Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

11 березня 2024 року [PERSON] , який діє через свого представника Діденко Н.П., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , відносно [PERSON] , [INFO] . Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що він є рідним дідом [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] (прізвища відповідача змінювалось із « [PERSON] » на « [PERSON] » та потім на « [PERSON] ») залишила його ще до досягнення ним однорічного віку. 26 листопада 2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та його сином [PERSON] . Фактично з 4-х місячного віку онук постійно проживає разом з ним - рідним дідом та своїм батьком [PERSON] , вони займаються його вихованням, утриманням та піклуються про його фізичний та духовний розвиток. Жодних із вищевказаних дій та покладених законом на матір обов`язків, відповідач не виконує, крім того повністю в добровільному порядку відмовляється від утримання та виховання свого сина. Відповідач не має наміру проявляти до сина материнської турботи, не цікавиться сином, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його виховання, не відвідує, ані навчальний заклад, ані лікарню. На сьогодні відповідач перебуває на території російської федерації та повністю ігнорує факт спорідненості із сином, адже із річного віку вона жоден раз його не бачила. Факт перебування на території російської федерації не пов`язаний із війною, оскільки вона залишила територію України ще у 2018 році. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків, він не чинив. Наразі позов заявлений ним, дідом, адже батько [PERSON] (змінив прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу повторно) перебуває у лавах ЗСУ та несе військову службу. 27 березня 2024 року ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області залучено до участі у розгляді цивільної справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Дашівської селищної ради. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року витребувано з органу опіки та піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками дитини. Ухвалами від 09 грудня 2024 року та 11 лютого 2025 року доручено Гайсинському районному суду Вінницької області викликати та допитати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що до початку повномасштабного вторгнення неповнолітній [PERSON] проживав разом з позивачем його дідом. В подальшому разом з тіткою та дядьком виїхали до Німеччини, де на даний час і знаходиться. Наполягала на позбавленні [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . Зазначила, що саме це відповідатиме інтересам дитини. Дитина не заперечує щодо позбавлення його матері батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно і належним чином. Представник третьої особи Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області не заперечував проти задоволення позову. Надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за відсутності представника. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд в судовому засіданні постановив відповідну ухвалу. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) з 12 жовтня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2012 року /а.с. 13/. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] /а.с .16/. Згідно наданих позивачем копій паспортів прізвище відповідача змінювалось з [PERSON] на [PERSON] , а в подальшому на [PERSON] /а.с. 6-11/. [PERSON] є батьком [PERSON] та відповідно, дідом малолітнього [PERSON] /а.с. 16, 17/. З 10 грудня 2012 року по червень 2013 року [PERSON] , [INFO] , відвідував КЗ «Дашівський заклад дошкільної освіти №1 «Журавлик» Дашівської селищної ради. В заклад дошкільної освіти приводив, забирав та опікувався дідусь. Мати не приводила і не забирала. Працівники її в закладі не бачили /а.с. 23/. Згідно довідки № 764 Дашівського ліцею Дашівської селищної ради від 20 листопада 2023 року, учень 8-Б класу [PERSON] , [INFO] , навчався в ліцеї з 01 вересня 2016 року і по даний час. [PERSON] проживав з дідусем, який займався його вихованням та навчанням. Мати, [PERSON] вихованням та навчанням сина за час навчання не цікавилась /а.с. 22/. 29 червня 2018 року в посольстві України в Російській Федерації [PERSON] надала заяву якою відмовилась від громадянства України та просила оформити їй вихід з громадянства України в зв`язку з прийняттям громадянства Російської Федерації /а.с. 21/. 01 березня 2024 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . В зв`язку з реєстрацією шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » /а.с. 18/. Згідно довідки № 2228 від 08 вересня 2023 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] /а.с.67/. 12 жовтня 2023 року [PERSON] було надано згоду на тимчасовий виїзд за кордон України до Федеративної Республіки Німеччини та інших держав Європейського союзу та Шенгенської угоди, в зв`язку з воєнними діями на території України його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у супроводі [PERSON] , та/або [PERSON] , [PERSON] в період з 15 жовтня 2023 року до досягнення малолітнім сином [PERSON] повноліття /а.с. 19-20/. Згідно висновку органу опіки та піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 25 вересня 2024 року № 143, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 127/. Як вбачається з матеріалів виконання судового доручення, зокрема з протоколу судового засідання, Гайсинським районним судом Вінницької області в режимі відеоконференції було здійснено допит неповнолітнього [PERSON] , який пояснив, що на даний час проживає в Німеччині в м. Норден з тіткою та дядьком. Тітка є дочкою дідуся та рідною сестрою батька. Коли останній раз бачив матір не пам`ятає, оскільки був ще маленьким, пам`ятає тільки, що звати [PERSON] . Зі слів родичів знає, що на даний час мати знаходиться у м. Москва. Зазначив, що вони спілкувались з матір`ю в «телеграм» та «вайбер», повідомленнями та дзвінками. Таке спілкування тривало місяць від сили. Востаннє це було в 2023 році. Вже рік точно з матір`ю не спілкувався. Перестали спілкуватись тому, що він попросив у матері допомоги, а вона проігнорувала. Подарунків від матері ніколи не отримував. Вважає, що його матір можна позбавити батьківських прав відносно нього. Зазначив, що йому краще тут в Німеччини з тіткою та дядьком, вони ним опікуються /а.с. 170-171/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, і разом з тим зауважує, що обов`язково при вирішення справ, пов`язаних із забезпеченням інтересів дітей, слід враховувати норми Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, і такої, що є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності врахування в першу чергу інтересів дітей, а також на визначенні, чи є у діях батьків умисел. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанови Верховного Суду у справах №288/201/19, №454/1619/18, №199/5032/16-ц та інші). Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначив, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Відповідно до статті 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Так, згідно з п. 2 ч. 1 ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165\~СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому, за змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. На необхідність встановлення винної поведінки особи щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону наголосила у своїй ухвалі від 01 листопада 2017 року у справі № 211/559/16-ц колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. В даній ухвалі також зазначено про необхідність перевірки чи застосовувались до особи раніше попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. В супереч вимогам ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81\~ЦПК України позивачем не надано достатніх та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а саме, відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або свідчила б про те, що наявність батьківських прав у [PERSON] дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав. Жодних доказів, які б свідчили про жорстоке поводження щодо дитини або ж негативний вплив на [PERSON] , з боку його матері матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що до [PERSON] раніше застосовувались попередження щодо зміни її ставлення до виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Посилання в позовній заяві на ту обставину, що матір покинула дитину в чотирьохмісячному віці, та з того часу жодного дня сину не бачила, спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Зокрема, у висновку опіки та піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 25 вересня 2024 року зазначено, що на даний час дитина [PERSON] перебуває у Федеративній Республіці Німеччина у тітки [PERSON] , згода на виїзд підтверджується нотаріально завіреною заявою батька та матері, що ставить під сумнів відсутність матері в житті дитини. Також батьки [PERSON] уклали шлюб після його народження, коли дитині було більше одного року. Крім того, показання неповнолітнього щодо спілкування з матір`ю є сплутаними, спочатку він зазначає, що матір взагалі ніколи не бачив, не пам`ятає її. Потім виявляється, що все ж таки спілкувався з нею через «вайбер» та «телеграм» у 2023 році. Спілкування припинилось через те, що мати відмовилась йому допомогти. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків та обставина, що [PERSON] не приводила сина до дитячого садочка та до школи. Висновок органу опіки та піклування Дашівської селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 25 вересня 2024 року № 143 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не містить достатніх фактичних даних щодо свідомої винної поведінки [PERSON] , направленої на ухилення від виконання батьківських обов`язків та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення її батьківських прав. Окрім того, відповідно з частинами 5, 6 статті 19 СК України, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом не було встановлено фактів негативного впливу [PERSON] на її малолітнього сина, або обставин, які свідчили б про те, що наявність у відповідача батьківських прав дійсно суперечить інтересам дитини. Не надавалось позивачем доказів перетину кордону України відповідачем востаннє. Як і не надавалось доказів того, що позивач або батько дитини намагались вжити заходів з метою позбавлення відповідача батьківських прав, зважаючи на тривалість періоду, протягом якого [PERSON] , зі слів позивача, не опікується сином. За вказаних обставин, врахувавши, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Разом із тим, з метою захисту інтересів [PERSON] , суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed