Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

18 квітня 2025 представник [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до Річківської сільської ради Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Стислий виклад позиції. Вимоги вмотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була бабусею [PERSON] . Після смерті останньої, відкрилась спадщина на все належне їй майно, серед якого є земельна ділянка загальною площею 2,92 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коршачинської сільської ради, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-CM № 028438 від 20.03.2002. За життя [PERSON] заповіту не залишила. [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] одна. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є онук - [PERSON] . Маючи намір оформити спадщину, заявник звернулась до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, проте у прийнятті заяви йому було відмовлено у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини, а також розбіжності у написанні прізвища у деяких правовстановлюючих документах померлої. Представник позивача зазначає, що заява про прийняття спадщини не була подана позивачем у встановлений законом термін, оскільки це було обумовлено непереборними і незалежними від нього обставинами, а саме заявник постійно перебував за кордоном на роботі, мав часті від`їзди, що стало перешкодою до реалізації своїх спадкових прав та пропуску шестимісячного строку. На думку представника пропуск строку для прийняття спадщини стався через причини, які дають правові підстави вважати їх поважними. У зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, неможливості у позасудовому порядку встановити факт родинних відносин із бабусею та факт належності державного акту на право приватної власності на землю, який належав останній, позивач вимушений звернутися із позовом до суду. Оскільки позивач не може реалізувати своє право на спадщину за законом в інший спосіб, представник просить: - визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] строком один місяць після набрання рішенням суду законної сили; - встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] є рідним онуком [PERSON] , яка померла [INFO] ; - встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу - державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 028438 від 20.03.2002, виданого на ім`я « [PERSON] ». Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 23 квітня 2025 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання за правилами загального провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 23-24). Заяви (клопотання) учасників справи. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] та представник останнього адвокат Мазурова К.Д. не з`явились, представником долучено до суду письмове клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 40 ). Представник відповідача\~ Річківської сільської ради Сумського району Сумської області у підготовче судове засідання не з`явився. Сільський голова надіслав клопотання про відсутність заперечень проти задоволення позову та розгляд справу без участі їх представника (а. с. 30). Третя особа\~- приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу ШАМУКОВА С.Ф. направила заяву у якій просила розглянути справу без її участі (а. с. 31). Згідно з ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Інших клопотань та заяв, пов`язаних з розглядом справи від учасників судового процесу до суду не надходило. Представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, отже суд враховує положення частини четвертої статті 206 ЦПК України, та вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області, актовий запис № 09 від 06.07.2016 (а. с. 8). Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, серед якого є земельна ділянка загальною площею 2,92 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коршачинської сільської ради, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-CM №028438 від 20.03.2002, виданого на ім"я " [PERSON] " (а. с. 9). Відповідно до довідки, виданої Коршачинським старостинським округом Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області №165 від 09.06.2021 [PERSON] на дату смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] одна (а. с. 10). У свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 25.10.1954 року у графі мати записана : « [PERSON] » ( а.с. 12). [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на " [PERSON] ", що вбачається із копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.06.1978 ( а.с. 13). Позивач [PERSON] народився [INFO] , його матір"ю записано [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.10.1977 ( а.с. 11). Таким чином у свідоцтві про народження матері позивача, у правовстановлюючому документі на нерухоме майно - державному акті на право приватної власності на землю прізвище його баби записане як « [PERSON] », в той час коли у свідоцтві про її смерть зазначено « [PERSON] », що підтверджуються сукупністю матеріалами справи. Позивач звернувся до Білопільського відділу ДРАЦС у Сумському районі Сумської області СМУ МЮ із заявою про внесення змін до актового запису про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , але відповідно до Висновку №12-21.1-72 йому було відмовлено у внесенні змін прізвища (а. с. 17-18). При зверненні до приватного нотаріуса позивачу було відмовлено в оформленні своїх спадкових прав, про що винесено письмове роз`яснення від 04.03.2025 (а. с. 19). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , у Спадковому реєстрі відсутня будь-яка інформація щодо відкриття спадкової справи (а. с. 36). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Статтями 15 та 16\~ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.\~\~ Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України.\~ У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2023 у справі № 750/13008/21 (провадження № 61-11195св22) зазначено, що: «Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує повабність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. У постанові від 13 березня 2020 у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св 18) Верховний Суд додатково зазначив, що, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи». Згідно роз`яснень викладених в пункті 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - не можуть вважатися поваленими такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, чи встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 1 ст.273 (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України в редакції від 28.11.2017) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи,- вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належність йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Висновки суду. Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно з частиною третьою статті 1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Як роз`яснив\~у своїй\~постанові від\~26\~червня 2019\~року у\~справі №\~565/1145/17\~Верховний Суд\~у складі\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду,\~поважними причинами\~пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] пропустив строк прийняття спадщини після смерті спадкодавця з поважних причин. Отже право останнього підлягає захисту в судовому порядку. Визначаючи спадкоємцю додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Також у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] , [INFO] є рідним онуком [PERSON] , яка померла [INFO] , а також встановлено, що у свідоцтві про народження матері позивача - [PERSON] , в графі мати зазначено « [PERSON] », в той час коли у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] », а також у правовстановлюючому документі на нерухоме майно - державному акті на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ №028438 від 20.03.2002 прізвище власника зазначено як « [PERSON] ». Факт встановлення означеного вище юридичного факту має для позивача юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права на спадщину, а іншого порядку встановлення даного факту немає. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про захист права позивача і вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved