Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28 червня 2023 року позивач Акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 493 547,72 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 02 вересня 2019 року [PERSON] уклала з Акціонерним товариством «Кредобанк» кредитний договір №СL-215444. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредит. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 18 квітня 2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі\~493 547,72 грн, що складається із простроченої заборгованості за основним боргом (тілом) у розмірі 314\~426,25 грн, прострочених процентів за основним боргом у розмірі 179\~121,47 грн. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 493 547,72 грн та витрати по оплаті судового збору (а.с. 1-2). 09 листопада 2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду письмові пояснення на позовну заяву по справі, в яких просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідач зазначає, що 02 вересня 2019 року між [PERSON] та Акціонерним Товариством «Кредобанк» було укладено кредитний договір №СL-215444 строком на 60 місяців,за умовами якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 400\~000,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на дату звернення до суду за кредитом у розмірі 493 547,72 грн, проте належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведеними. Наданий позивачем розрахунок суми заборгованості за договором кредиту є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Проте позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Відповідач вважає, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості станом на дату звернення до суду, оскільки у поданих разом із позовною заявою матеріалах не відображено здійснюваних відповідачем платежів за період з вересня 2019 року по вересень 2021 року, що унеможливлює здійснення повного та достовірного обчислення заборгованості по кредиту. У зв`язку з введенням карантинних обмежень на всій території України [PERSON] у період з квітня 2020 року до лютого 2021 року вимушено перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується копією довідки ОК-7 від 27.10.2023 та наказами з місць роботи, що призвело до скрутного фінансового становища та неможливості виконання взятих на себе кредитних зобов`язань у повному обсязі. У зв`язку із вищевказаними подіями та втратою основного джерела доходу у період з 01 березня 2022 року по 02 липня 2023 року, що підтверджується довідкою ОК-7, [PERSON] неодноразово зверталася безпосередньо до відділення банку для надання кредитних канікул та можливості реструктуризації боргу, на що не отримала задовільної відповіді. Просить у задоволенні позову відмовити (а.с.65-68). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 червня 2023 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 30-31). Ухвалою суду від 30 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 32-33). Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 90-91). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Надаючи пояснення у судовому засіданні 17 червня 2024 року, представник позивача підтримав вимоги на підставах, викладених у позові (а.с. 105-109, 123-131, 190). Відповідач у судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні 17 червня 2024 року заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у позові у повному обсязі (а.с. 87, 153, 157, 181-182, 188-189). Згідно частини шостої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, у\~виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Оскільки учасники справи у судове засідання, призначене на 16 червня 2025 року, не з`явилися, суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше десяти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Згідно частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк», Банком, та [PERSON] , Позичальником, укладений кредитний договір № СL-215444, за умовами якого сума та валюта кредиту: 400\~000,00 грн, строк (термін) кредиту: 60 місяців терміном до 30 серпня 2024 року (а.с. 5-7, 19-20,24). 03 березня 2023 року позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про погашення заборгованості, яка залишилася без відповіді (а.с. 8-9, 18). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № СL-215444 від 02 вересня 2019 року, станом на 18 квітня 2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі\~493 547,72 грн, що складається з простроченої заборгованості за основним боргом (тілом) у розмірі 314\~426,25 грн, прострочених процентів за основним боргом у розмірі 179\~121,47 грн (а.с. 10). Згідно виписки по особовим рахункам, відповідач отримала кредитні кошти у загальному розмірі 400\~000,00 грн та користувалася кредитними коштами (а.с. 11-14). Відповідач на рахунок, вказаний в укладеному договорі, отримала кошти у загальному розмірі 400\~000,00 грн, а саме згідно меморіального ордеру № 50963190 від 02 вересня 2019 року - 258\~385,19 грн, меморіального ордеру № 50963151 від 02 вересня 2019 року 94\~319,81 грн та меморіального ордеру № 50963173 від 02 вересня 2019 року 47300,00 грн (а.с. 15-17). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Акціонерне товариство «Кредобанк» є юридичною особою, код ЄДРПОУ 09807862 (а.с.26). Статут Акціонерного товариства «Кредобанк» затверджений рішенням акціонера №01/2020 від 28.04.2020 (а.с.27-28). Згідно копії виписок по особовим рахункам з 02.09.2019 по 02.11.2023, позивачем були надані кредитні кошти відповідачу, яка здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.69-76). Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, [PERSON] отримувала доходи (а.