Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

В квітні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (далі ТОВ «ВІН ФІНАНС») звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 31.01.2019 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено договір кредитної лінії № L8172035, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 8800,00 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого загальний розмір заборгованості за договором склав 17342,31 грн, з яких: 8800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1209,00 грн - заборгованість за відсотками, 2933,31 грн - заборгованість за штрафами, 4400,00 грн заборгованість за комісією. 01.07.2019 року ТОВ «ФК «Дінеро» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» уклали Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором у сумі 17342,31 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості у розмірі 27370,09 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 17342,31, суми інфляційних втрат у розмірі 8468,40 грн, суми 3% річних у розмірі 1559,38 грн, а також судові витрати, що складається з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 20 травня 2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку із неявкою сторін у справі. Представник позивача у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що \~31.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - первісний кредитор) та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № L8172035 (номер Договору в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця) (далі - кредитний договір), що підтверджується копією Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG0861052 від 31.01.2019, копією Додаткової угоди №АМ7473541 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG0861052 від 01.02.2019, копією Додаткової угоди №АМ7939712 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG0861052 від 18.02.2019, копією Додаткової угоди №АМ8531342 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG0861052 від 01.02.2019, копією загальних умов договору кредитної лінії, та копією Паспортів споживчого кредиту. (а.с. 25-36) Кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. (а.с. 25) Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості становив 17342,31 грн, з яких: 8800,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1209,00 грн - заборгованість за відсотками, 2933,31 грн - заборгованість за штрафами, 4400,00 грн заборгованість за комісією. (а.с. 25 зворот) Відповідно до. п. 6.5, п. 6.5.1 загальних положень договору кредитної лінії, позичальник з цим погоджується, що кредитодавець має право на уступку прав, претензій та/або зобов`язань, що виникають з цього договору, будь-яким третім особам (надалі іменуються як «Правонаступники») у тому числі з моменту стягнення боргів. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L8172035, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно Відповідача. Станом на дату укладення вказаного Договору відступлення права вимоги, сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 18809,01 грн. В період з 13.02.2022 по 11.02.2025 року по кредитному договору №L8172035 від 31.01.2019, заборгованість відповідача за Кредитним договором склала 27370,09 грн, яка складається з загальної суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 17342,31, суми інфляційних втрат у розмірі 8468,40 грн, суми 3% річних у розмірі 1559,38 грн. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Всупереч умов кредитного договору та вимог закону відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Статтями 610 та 611 ч. 1 ЦК України, встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, заборгованість відповідача за кредитним договором № L8172035 від 31.01.2019 становить 27370,09 грн, яка складається з суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 17342,31, суми інфляційних втрат у розмірі 8468,40 грн, суми 3% річних у розмірі 1559,38 грн. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо витрат про надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач просив стягнути з відповідача, понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. На підтвердження понесених витрат суду надано: копії Договору №36 від 25.04.2024 про надання правової допомоги, укладеного між Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» та ТОВ «Довіра та Гарантія»; Додаткової угоди до Договору №36 від 25.04.2024; Акту від 03.03.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги на загальну суму 5000,00 грн. (а.с.41-45). Таким чином, вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та приходить до висновку, що витрати на надану позивачу правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн є обґрунтованими та доведеними. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved