Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 31.03.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь кредитну заборгованість у загальному розмірі 32\~000,00\~грн. та судові витрати, включаючи витрати на професійну правничу допомогу (а.с.\~13). На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Столітній\~М.М. (ордер на надання правничої допомоги серії\~АІ №\~1852641 від 21.03.2025, а.с.\~21) у позовній заяві зазначив, що Відповідачем 14.02.2024 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~4386569 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА») в електронній формі. За умовами цього договору Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 3\~200,00\~грн., проте не надав своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом згідно із своїми зобов`язаннями за договором. У подальшому названий кредитор відступив право вимоги за цим договором Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість за зазначеним кредитним договором у загальному розмірі 32\~000,00 грн. (а.с.\~1-14), що включає в себе: \~3\~200,00\~грн. заборгованості за основним боргом; \~20\~400,00\~грн. заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором; \~8\~400,00\~грн. заборгованості за процентами, нарахованими Позивачем. Копії позовної заяви та доданих до неї документів надіслано Відповідачеві, суду надано докази на підтвердження (а.с.\~19). Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 01.04.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, а також строки подання відповіді на відзив та заперечення на відповідь, задоволено клопотання Позивача та витребувано з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») письмові докази, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 22.04.2025 (а.с.\~107-109). Надалі судове засідання було відкладено на 20.05.2025, 03.06.2025 і на 17.06.2025 за клопотанням Відповідача для ознайомлення з матеріалами справи (оскільки копію позовної заяви він не отримував) та необхідність отримання правничої допомоги і подання додаткових доказів. Представник Позивача в усі судові засідання не з`явився, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с.\~117, 143, 161, 162); у позовній заяві та у відповіді на відзив викладено клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача (а.с.\~13, 169). При цьому у відповіді на відзив представником Позивача наведено обґрунтування заявленої позовної вимоги, що є аналогічними викладеним у позовній заяві (а.с.\~165-169), без врахування відзиву Відповідача, який за своїм змістом є заявою про визнання позову (а.с.\~148), додано копії рішень апеляційних судів, в яких викладено висновки, що не є висновками, які підлягають врахуванню судом в силу вимог частини шостої статті\~13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Відповідач у судове засідання 17.06.2025 не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, своєю письмовою заявою від 17.06.2025 просив розгляд справи проводити без його участі (а.с.\~212). До суду 03.06.2025 Відповідач подав відзив на позовну заяву та ідентичне за змістом клопотання, в яких визнав викладені в позові обставини, підтвердив укладення з первинним кредитором договору, не заперечує наявність заборгованості у заявленому до стягнення розмірі. Проте просив про розстрочку виконання рішення суду через те, що він є учасником бойових дій, захищав територіальну цілісність України, також є багатодітним батьком та має на своєму утриманні трьох малолітніх дітей, перебуває у тяжкому матеріальному становищі, джерелом доходів на теперішній час є лише стипендія (а.с.\~147, 148). На підтвердження цих обставин надав суду письмові документи (а.с.\~149-154, 212-216). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання судом не вбачається. Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої статті\~206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку, зокрема, з визнанням позову суд роз`яснює наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, розглянувши матеріали справи та вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання Відповідачем позову, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що Позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»» є фінансовою установою, до видів діяльності віднесено кредитування, що підтверджено, зокрема, копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії\~ФК №\~В0000495 від 21.01.2022 (а.с.\~79), статуту (а.с.\~81-87), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.\~93); має ліцензію на надання фінансових послуг (а.с.\~64). Аналогічний статус має первісний кредитор ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що також підтверджено матеріалами справи (а.с.\~65, 77, 78, 79). Між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в особі директора Пшеничного\~А.І., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 14.02.2024 через веб-сайт (мобільний застосунок) названого Товариства (www.credit7.ua) був укладений Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №\~4386569 (далі Кредитний договір), копія якого долучена до позовної заяви (а.с.\~38-48). Цей Договір підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «68263»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця реєстрації та проживання, номери мобільного телефону, адреси електронної пошти, реквізити належного йому платіжного засобу (номеру банківської карти) для перерахування коштів, контактні дані третьої особи дружини [PERSON] ) наведено в розділі\~10 Договору «Реквізити та підписи сторін» (а.с.\~47-48). За умовами названого вище Кредитного договору Позикодавець надав Позичальнику (Відповідачу) грошові кошти у кредит у розмірі 3\~200\~грн. (пункт\~1.2); строк кредитування 360\~днів (пункт\~1.3); періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30\~днів (пункт\~1.3); стандартна процентна ставка 2,50\~% за кожен день (підпункт\~1.4.1); знижена процентна ставка 1,63\~% за кожен день, що застосовується на умовах, викладених у підпункті\~1.4.2, а саме: якщо клієнт до 14.03.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Більш детальна інформація наведена у Додатках до Кредитного договору (а.с.\~48-49) та у Паспорті споживчого кредиту (а.с.\~50-52). Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у визначеному Кредитним договором розмірі (3\~200,00\~грн.) підтверджується, окрім доданих до позовної заяви доказів, також і витребуваною за клопотанням Позивача ухвалою суду від 01.04.2025, інформацією АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.\~130, 132). Надалі між Позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»» та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 25.10.2024 було укладено Договір факторингу №\~25/10/2024 (а.с.\~24-28), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Кредитним договором, що підтверджено, зокрема, копією витягу з реєстру боржників (а.с.\~62). Відповідач жодного разу не здійснив платежі на погашення кредитної заборгованості, що стверджено ним у суді, відзиві на позов (з визнанням позовних вимог) та підтверджено копіями Розрахунку заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за період від 14.02.2024 (день надання кредиту) до 25.10.2024 (а.с.\~54-59) та Розрахунку заборгованості Позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за період з 26.10.2024 до 07.02.2025, що в межах строку кредитування (а.с.\~60-61). Таким чином, Відповідач не надав своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення його заборгованості згідно з умовами цього Кредитного договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшло право вимоги, заборгованість у загальному розмірі 32\~000,00\~грн. (3\~200\~грн. за основним боргом + 20\~400\~грн. за процентами, що нараховані первісним кредитором, + 8\~400\~грн. за процентами, нарахованими Позивачем). В ухвалі суду від 01.04.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~109). За загальним правилом частини першої статті\~82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Частинами першою, другою статті\~10561 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №\~910/4518/16 зроблено висновок, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. За загальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018\~р. у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Зважаючи на усе викладене, встановлені судом і визнані Відповідачем обставини, визнання Відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що Відповідач порушив умови Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 14.02.2024 №\~4386569, не виконав в повній мірі взяті на себе зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеному у названому Договорі розміру наданої Відповідачеві позики та процентній ставці згідно з умовам Договору, що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Проте у зв`язку з визнанням Відповідачем позову, про що перед початком розгляду справи по суті ним було подано письмову заяву відзив на позов (а.с.\~148), суд вбачає підстави для застосування норми частини першої статті\~142 ЦПК України про повернення Позивачеві з державного бюджету 50\~відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача судових витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті\~141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)\~їх дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №\~904/4507/18). Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №\~547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті\~137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, лише зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд. За приписами статті\~13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №\~361/10208/23. Позивач на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10\~000,00\~грн. надав суду копію відповідного договору про надання правничої допомоги від 10.12.2024 №\~10/12/2024, укладеного між Позивачем та адвокатом Столітнім\~М.М. (а.с.\~22-23), заявку на виконання доручення від 19.02.2025 №\~7224 з описаною вартістю наданих послуг адвоката (а.с.\~34-35), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 21.03.2025 №\~7224 та платіжне доручення, яким підтверджується оплата Позивачем послуг адвоката, в якому наведено розрахунок (складові) вартості таких послуг, що загалом складають 10\~000,00\~грн. (а.с.\~37). Також надано передбачені законом докази на підтвердження права Столітнього\~М.М. здійснювати адвокатську діяльність (а.с.\~20,\~21). Відповідач [PERSON] відзиву із запереченням позовних вимог, зокрема й судових витрат, суду не подавав, питання щодо неспівмірності заявлених Позивачем до стягнення судових витрат не порушував. Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 10\~000\~грн. підлягає задоволенню. Відтак, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути судові витрати, понесені останнім, у розмірі 12\~422,40\~грн., що включають витрати зі сплати судового збору в розмірі 1\~211,20\~грн. (50\~% від сплачених 2\~422,40\~грн.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000,00\~грн. Вирішуючи питання за клопотанням Відповідача про розстрочення виконання рішення суду, викладеним у відзиві на позов та окремою письмовою заявою (а.с.\~147, 148), суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті\~267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з положеннями частин першої, третьої п`ятої статті\~435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою, зокрема, для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1)\~ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2)\~щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3)\~стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З огляду на наведені законодавчі норми та враховуючи, надзвичайні події, в яких брав участь Відповідач, захищаючи Україні від російської агресії, починаючи від 09.03.2022, що підтверджено інформацією військової частини та копією учасника бойових дій серії\~ [NUMBER] (а.с.\~149, 151), наявність на його утриманні трьох малолітніх дітей, що підтверджено копією посвідчення багатодітної сім`ї (а.с.\~150) та копіями трьох свідоцтв про народження дітей, 2016\~р.н., 2020\~р.н., 2024\~р.н. (а.с.\~152-154), а також складний матеріальний стан, оскільки Відповідач наразі не працює, з 02.09.2024 навчається у ДПТНЗ «Володарський професійний аграрний ліцей» із стипендією 1\~250,00\~грн. на місяць, починаючи з листопада 2024\~року (загальний дохід за період з листопада 2024\~року до квітня 2025\~року становить 7\~500,00\~грн.), іншого доходу не має, останні виплати отримав у червні 2024\~року, платник [INFO] , що підтверджено копіями відповідних довідок, виданих названим вище ліцеєм та Даними про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) Пенсійного фонду України від 08.06.2025 (а.с.\~214, 215, 216), тому суд за таких обставин і підстав, визначених у частині четвертій статті\~435 ЦПК України, вважає за доцільне розстрочити виконання рішення суду зі стягнення загальної суми боргу та судових витрат на максимально можливий строк, передбачений частиною п`ятою статті\~435 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). Повне рішення суду складено у визначений частиною шостою статті\~259 ЦПК України строк згідно з порядком обчислення процесуального строку, закінчення якого припадає на неробочий день (частина третя статті\~124 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1056-1, 1077 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11 Закону України «Про електронну комерцію» статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: approved