с.77-82). 29 червня 2023 року Приватним підприємством Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» було видано наказ № 02-В про дострокове припинення [PERSON] відпустки без збереження заробітної плати, що була надана їй у зв`язку із веденням в Україні воєнного стану, з 03 липня 2023 року (а.с. 83). 01 березня 2022 року Приватним підприємством Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» було видано наказ № 01-В про надання відпусток без збереження заробітної плати з 01.03.2022 на період дії карантину до 31.03.2022 працівникам, зокрема [PERSON] (а.с. 84). 29 квітня 2022 року Приватним підприємством Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» було видано наказ № 02-В про надання відпусток без збереження заробітної плати на період введення воєнного стану працівникам підприємства, зокрема [PERSON] (а.с. 85). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частина перша статті 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини першої-другої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що між позивачем Акціонерним товариством «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] правовідносини виникли внаслідок укладеного 02 вересня 2019 року кредитного договору №СL-215444, з запропонованими умовами якого [PERSON] ознайомилася та погодилася, про що свідчить її власноручний підпис на договорі. Відповідач не оспорювала даний кредитний договір у судовому порядку. Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України зобов`язано позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Загальні умови виконання зобов`язань визначено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України,\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як передбачено у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі\~статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~та пункту 42 розділу III Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах: від 30.11.2022 у справі № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 у справі № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21; від 01.08.2022 у справі № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № у справі 128/2269/20; від 01.06.2022 у справі № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 у справі № 219/7527/16; від 25.05.2022 у справі № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 у справі № 336/4796/18; від 09.02.2022 у справі № 161/5648/20; від 02.02.2022 у справі № 205/7751/16-ц, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту, та є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. У межах розгляду даної справи судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору № СL-215444 від 02 вересня 2019 року позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 400\~000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на поточний (картковий) рахунок, номер якого був зазначений сторонами у договорі, а саме згідно меморіального ордеру № 50963190 від 02 вересня 2019 року - 258\~385,19 грн, меморіального ордеру №50963151 від 02 вересня 2019 року 94\~319,81 грн та меморіального ордеру № 50963173 від 02 вересня 2019 року 47300,00 грн. Позивачем до позовної заяви надано виписку по особовим рахункам відповідача, що є достатнім, належним та допустимим доказом, який підтверджує факт видачі коштів відповідачу, а також є документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача в цій частині. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт повернення наданих їй кредитних коштів на виконання умов договору № СL-215444 від 02 вересня 2019 року. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором від 02 вересня 2019 року. Розрахунок заборгованості за договором відповідачем не спростований. Отже, як підтверджується матеріалами справи, позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. У свою чергу, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, що має відображення у\~розрахунку заборгованості за договором. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що між сторонами існували договірні відносини, що виникли внаслідок укладення договору № СL-215444 від 02 вересня 2019 року, через порушення умов договору з боку позичальника своєчасне погашення зобов`язання не відбулося, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, яку відповідач у добровільному порядку не погасила, у загальному розмірі\~493 547,72 грн, що складається із простроченої заборгованості за основним боргом (тілом) у розмірі 314\~426,25 грн, прострочених процентів за основним боргом у розмірі 179\~121,47 грн. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості за укладеним договором відповідачем не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Розрахунок заборгованості за договором є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості відповідача за кредитним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором у загальному розмірі\~493 547,72 грн, що складається із простроченої заборгованості за основним боргом (тілом) у розмірі 314\~426,25 грн, прострочених процентів за основним боргом у розмірі 179\~121,47 грн, підлягають задоволенню у повному обсязі. Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до положень частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з копії платіжного доручення № 31054833 від 22 червня 2023 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 7403,22 грн грн (а.с. 4). Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 7403,22 грн грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 605, 610-612, 625, 626, 628, 633, 634, 636, 1048, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved