Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до Новокаховської міської\~військової адміністрації\~ про\~визнання права\~власності на квартиру та дві земельні ділянки. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач має у приватній власності нерухоме майно: - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,6 кв.м , житловою площею 39,2 кв.м, розташовану на земельній ділянці площею 572 кв.м,- земельну ділянку, площею 0,0136 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування магазину - кулінарії за адресою: [ADDRESS] ,- земельну ділянку, площею 0,0400 га цільовим призначенням для розміщення та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про внесення відомостей про право власності на зазначене майно до Державного реєстру прав на нерухоме майно та отримав рішення від 26.09.2024 № 75236506 про відмову в проведенні реєстраційних дій з підстав ненадання відомостей, що підтверджують право власності в зв`язку з перебуванням архіву на тимчасово окупованій території. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача підтримав позов, представник відповідача подав заяву про визнання позову. Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 80,6 кв.м , житловою площею 39,2 кв.м. на підставі договору дарування від 27.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Сердюком І.П. та зареєстрованим за номером 4385, зареєстрованого в КП «Кахвське державне бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу № 4727 від 16.01.2002 року. Також позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0136 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування магазину - кулінарії за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 940112, виданим 11.08.2008 року головою Новокаховської міської ради на підставі рішення 38 сесії 5 скликання Новокаховської міської ради від 26.08.2008 № 690. А також власником земельної ділянки, площею 0,0400 га, цільовим призначенням для розміщення та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 940113, виданим 11.07.2008 року головою Новокаховської міської ради на підставі рішення 40 сесії 5 скликання Новокаховської міської ради від 20.05.2008 № 774. В зв`язку\~з військовою\~агресією РФ\~та тимчасовою\~окупацією м.\~Нова Каховка,\~де перебувають\~документи та\~інформація щодо\~реєстрації права\~власності на\~квартиру та\~земельні ділянки,\~державним реєстраторомправ на нерухоме майно [PERSON] юридичного департаменту Одеської міської ради ухвалено рішення від 26.09.2024 № 75236506 про відмову в проведенні реєстраційних дій з підстав ненадання відомостей, що підтверджують право власності в зв`язку з перебуванням архіву на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації\~відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. З зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. У таких випадках ч.1 ст. 392 ЦК України захищає право власності та передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) прав власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про щ свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс1 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадка право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема і правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача права власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм праве викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, тлумачення норми ч.1 ст. 392 ЦК України та правові висновки Верховного Суду свідчать, що власник має право звернутись із позовом про визнання його права власності у випадку втрати ним документа, який засвідчує його прав власності, що є достатньою та самостійною підставою для застосування ч.1 ст. 39 ЦК України. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, квартири, споруди інше нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved