Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 102 001 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем та була звільнена з підприємства 03.07.2024 року. Про порушення свого права на отримання повного розрахунку по заробітній платі після звільнення позивачка дізналась 18 березня 2025 року після отримання її представником відповіді на адвокатський запит з довідками №105/12 від 13.02.2025 року та №289/14 від 04.03.2025 року про невиплачену позивачу заробітну плату на загальну суму 102\~001 грн. До цього часу відповідачем не була виплачена нарахована, але не виплачена заробітна плата. Крім того, позивач зазначила, що вона звернулась за правовою допомогою до адвоката та нею було витрачено 2\~000,00 грн, які також просила стягнути з відповідача, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 31 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 12 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача Новак К.А. було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовної заяви у зв`язку із пропуском строку звернення до суду із позовною заявою, зазначивши також, що причиною несвоєчасної виплати заробітної плати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» перебувало та перебуває в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні. Щодо стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача заперечувала у зв`язку з їх недоведеністю. 16\~червня 2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» представником\~позивача \~адвокатом Пацковим\~М.Л.\~було подано\~на адресу\~суду відповідь\~на відзив,\~згідно якого\~адвокат підтримує\~заявлені позовні\~вимоги та\~просить їх\~задовольнити в\~повному обсязі.\~Так,\~представник позивача\~зауважує,\~що відповідач\~визнає наявність\~заборгованості перед\~позивачем на\~суму 102\~001\~грн.\~Крім того,\~відсутність грошей\~у підприємства\~не звільняє\~його від\~обов`язку щодо\~оплати праці\~співробітникам.\~Щодо пропуску\~строку адвокат\~зазначає,\~що про\~порушення свого\~права на\~загальну суму\~102001,00\~грн.\~грн.\~позивачка дізналась\~18\~березня 2025\~року після\~отримання представником\~позивачки -\~адвокатом від\~відповідача відповіді\~за №\~151/6\~від 18.03.2025\~року на\~адвокатський запит\~з Довідками\~№105/12\~від 13.02.2025\~року та\~№ 289/14\~від 04.03.2025\~року про\~невиплачену позивачу\~зарплату на\~загальну суму\~102\~001,00\~грн.\~(73\~367грн.\~+\~28\~634\~грн.). Позивачка не мала можливості звернутись до суду раніше так як в порушення діючого законодавства відповідачем не був виданий позивачці розрахунок сум належних при звільненні. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем та була звільнена за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України 03.07.2024 року, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6). 18 березня 2025 року Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» направлено адвокату Пацкову Миколі на його запит від 03.03.2025 року довідки про нараховану і не виплачену заробітну плату та остаточний розрахунок [PERSON] за №105/12 від 13.02.2025 року та №289/14 від 04.03.2025 року, що підтверджується супровідним листом №151/6 від 18.03.2025 року (а.с.7). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№105/12 від 13 лютого 2025 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата у сумі 73\~367,00 грн., у т.ч. по місяцям: за травень 2021 року 4061 грн.; за червень 2021 року 4770 грн.; за серпень 2021 року 4250 грн.; за вересень 2021 року 4862 грн.; за жовтень 2021 року 266 грн.; за листопад 2021 року 401 грн.; за січень 2022 року 82 грн.; за лютий 2022 року 481 грн.; за квітень 2022 року 245 грн.; за серпень 2022 року 657 грн.; за січень 2023 року 1452 грн.; за лютий 2023 року 1312 грн.; за березень 2023 року 1142 грн.; за квітень 2023 року 1306 грн.; за липень 2023 року 3297 грн.; за серпень 2023 року 70% - 2270 грн.; за вересень 2023 року 3044 грн.; за грудень 2023 року 35% - 977 грн.; за січень 2024 року 3235 грн.; за лютий 2024 року 3498 грн.; за березень 2024 року 3498 грн.; за квітень 2024 року 4064 грн.; за травень 2024 року 3577 грн.; за червень 2024 року 3816 грн.; за липень 2024 року 16804 грн. (а.с.8). Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» за вих.№289/14 від 04 березня 2025 року, [PERSON] не виплачена заробітна плата у сумі 28 634,00 грн., у т.ч. по місяцям: за жовтень 2021 року 4408 грн.; за листопад 2021 року 5049 грн.; за грудень 2021 року 5369 грн.; за лютий 2022 року 5609 грн.; за березень 2022 року 5977 грн.; за травень 2022 року 842 грн.; за червень 2022 року 674 грн.; за липень 2022 року 706 грн. (а.с.9). Окрім того, не виплачена заробітна плата [PERSON] також підтверджена наданою представником відповідача довідкою №105/30 від 09 квітня 2025 року згідно якої така заборгованість складає 102\~001,00 грн. (а.с.42). Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно ст.115 вказаного Кодексу виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, судом встановлено, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем станом на 09.04.2025 року складає 102 001,00 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 102 001,00 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Щодо посилання відповідача у відзиві про пропуск позивачем строку на звернення до суду з зазначеним позовом, суд зазначає наступне. Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (частина 1 ст.233 КЗпП України). Нормою частини 2 ст.233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, що визначено ст.116 КЗпП України. Встановлено, що позивач 18.03.2025 року отримала довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, та 21 березня 2025 року звернулась до суду з позовом, а отже, встановлений законом строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі не пропущено, тому, заперечення відповідача суд не приймає до уваги. Інші посилання відповідача, зазначені у відзиві, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України). Згідно із вимогами частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 19 Закону України\~\~«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; \~2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; \~3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; \~4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; \~5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; \~6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; \~7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; \~8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; \~9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; \~2) у разі відмови в позові - на позивача; \~3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: \~1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; \~2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; \~3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; \~4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина друга статті 141 ЦПК України). Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи\~та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги адвоката та представництво від 08 лютого 2025 року (а.с.11); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1430 видане 11 серпня 2005 року (а.с.12); ордер на надання правничої допомоги серії АЕ №1370740 від 20 березня 2025 року (а.с.13) та квитанцію від 08 лютого 2025 року згідно якої адвокат Пацков М.Л. отримав від [PERSON] гонорар в сумі 2\~000 грн. за підготовку судового позову до ДП «ВО ПМЗ ім.О.М.Макарова» про стягнення заробітної плати, надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта при розгляді справи в суді першої інстанції (а.с.14). Будь-яких інших доказів як то акт виконаних робіт із зазначенням витраченого часу та вартості кожної конкретної послуги, розрахунок таких витрат, позивачем суду надано не було. Таким чином, витрати на правову допомогу понесені позивачем задоволенню не підлягають як такі, що не доведені належним чином. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial