, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців. Виплата на оздоровлення та виплата до ювілейної дати передбачена колективним договором є складовою заробітної плати як додаткові виплати, які я не отримала. Таким чином роботодавець не виконав обов`язок провести зі мною, як звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив мої права на отримання цих виплат за доброчесну, багаторічну працю та на оздоровлення. Протокольне рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2021 року №Ц-54/31 Ком.т. (п.1.1.4) не є законною підставою для зупинення виплат за таких підстав. Рішення правління від 14.03.2022 року №Ц54/31 Ком.т. прийнято до набрання чинності Законом України №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», з перевищенням повноважень правлення та є нікчемним в частині призупинення виплат, передбачених колективним договором. Закон України №2136/ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24.03.2022 року, не передбачає права роботодавця в односторонньому порядку зупиняти чи призупиняти дію колективного договору, а надає можливість лише ініціювати такі дії. В протокольному рішенні немає переліку виплат, які призупиняються. Колективний договір є двосторонньою угодою і призупиняти його дію «можливо лише в порядку передбаченому для його прийняття, і за участі іншої сторони колективного договору. Протокольне рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 року (витяг з протоколу №Ц-54/90 Ком.т.) суперечить вимогам ст. 116 КЗпП України, щодо виплат матеріальної допомоги при звільненні на пенсію якою встановлюється черга, при тому що, ця черга є багатомісячною. Фінансовий стан АТ «Укрзалізниця» є задовільним, підприємство стримує мільярдні прибутки. 2. Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.04.2025 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 06.05.2025 року. 05.05.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», представник відповідача адвокат Лунгул Л.А. подала клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву. 06.05.2025 року судове засідання відкладено на 02.06.2025 року, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці з 06 травня по 16 травня 2025 року, що підтверджується копією наказу №10-вс від 28.04.2025 року. 07.05.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», представник відповідача адвокат Лунгул Л.А. подала клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву до 13.05.2025 року. 12.05.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», представник відповідача адвокат Лунгул Л.А. подала відзив на позовну заяву та клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву, яким просила визнати поважними причини пропуску та поновити відповідачу строк для надання відзиву та доказів у справі. Крім того подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою судді від 19.05.2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Лунгул Л.А. та дозволено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 22.05.2025 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи: правового інспектора праці Ради профспілок Костовської В.І. з запереченнями на відзив представника відповідача, в яких остання просила позовну заяву Даценко Н.В. задовольнити в повному обсязі. Крім того, представник третьої особи Костовська В.І. подала клопотання про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою судді від 28.05.2025 року задоволено клопотання представника третьої особи - Костовської В.І. та дозволено її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалою суду від 02.06.2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Лунгул Л.А. та поновлено строк на подання відзиву, відзив прийнято до розгляду. 3.Зміст заперечень викладених у відзиві. Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача чотирьох окремий видів виплат регламентованих колективним договором. Оскільки зазначені виплати регулюються окремими положеннями колективного договору, вважаємо за необхідне заперечувати по кожній вимогі окремо. Щодо виплати матеріальної допомоги в зв`язку з виходом на пенсію за віком в розмірі дев`яти середньомісячних заробітків в сумі 12674,54 грн.. Пункт 4.17 розділу 4 Колективного договору між адміністрацією та дорожнім комітетом профсоюзу на 2011-2015 рр., зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за № 02/54 8-04 від 31.12.2010 (далі колективний договір) передбачає при звільненні працівників у зв`язку з виходом на пенсію за віком одноразову грошову допомогу у розмірі не більше п`яти середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи у галузі. Крім того, умовами колективного договору передбачені додаткові виплати у розмірі середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи у випадку звільнення працівника за власним бажанням на пенсію при виникненні права на пенсію, але не пізніше трьох місяців. 06.09.2022 працюючим та звільненим працівникам спільним листом адміністрації АТ «Укрзалізниця» та профспілки залізничників і транспортних будівельників №11/391/1459/ЦПроф/30-22 від 06.09.2022 надано роз`яснення, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевої угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити рішення правління, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. З витягу з протоколу № Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 вбачається, що на засіданні правління ухвалено рішення про здійснення нарахування та виплати працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня по грудень 2024 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.). Протоколом від 05.03.2024 № 20 про встановлення трудового стажу та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком визначено загальний трудовий стаж позивачки у галузі (32 роки 5 місяців) та визначено розмір одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію. Нарахування та виплата такої матеріальної допомоги проводилась в хронологічної послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення, який затверджуються та доводяться додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики. 20.01.2025 Позивачу була виплачена нарахована матеріальна допомога у розмір 14 8189,04 грн. (сума нарахування згідно розрахунку заробітної плати за січень 2023 складала 1924 53,3 гри., що становить 9 середніх зарплат на рівні 21383,70грн.) При цьому, при розрахунку середньої зарплати та нарахуванні розміру матеріальної допомоги була допущена помилка (розмір матеріальної допомоги розраховувався виходячи із розміру середньої заробітної плати 21383,70 грн.), фактично розмір середньої заробітної плати складав 20892,97 грн. (розрахунок середньої зарплати додається). Таким чином, фактичний розмір середньої зарплати є меншим за розмір середньої плати, який був застосований при розрахунку розміру матеріально допомоги. Щодо не включення в розрахунок середнього заробітку суму нарахованої по 23 коду оплати праці при переведенні на нижче оплачувану роботу, зазначаємо при наступне. Відповідно до п.4. Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, а виплата одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільнені на пенсію здійснена відповідно до умов колективного договору. Щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022, 2023 роки в розмірі 12536,00 грн. Пунктом 4.16 колективного договору передбачено, що працівникам філії за письмовою заявою надається впродовж року разова допомога на оздоровлення, як правило, при виході у відпустку в розмірі, не менше 50 % тарифної ставки або посадового окладу, встановленого на дату звернення за допомогою. В 2022, 2022 році заяви про надання матеріальної допомоги на оздоровлення позивачем не подавались. Оскільки обов`язковою умовою надання матеріальної допомоги є письмова заява працівника, і такі заяви позивачем не подавались, у відповідача відсутній обов`язок нарахувати та, як наслідок, здійснити виплату такої матеріальної допомоги. Отже, позовні вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 рік є безпідставними та необґрунтованими. Щодо виплати заохочувальних виплат з нагоди 30 років роботи на транспорті в сумі 11939,0 грн. Пунктом 7.23 колективного договору визначено, що працівникам філії за сумлінну працю та в зв`язку з настанням ювілейної дати роботи на залізничному транспорті (25, 30, 40, 50 років) виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (тарифної ставки) згідно додатку 13. Додатком 13 до колективного договору визначено, що грошова винагорода в розмірі посадового окладу (тарифної ставки) виплачується працівникам філії у зв`язку настанням ювілейної дати роботи на залізничному транспорті (25, 30, 40, 50 років) за сумлінну багаторічну працю при наявності безперервного стажу в галузі. Неперервний стаж роботи для виплати винагороди встановлюється комісією структурного підрозділу, склад якої затверджується відповідним керівником та погоджується з профспілковим органом. Рішення комісії, оформлене у вигляді протоколу, є підставою для видання наказу по структурному підрозділу, дирекції для виплати грошової винагороди. Тобто, обов`язковою умовою для здійснення такої виплати є прийняття рішення комісією та видання відповідного наказу. В зв`язку з повномасштабною війною та призупиненням дії колективних договорів в частині виплат матеріальної допомоги рішенням правління від 14.03.2022 № Ц-54/3 Ком.т., питання нарахування та виплати працівникам такої грошової винагороди на комісіях не розглядалися, рішення щодо здійснення виплат не приймалися. Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи добросовісність поведінки Відповідача, який у добровільному порядку, при появі фінансової можливості, виконує свої зобов`язання, враховуючи важке становище, в якому опинився Відповідач у зв`язку з військовою агресією проти України, у разі, якщо Суд дійде висновку про задоволення вимоги про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, просимо зменшити йото розмір на 95%. Крім того, Відповідач заперечує щодо розрахованого Позивачем середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнення на рівні 136751,0 гри. За змістом\~пункту 8\~Порядку №\~100\~нарахування виплат,\~що обчислюються\~із середньої\~заробітної плати\~за останні\~два місяці\~роботи,\~провадяться шляхом\~множення середньоденного\~(годинного)\~заробітку на\~число робочих\~днів/годин,\~а у\~випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають, бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденний заробіток складає 25005,76:26 - 961,76 грн. Кількість робочих днів за період з 12.03.2024 по 11.09.2024 складає згідно графіку роботи працівників апарату управління регіональної філії «Одеська залізниця» при п`ятиденному 40-годинному робочому тижні на 2024 рік 132 дні (березень - 14 днів, квітень 22, травень - 23, червень - 20, липень - 23, серпень - 22, вересень - 8). Таким| чином, середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні повинен складати 126952,32 грн., а не 136751,0 грн., які розраховані Позивачем. 4.Позиція сторін в ході судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того позивач надала додаткові письмові пояснення з наведеними розрахунками виплат та просила врахувати їх при ухваленні рішення. Представник відповідача - адвокат Лунгул Л.А., діюча на підставі договору б/н від 25.09.2024 року та Ордеру серії ВН №1153447 від 25.04.2025 року, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно), заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила перевірити строки звернення з позовом до суду та відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, що викладенні у відзиві. Представник третьої особи Костовська В.І., яка діяла на підставі Довіреності № 01-05 від 08.01.2025 року, перебуваючи в режимі ВКЗ (дистанційно) підтримала позовні вимоги позивача [PERSON] просила позов задовольнити та суду надала пояснення, які відповідають змісту письмових пояснень. 5.Щодо строків звернення до суду. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просила перевірити строки звернення з позовом до суду. Норми ст.\~256\~ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~233\~КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.\~2\~Закону України\~«Про оплату\~праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117\~КЗпП України відповідальність. Відповідно до ст.\~238\~КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного\~Суду №\~8-рп/2013\~від 15.10.2013\~року надано офіційне тлумачення положення ч. 2ст.\~233\~КЗпП України та ст.ст.1,12\~Закону України «Про оплату праці»; роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Тобто, порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Позивачка звернулася до суду з вимогами про стягнення невиплачених при звільненні в повному обсязі одноразової матеріальної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення до ювілейної дати роботи на залізничному транспорті та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Оскільки матеріальна допомога є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду. 6.Заслухавши позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. За даними трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання з 08.07.1992 по 11.03.2024 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах, з 08.07.1992 провідником пасажирського вагона, в пасажирському вагонному депо ст.Одеса-Головна. В подальшому працювала на ст. Роздільна-Сотрувальна, в Одеській дирекції залізничних перевезень, регіональному центрі управління рухом, в службі колії регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства Українська залізниця». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.11-16). Протоколом № 20 від 05.03.2024року комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» визначено, що стаж роботи у залізничній галузі [PERSON] складає 32 років 05 місяців 10 днів, що дає право останній при звільненні на пенсію вперше на отримання основної одноразової допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та додаткової одноразової допомоги у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків, відповідно до колективного договору залізниці (а.с.20-21). Відповідно до наказу (розпорядження) № 520/ос від 04.03.2024 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено 11.03.2024 на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з отриманням права виходу на пенсію за вислугу років (а.с.18). Крім того, зазначеним наказом передбачено виплату [PERSON] одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі дев`яти середньомісячних заробітків. Згідно Наказу (розпорядження) № 231/ос від 15.01.2024 року, [PERSON] з 22.01.2024 року переведена на постійну роботу зі структурного підрозділу: виробничий штат регіонального центру управління рухом з посади диспетчер поїзний дільниці 1 групи, де оклад складав - 13133,00 грн. до структурного підрозділу: Служба колії технічний відділ на посаду інженера 1 категорії з окладом 12067,00 грн.(а.с.19) Відповідно до змісту Колективного договору, з наступними змінами та доповненнями передбачено (а.с.22-27): - положеннями п. 4.17 передбачено право працівника у разі звільнення за власним бажанням на пенсію вперше (в тому числі і за вислугу років) здійснення виплат одноразової матеріальної допомоги, у відповідності до Положення №8 до Колективного договору (а.с.89) в розмірі не більш п`яти середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи в галузі, зокрема при стажі роботи більш 15 років виплачується п`ять середньомісячних заробітків, та додатково чотири середньомісячні заробітки при наявності стажу у жінок від 25 до 30 років; - положеннями 4.16 передбачено, що робітники дороги за письмовими заявами мають право на отримання одноразової допомоги на оздоровлення, як правило при уході в чергову відпустку, у розмірі не менше 50 % тарифної ставки чи посадового окладу у відповідності до Положення №7 до Колективного договору (а.с.88 зв.бік); - положеннями п. 7.23, зокрема передбачено, що робітники дороги за сумлінну працю і у зв`язку із настанням ювілейних дат роботи на залізничному транспорті (20, 30, 40,50 років) здійснення виплат грошової винагороди в розмірі посадового окладу (тарифної ставки) у відповідності до Положення №12 до Колективного договору (а.с.28); Зазначені вище, встановлені судом обставини сторонами у справі не заперечувалися. Крім того, судом встановлено, що при звільненні на пенсію [PERSON] , їй була виплачена тільки компенсація за невикористані за попередні роки щорічні і додаткові відпустки у розмірі 45 календарних днів. При цьому не виплачена одноразова та додаткова матеріальна допомога, яка гарантована колективним договором (п.4.17), укладеним між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки на 2011-2015 роки, який пролонгований та діє по теперішній час. Зазначене підтверджується розрахунком заробітної плати за березень 2024 року (а.с.37). Також встановлено, що в 2022 році позивач [PERSON] отримала право на виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 11939грн. з нагоди 30 років її роботи на залізничному транспорті, але таку виплату відповідачем не проведено. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу Положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять: - основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, одноразова грошова допомога у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 Колективного договору), одноразова допомоги на оздоровлення (п. 4.16 Колективного договору) та одноразове заохочення до ювілейних дат працівників (п. 7.23 Колективного договору), - входять до структури заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. По умовам колективного договору (п.4.17) у разі звільнення за власним бажанням на пенсію вперше (в тому числі і за вислугу років) виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі, при стажі 15 років виплачується п`ять середньомісячних заробітків, а якщо стаж роботи більше, то виплачується додаткова матеріальна допомога, яка по умовам колективного договору у Позивача складає ще чотири середньомісячних заробітків і тому Позивачу повинні були виплатити дев`ять середньомісячних заробітних плат. Також колективним договором (п.4.16) передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до наданої відпустки. Судом встановлено, що за 2022, 2023, Позивач таку допомогу не отримала. З матеріалів справи встановлено, що в 2022 році посадовий оклад Позивач складав 11939грн., 50% від окладу - 5969,50грн. В 2023 році посадовий оклад Позивача був у розмірі 13133грн. - 50% від посадового окладу - 6566,50грн., таким чином загальна сума невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення складає - 12536грн. Крім того, п 7.23 колективного договору передбачені заохочувальні виплати з нагоди ювілейної дати роботи на залізничному транспорті, так при роботі на залізничному транспорті 30 років виплачується грошове нагородження у розмірі посадового окладу або тарифної ставки. В 2022 році Позивач набув права на отримання такої виплати у зв`язку із 30 річчям її роботи на залізничному транспорті. Матеріалами справи встановлено, що посадовий оклад Позивача у 2022 році складав 11939грн. Наказ про звільнення Позивача взагалі не містить інформації щодо матеріальної допомоги на оздоровлення та заохочувальних виплат до ювілейної дати, а відтак роботодавець взагалі їх не планував виплачувати. Стосовно виплати одноразової матеріальної допомоги при звільненні в наказі про звільнення зазначено, що вона буде виплачена відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу №Ц-85/44 від 17.07.2023) згідно з затвердженим графіком, протокол комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі №29 від 05.03.2024. Однак при звільненні Позивача одноразова матеріальна допомога у розмірі дев`яти середньомісячних заробітних плат не була розрахована і відповідно не була доведена до її відома. Вказана матеріальна допомога виплачена Позивачу в січні 2025, але при її врахуванні була неправильно встановлена місячна норма годин і відповідно невірно розрахована вихідна допомога. Згідно графіків роботи працівників апарату управління регіональної філії «Одеська залізниця» при шестиденному 36-годинному робочому тижні та при п`ятиденному 40-годинному робочому тижні на 2024 рік: - в січні 2024 року у розрахунку заробітної плати норма робочого часу вказана у розмірі 162,60 годин, замість 172,75 годин. - помилково вказана місячна норма робочого часу за лютий 2024 року у розрахунку заробітної плати, замість 168,25годин (виходячи з графіку роботи при п`ятиденному робочому тижні) вказано 150,20 годин. Відповідно до розділу 3 п.4 Постанови КМУ №100 від 08.08.1995 року «Про затвердження порядку обчислення заробітної плати» зі змінами внесеними КМУ від 09.12.2020 №1213 вказано, що при обчислені середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених в п.4 виплат, також не включаються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час державних і громадських обов`язків, щорічних додаткових відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Випадок збереження заробітної плати по 23 коду «оплата праці при переведенні на іншу нижче оплачувану роботу» в п.4 вищезазначеної постанови не вказаний і при розрахунку середньої заробітної плати збережений на протязі двох тижнів середній заробіток Позивачу у розрахунок не включений. Відповідно до п.5.8 Положення про оплату праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», при звільнені працівника, премія за основні результати діяльності за звітний період, за яким не здійснено підведення підсумків результатів діяльності та/або не прийнято рішення про розмір премії, нараховується та оплачується за фактично відпрацьований час у такому звітному періоді у розмірі, що дорівнює середньому розміру премії (у відсотках). Середній розмір премії визначається як середньоарифметичне значення фактично нарахованих розмірів премії (у відсотках) за останні три місяці (для працівників відповідних підрозділів, цехів, дільниць, посад, робочих місць тощо), що в даному випадку при розрахунку середньої заробітної плати Позивачу не було враховано. При виданні наказу про звільнення Позивача (11.03.24 №520/ос) розрахунку одноразової матеріальної допомоги проведено не було, а що стосується її виплати, то ощадбанком надана довідка про те, що 20.01.2025 в 11год.12хв. на карточку Позивача зарахована вихідна допомога на пенсію (березень 2024) за січень 2025 року в сумі 148189,04грн. Оскільки на вимогу Позивача адміністрація філії Одеської залізниці відмовилась надати інформацію (фактичний розрахунок) про те, які дані вони включили в розрахунок середньо заробітної плати після перерахунку та надали остаточні розрахунки оплати середньої зарплати, по яким розрахувалися з Позивачем, тому Позивач оспорює зазначену суму виплат наводячи свій розрахунок. За розрахунками позивача вихідна допомога складає 205127,84 гривні, а не 192453,3 гривень, як було нараховано відповідачем. Таким чином, Позивачу не доплатили 12674,54 гривні. Колективний договір між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2011-2015 роки зареєстрований Департаментом праці і соціальної політики Одеської міської ради №02/548-04 від 31.12.2010. Колективний договір є діючим до укладення нового колективного договору на підставі ст.9 Закону України «Про колективні договори та угоди» №3356-Х11 від 1 липня 1993 року з подальшими змінами та листів, які щорічно надаються роботодавцем про продовження дії колективного договору. На даний час колективний договір діє в повному об`ємі. Частиною 1 ст.5 Закону України «Про колективні договори та угоди» 3356-Х11 від 1 липня 1993 року встановлено, що умови колективних Договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати на яку Позивач розраховувала, з боку роботодавця є порушенням трудових прав Позивача, а тому вимоги позивача в цій частині є повністю обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Згідно ст.2 Закону України «Про оплату праці» усі види допомоги та заохочень входять в структуру оплати праці. Ст.5 цього Закону передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, активних договорів, трудових договорі, грантів. Усі виплати, про стягнення яких звернулася Позивачка, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації приводяться в день звільнення, тобто я повинна була отримати повний розрахунок 11.03.2024 року, чого роботодавцем зроблено не було. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівнику сум у терміни, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців. Виплата на оздоровлення та виплата до ювілейної дати передбачена колективним договором є складовою заробітної плати як додаткові виплати, які Позивач не отримала. Таким чином роботодавець - Відповідач не виконав обов`язок провести з Позивачем [PERSON] , як звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив права Позивача на отримання цих виплат за доброчесну, багаторічну працю та на оздоровлення. З урахуванням встановлених обставин та наведених положень законів суд констатує, що при звільненні [PERSON] їй належали до виплати у день звільнення: - одноразова грошова допомога у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 Колективного договору) недонарахованої виплати в сумі 12674,54 грн.; - одноразова грошова допомога на оздоровлення (п. 4.16 Колективного договору) за 2022, 2023 роки в розмірі 50% посадового окладу у загальній сумі 12536,00 грн. (50% окладу (тарифної ставки за 2022 рік 11939,00 грн.) 5969,50 грн. та (50% окладу (тарифної ставки за 2023 рік 13133,00 грн.) 6566,50 грн.; - одноразове заохочення до ювілейних дат працівників (п.7.23 Колективного договору) у розмірі (100% окладу) - 11939,00 грн. Розмір зазначених виплат та наявність правових підстав для їх виплати [PERSON] відповідачем у справі не заперечувались. Поряд з цим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, як на законну підставу для невиплати позивачу належних їй сум при звільненні у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. За змістом ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Доказів внесення змін до колективного договору у 2022 році стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належним працівникам додаткових виплат, зокрема одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію за віком та грошової винагороди з нагоди настання ювілейної дати, відповідачем суду не надано. 15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43, ст. 44 Конституції України. За змістом ст. 11 вказаного закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативною роботодавця. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 Колективного договору) недонарахованої виплати в сумі 12674,54 грн., одноразової допомоги на оздоровлення (п. 4.16 Колективного договору) за 2022, 2023 роки в розмірі 50% посадового окладу у загальній сумі 12536,00 грн.. та одноразового заохочення до ювілейних дат працівників (п.7.23\~Колективного договору)\~у розмірі\~11939,00 грн., - у АТ «Укрзалізниця» не було, а тому вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь таких виплат є обґрунтованими. Відповідно до умов ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Отже,\~суд констатує\~наявність вини\~роботодавця -\~відповідача АТ\~«Укрзалізниця» у\~невиплаті належних\~звільненому працівникові\~-\~позивачу [PERSON] \~ у\~день її\~звільнення коштів\~у виді\~одноразової грошової\~допомоги у\~зв`язку\~із виходом\~на пенсію\~вперше (п.\~4.17\~Колективного договору)\~недонарахованої виплати\~в сумі\~12674,54\~грн.,\~одноразової допомоги\~на оздоровлення\~(п.\~4.16\~Колективного договору)\~за 2022,\~2023\~роки в\~розмірі 50%\~посадового окладу\~у загальній\~сумі 12536,00\~грн.,\~та одноразового\~заохочення до\~ювілейних дат\~працівників (п.7.23\~Колективного договору\~та п.\~8.8\~Положення про\~оплату праці)\~у розмірі\~11939,00 грн. (без вирахування сум податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), що також свідчить про наявність у відповідача обов`язку по виплаті останній середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені, але не більше як за шість місяців, в сумі 136751 грн. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами (далі - Порядок). Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 1054,90 грн., що жодна із сторін не заперечувала та не оспорювала. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких, встановлених судом обставин справи, враховуючи, що строк затримки виплати належних [PERSON] при звільненні сум, з урахуванням дати звільнення - 12.03.2024, не проведення повного розрахунку, але не більш як шести місяців - становить 132 дні (з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів), що з урахуванням розміру її середньоденної заробітної плати 1054,90 грн. свідчить про те, що розмір середнього заробітку останньої за вказаний період становить 139246,91 грн. Проте Позивач\~ [PERSON] \~просила суму\~139246,91грн.\~згідно її\~розрахунків не застосовувати до її вимоги, а залишити первісну суму 136751,00грн, так як при первісному розрахунку вона не вносила робочий день 27 січня 2024 року. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України наведених у п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 13.10.2020 у справі № 712/9213/18, визначена судом сума середнього заробітку підлягає стягненню з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Таким чином, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника. 7.Щодо позиції відповідача судом відзначається таке. Доводи відповідача про те, що рішення правління АТ «Укразалізниця» від 14.03.2022 було ухвалено за погодженням та участю відповідних профспілкових органів, є безпідставними з огляду на те, що колективний договір укладався між адміністрацію АТ «Укрзалізниця» та дорожнім комітетом профспілки, а доказів, що вказаними учасниками вносились зміни до Колективного договору щодо спірних виплат, відповідачем суду надано не було. Судом встановлено, що виплата зазначених в позовній заяві сум матеріальної допомоги на оздоровлення та заохочення до ювілейної дати роботи на залізничному транспорті закріплені в колективному договорі між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки, як представником трудового колективу на 2011-2015 роки. Колективний договір пройшов реєстрацію в Департаменті праці і соціальної політики Одеської міської Ради (31.12.2010 №02/548-04). Дію колективного договору продовжено на наступні роки, в тому числі пролонговано на 2025 рік і він діє до прийняття нового колективного договору. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника. Тому виконання колективного договору обов`язкові для роботодавця. Відповідно до статті 2 Закону «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР до структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата і інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких відносяться виплати у формі винагород, передбачені системою оплати праці і положеннями, та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми. Нормами статті\~21\~вищезазначеного Закону\~встановлено,\~що працівник\~має право\~на оплату\~своєї праці\~відповідно до\~актів законодавства\~і умов\~колективного договору на підставі укладеного з ним трудового договору. За статті 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором. Відповідальність за порушення законодавства України про оплату праці встановлена нормами статті 36 вищезазначеного Закону. Так, [PERSON] правомірно розраховувала на виплату одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з звільненням на пенсію в повному розмірі, а також на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки та на заохочувальну виплату до ювілейної дати роботи на залізничному транспорті, які, як зазначено нормами законодавства, входять в структуру заробітної плати. Щодо виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію в неповному розмірі, суперечить нормам колективного договору і порушує норми статті 116 КЗпП України. Представник відповідача\~в своїх\~запереченнях посилається\~на Указ\~Президента України\~від 24\~лютого 2022\~року №64/2022,\~де міститься\~положення про\~можливе обмеження\~конституційних прав\~і свобод\~людини в\~межах та\~обсязі,\~що необхідні\~для забезпечення\~можливості запровадження\~та здійснення\~заходів правового\~режиму воєнного\~стану. При тому не зазначається, як виконання колективного договору може завадити впровадженню воєнного стану. Відповідач зазначає,\~що ст.11\~Закону України\~«Про організацію\~трудових відносин\~в умовах\~воєнного стану»\~№2136-ІХ,\~який набрав\~чинності 24.03.2022\~року,\~передбачається можливість\~зупинення окремих\~положень колективного\~договору за\~ініціативою роботодавця. Але така можливість досі не була використана стороною роботодавця, звернення з такою ініціативою до іншої сторони колективного договору дорожньої організації профспілки не надходило. Колективним договором передбачено, що необхідні зміни між конференціями трудового колективу можуть бути внесені в колективний договір на протязі його дії на спільному засіданні профспілкового комітету і адміністрації. Сторона, яка отримала письмову пропозицію про внесення змін та доповнень до колективного договору, зобов`язана на пізніше ніж за сім днів з моменту отримання пропозицій розпочати перемовини. Останнім абзацом п. 1.6 розділу «Загальні положення» передбачено, що при прийнятті Президентом, Верховною Радою, Кабінетом Міністрів України документів, норми, гарантії яких нижче вказаних в колективному договорі зобов`язань, то норми цього колективного договору діють до закінчення строку його дії. Статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 №3356-Х11 передбачено, що зміни та доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситись тільки за взаємною згодою сторін. В порядку, визначених колективним договором, угодою. Як вже зазначалося вище, письмова пропозиція адміністрації залізниці про зміну (зупинення) норм колективного договору до дорожнього комітету профспілки не надходила. АТ «Укрзалізниця» своїм рішенням (Протокол «Ц-54/31 Ком.