Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради та виконавчий комітет Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, якою просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дітей та збільшити розмір аліментів на дітей, зокрема стягувати по 3000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Стислі позиції учасників у справі. Аргументи позивача. Сторони уклали шлюб у 2010 році, який у 2020 році рішенням суду між сторонами розірвано. Під час вказаного шлюбу позивачка народила двох дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак відповідач жодного разу не приділяв уваги розвитку своїх дітей та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням дітей, не пілується про їхній фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми навіть в мінімальному обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, та не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує, натомість нею створено усі необхідні умови для розвитку та виховання сина та доньки. Разом з цим [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що є його обов`язком, у зв`язку із чим вважає, що [PERSON] має повну спроможність сплачувати аліменти на утримання дітей, у твердій грошовій сумі 3000 гривень на кожну дитину щомісячно. Аргументи відповідача. Він виїжджав за кордон де працював на різних роботах і грошові кошти передавав позивачці на проживання або привозив додому в Україну. Дійсно, позивачка [INFO] народила сина [PERSON] та виховувала його майже самостійно, а коли син підріс, також почала їздити за кордон та заробляти грошові кошти для сім`ї. Відповідач та його мати, з початку 2000 років постійно мешкають та працюють в Італії. Відповідач, надавши на купівлю квартири 75% грошових коштів від її вартості свідомо погодився оформити право власності на квартиру на мати позивачки, яка за адресою [ADDRESS] , оскільки його на той час в Україні не було і він розумів, що в цій квартирі будуть мешкати його дружина та діти і квартира залишиться саме дітям. Велика суми грошових коштів була також надана відповідачем на ремонт цієї квартири. З кінця 2018 року відповідач виїхав на постійне місце проживання у Запорізьку область де мешкає і до теперішнього часу. Тому велика відстань від місця мешкання дітей не дає можливості відповідачу часто бачити їх, постійно безпосередньо спілкуватись з дітьми та приймати безпосередньо участь у їх фізичному та духовному вихованні. Відповідач неодноразово намагався спілкуватись із дітьми по телефону, але позивачкою постійно вигадувались підстави для неможливості такого спілкування. Під час останнього спілкування 11-річний син заявив відповідачу, що не вважає його батьком та не буде більше спілкуватись із ним. Із донькою 4-річного віку відповідачу взагалі не дають спілкуватись через її малий вік. Позивачка постійно перешкоджає спілкуванню відповідача із дітьми як особисто, так і за допомогою родичів, розуміючи велику відстань і відсутність безпосередньої можливості спілкування. Нажаль відповідач не має постійного місця роботи, але виконує рішення судів та сплачує аліменти на утримання дітей. Додаткові витрати на утримання дітей взяла на себе його мати, яка постійно пересилає з Італії грошові кошти. На початку військової агресії РФ проти України в 2022 році позивачка із дітьми виїжджала до Італії, де [PERSON] допомагала їм із житлом, роботою та грошима для мешкання. Відповідачу достеменно відомо, що позивачка до недавно тривалий час перебувала за кордоном, а діти виховуються її тіткою [PERSON] . Тож не зрозуміло, як позивачка виховує дітей, перебуваючи постійно за кордоном. Відповідач дуже любить своїх дітей, зробить все необхідне для їх належного виховання та добробуту. Щодо збільшення розміру аліментів вказує, що єдиною підставою для збільшення розміру аліментів позивачкою зазначено інфляційні процеси в державі. Позивачкою не надано жодного доказу наявності додаткових витрат на утримання дітей, які постійно виникають, або докази наявності збільшення потреб на харчування та забезпечення речами першої необхідності. Також не надано доказів погіршення матеріального стану позивачки у зв`язку із військовою агресією РФ до України або навпаки поліпшення матеріального стану Відповідача. Аргументи третіх осіб. Подали висновки про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Оцінка суду щодо фактів. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13, 41-44 том 1). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої вказані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.14, 45-47 том 1). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1200 гривень щомісячно до досягнення повноліття (а.с. 15 том 1). А заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2019 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , у розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше прожиткового мініму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття (а.с. 16-17 том 1). Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 10 жовтня 2010 року у виконкомі Рунгурської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 розірвано. Вищевказаних дітей залишено проживати з [PERSON] (а.с. 18 том 1). Відповідно до довідки директора закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №18 "Зернятко", [PERSON] відвідує заклад з 03.09.2021 року по 06.06.2023. Оформила дитину мати [PERSON] і вона ж займається вихованням доньки, приводить та забирає дитину з дитячого садка. Мати бере активну участь в освітньому процесі. Зі слів вихователів, батько не бере участі у вихованні [PERSON] (а.с. 19 том 1) Згідно з довідкою з ліцею №22 Івано-Франківської міської ради, станом на 16.06.2023, [PERSON] у ліцеї знаходиться, з першого класу. [PERSON] сама займається навчанням і вихованням сина. Систематично відвідує батьківські збори, підтримує зв`язок з класним керівником у телефонному режимі. Батько участі у навчанні та вихованні не бере (а.с. 20). Актом обстеження матеріально-побутових умов від 18.08.2023 та від 14 лютого 2024 року встановлено, що [PERSON] ( [INFO] ), зареєстрований в [ADDRESS] , але там не проживає (а.с.49,102 том 1). Згідно з висновком виконавчого комітету Нижньовербізької сільської ради від 28.03.2024 року № 53/2024 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо обох його дітей зазначено, що: доказів, які б свідчили про ухилення громадянина [PERSON] від батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей у органу опіки та піклування немає; на даний час, постановка питання про позбавлення батьківських прав, враховуючи вік дітей, військовий стан в країні на думку членів комісії є передчасним, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою при ухиленні батьків від виконання батьківських обов`язків. (а.с.116,117). Також, згідно з висновком Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 07.06.2024 року № 713 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо обох його дітей зазначено, що: згідно листа Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 16.01.2024 року за № 1274/47.5-08/126 надано інформацію про те, що громадяни [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до адміністративної, кримінальної відповідальності зокрема за вчинення домашнього насильства чи невиконання батьками або особами, що їх змінюють обов`язків щодо виховання дітей не притягувались; на запитання членів комісії про те, яке значення матиме позбавлення батьківських прав для дітей, [PERSON] відповіла, що дитина зможе змінити прізвище. Винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками по вихованню дітей не встановлено. У зв`язку із чим вважають за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 132-137 том 1). Відповідно до відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1279143 від 09.04.2025 року, за [PERSON] зареєстровано земельні ділянки площею 2.7389 га, 1.6307 га., 0.1314 га, та житловий будинок загальною площею 187.3 кв.м. (а.с. 217 том 1). Згідно з відповіддю з ДПС України, [PERSON] з 13.03.2019 року по 03.01.2025 року заїжджала та виїжджала з території України, а [PERSON] в`їхав на територію України останній раз 26.06.2019 року (а.с.236-237 том 1). З огляду на відповідь на запит від 28.04.2025 року з ДПС України, [PERSON] одержувала дохід, що складався з соціальних виплат з відповідних бюджетів з січня 2022 року по квітень 2022 року та в листопаді 2022 року страхові виплати. За інший період інформація про доходи відсутня. Разом з цим [PERSON] одержав дохід у розмірі 13557 гривень за цивільно-правовим договором. За період лютий 2022 року по березень 2025 року відсутня інформація про доходи (а.с.247 том 1). Згідно з довідкою Спаського старостинського округу від 06 травня 2025 року [PERSON] зареєстрований у господарстві в [ADDRESS] , і житловий будинок за цією адресою належить йому. За даним господарством числиться і земельна ділянка, площею 0,1314 га (а.с. 11 том 2). Довідкою з ОКП «Коломийське МБТІ» встановлено, що згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року, житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано. Разом з цим житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с. 14 том 2). Оцінка суду щодо вимог про позбавлення батьківських прав Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на положеннями пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи охорони дитинства і виховання визначаються виключно законами України. І зокрема статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов`язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. В силу положень частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена пунктами 1-6 частини 1 статті 164 цього кодексу. Виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, на який посилається позивач для задоволення позову, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або від забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. А тут суд враховує, що основні обов`язки, які беззаперечно входять до кола обов`язків з виховання дитини, як складової частини батьківського піклування, передбачені статтею 150 Сімейного кодексу України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Батьки зобов`язані поважати дитину. Разом з цим суд враховує, що відповідно до пунктів 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У цій справі суд констатує, що [PERSON] відповідно до висновку органу опіки та піклування повідомляв, що має бажання спілкуватись і брати участь у вихованні і спілкуванні з дітьми, стверджує, що любить їх. Про це він заявив і у відзиві на позов. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Тому суд використовує рішення Європейського суду з прав людини (справа «Савіни проти України») від 18 грудня 2008 року в якому цей суд зазначив, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000 -IX). Також, суд враховує рішення цього ж суду від 07 грудня 2006 року ("Хант" проти України, п.58), в якому було звернуто увагу на те, що факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до сина, що повинно враховуватись. І суд відзначає, що встановлені ним обставини прямо вказують на те, що відповідач хоче продовжити виконувати свій батьківській обов`язок, про що майже одразу прямо і недвозначно заявив органу опіки та піклування, хоча суд і згоден з позивачкою у тому, що відповідачу слід бути більш активним у виконанні своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. І з огляду на вік обох дітей (14 та 7 років) суд переконаний у тому, що наявність юридичного права у батька контактувати із ними, повністю відповідає найкращим інтересам цих дітей. Позаяк, є надзвичайно важливим у їх віці. А будь-які виключні обставини, які б реально існували на цей момент і свідчили би на користь необхідності виключення такого зв`язку і таких прав між дітьми та їх рідним, біологічним батьком, позивачкою не доведено. І знову ж таки, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, суд вважає, що підстав позбавляти відповідача батьківських прав щодо його дітей, на даний час, не має. У зв`язку із чим, позов в частині позбавлення батьківських прав не підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо вимог про стягнення аліментів Положення частини 2 статті 51 Конституції України передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. А згідно з частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Однак, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181). Судом встановлено, що рішеннями Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2018 року та 10 квітня 2019 року, було встановлено розмір аліментів шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки на утримання їх дітей аліментів. В силу положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В силу положень частини 2 статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з цим суд враховує і положення частини 2 статті 182 СК України у тій частині, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. І оскільки мінімальний рекомендований розмір аліментів у 2025 році, з урахуванням статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" для дітей віком від 6 до 18 років становить: 3196 гривень, а позивачка згідно рішень судів отримує аліменти у розмірі тільки 1200 та 1500 гривень на утримання дітей і її майновий стан змінився у бік погіршення, це слід врахувати та виправити, оскільки такий розмір аліментів вже не відповідає закону, зокрема Сімейному кодексу України та не враховує найкращі інтереси обох дітей. Тож враховуючи це, суд вважає, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити. Зокрема, з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у розмірі по 3000 гривень щомісячно на дітей до досягнення ними повноліття. При цьому приймаючи таке рішення суд виходить із того, що відповідач не надав суду будь-яких доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі. Висновок суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи до яких, на підставі пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. При поданні позовної заяви, за її розгляд позивач сплатив судовий збір, який згідно квитанції про сплату становить 1073 гривні 60 копійок (а.с.9 тому 1 копія квитанції), за подання позову з немайновими вимогами про позбавлення батьківських прав. За подання позову про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору. Але оскільки суд частково відмовляє у задоволенні позову, зокрема в частині позбавлення батьківських прав, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України (якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог), у розподілі судових витрат у вигляді судового збору, сплаченого позивачкою у розмірі 1073 гривні 60 копійок, слід відмовити повністю. Разом з цим оскільки суд задовільнив позовні вимоги, в частині збільшення розміру стягуваних аліментів на користь позивача, але вона звільнена від сплати судового збору, в силу положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави Україна, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок, як сума судового збору за позов про збільшення розміру аліментів. Також представниця позивача, заявила суду про намір подати докази витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті спору. І дійсно, положеннями ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тож оскільки представниця зробила відповідну заяву до того, як суд закінчив дослідження доказів у справі, суд вважає можливим таку заяву врахувати, а питання про розподіл витрат позивачки на професійну правничу допомогу розглянути і вирішити у окремому судовому засіданні, 10 липня 2025 року, о 10 годині 15 хвилин. Суд встановив таку дату, з урахуванням права позивача подати суду і відповідачу відповідні докази, а також права відповідача не тільки ознайомитись із ними, а й подати суду та позивачу свої письмові пояснення (із запереченнями чи визнанням витрат повністю чи частково). Але якщо відповідні докази не будуть подані позивачем до суду у вказаний строк, суд буде вирішувати питання про залишення без розгляду заяви позивача про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, як це передбачено частиною 8 статті 141 ЦПК України. Таким чином,

Outcome: partial