т) від 14 березня 2022 року в односторонньому порядку зупинила практично усі додаткові виплати, при цьому перелік зупинених виплат не був затверджений правлінням. Суд зауважує, що на час прийняття рішення правлінням АТ «Укрзалізниця» 14 березня 2022 року Закон України №2136-ІХ від 15 березня 2022 року не набрав чинності та навіть не був прийнятий Верховною Радою, тому посилання на відповідність цього рішення ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ взагалі не мають сенсу. Дія зазначеного рішення правління не може розповсюджуватись на колективний договір між адміністрацією та дорожнім комітетом профспілки, як це стверджує відповідач, тому що до компетенції адміністрації не відноситься право на внесення змін або призупинення дії колективного договору в односторонньому порядку. Щодо посилання представника відповідача на роз`яснення, яке надано спільним з профспілкою листом №Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 від 06.09.2022, який підписано Головою правління АТ «Укрзалізниця» О. Камишеним, членом правління С. Лященком, головою профспілки залізничників і транспортних будівельників України О.Семеруньом, направленим керівникам структурних підрозділів апарату управління, регіональних філій, філій АТ «Укрзалізниця», Раді профспілки, головам дорожніх профспілкових організацій по своїй суті не має ніякого правового значення та ніяк не впливає на обов`язок виконувати умови конкретного колективного договору. Міркування Голови профспілки О. Семеруня не впливає на дію двостороннього колективного договору, його думка не є згодою конкретного профспілкового комітету та не надає можливості адміністрації порушувати умови колективного договору. Положення колективного договору та чинного законодавства України не надає права в односторонньому порядку змінювати його зобов`язання. Разом з тим, абзацом другим листа №Ц-3-91/1459/ЦПроф/30-22 від 06.09.2022 повідомлено, «що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також в разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи отримають суму одноразової і додаткової матеріальної допомоги, що їм належить в повному розмірі». Щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки. Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена п.4.16 колективного договору залізниці. Відповідно до якого матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, виплачується на підставі письмової заяви працівнику, як правило, при наданні щорічної відпустки, у розмірі не менше 50% тарифної ставки чи посадового окладу. Стосовно одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 і 2023 роки, то слід зазначити, що дійсно п.4.16 колективного договору передбачено подання письмової заяви на отримання такої допомоги, але адміністрація залізниці відмовлялась приймати заяви працівників, яким надавались щорічні відпустки, на виплату допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] подала письмову заяву на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 року на ім`я в.о. директора філії 06.03.2025 року, але в наданні допомоги їй було відмовлено. Щодо виплати заохочувальних виплат з дня нагоди ювілейної дати роботи на залізничному транспорті. Слід зазначити,\~що така\~виплата передбачена\~п.\~7.23\~колективного договору\~залізниці,\~а також\~така виплата\~передбачена Положенням\~про оплату\~праці працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого протоколом №Ц-85/39 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 26.06.2023. Заохочувальна виплата у зв`язку з настанням ювілейної дати роботи на залізничному транспорті виплачується працівникам при стажі роботи - 25, 30 40, 50 років. Судом встановлено, що ювілейна дата роботи [PERSON] на залізничному транспорті виповнилась 10 червня 2022 року, але виплата такого матеріального винагородження адміністрацією проведена не була. 8. Висновки суду. Згідно з частиною першою ст.5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними та підлягають задоволенню, з урахуванням наведених вище розрахунків суду, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи 9.Вирішуючи\~питання про\~розподіл судових\~витрат,\~суд зазначає\~наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом майнового характеру, зазначивши ціну позову 173901,48 грн. Ставка судового збору за сплату майнового позову згідно з Законом України «Про судовий збір» визначено в 1% від ціни позову. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, відповідно до статті 141ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1739,01 грн. покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved