Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 03 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. посвідчено виконавчий напис за №28759 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства\~«Перший Український\~Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 33\~295,82 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. 12 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження №60871582, у межах якого прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з його невідповідністю вимогам чинного законодавства, оскільки він вчинений не на нотаріально посвідченому кредитному договорі, без повідомлення боржника про наявність боргу та за відсутності доказів безспірності заборгованості, тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача. Процесуальні дії у справі. 28 травня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 29 травня 2025 року з метою визначення підсудності суддя скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру. 02 червня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. Фактичні обставини, встановлені судом. 03 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №28759, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №200828943201 від 19 червня 2017 року. Як зазначено у виконавчому напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 01 квітня 2019 року по 21 жовтня 2019 року. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 33\~795,82 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту 5\~011,22 грн; прострочена заборгованість за комісією 300 грн; прострочена заборгованість за процентами 7\~657,81 грн; строкова заборгованість за сумою кредиту 19\~131,75 грн; строкова заборгованість за процентами 1\~195,04 грн; плата за вчинення виконавчого напису 500 грн. \~ \~ \~ \~12 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко Оксаною Анатоліївною відкрито виконавче провадження №60871582 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису, стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 3\~329,58 грн. \~ \~ \~ \~Постановою від 21 грудня 2019 року приватним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] шляхом відрахування 20 відсотків із доходів боржника в рахунок стягнення суми боргу у розмірі 33\~295,82 грн та відрахування 10 відсотків із доходів боржника в рахунок стягнення основної винагороди приватного виконавця у розмірі 3\~329,59 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню 37\~025,40 грн. Докази,\~які були\~підставою вчинення\~виконавчого напису, відсутні. Водночас, судом встановлено, що відповідач позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнав. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 39\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України\~«Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства\~юстиції України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Пунктом 19 статті 34\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів регулюються Главою 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 вказаного Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього ж Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, згідно яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічний порядок вчинення нотаріальних дій передбачений пунктами 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статті 50\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Висновок суду. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. З матеріалів справи не видно, що при вчиненні напису нотаріус отримував від АТ «ПУМБ» первинні бухгалтерські документи щодо видачі позивачу кредиту та його невиконання, або здійснення позичальником його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис, нотаріус не з`ясував, чи отримував позивач взагалі кредитні кошти, чи існує на момент звернення заборгованість, чи отримав стягувач право вимоги за укладеним позивачем кредитним договором, чи є безспірною заборгованість перед стягувачем, не з`ясовано отримання боржником вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. При цьому суд враховує, що відповідач безспірність суми заборгованості не довів, позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнав. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. Щодо розподілу судових витрат. При вирішенні питання про розподіл судового збору, суд виходить із того, що позивач при зверненні до суду в силу Закону "Про захист прав споживачів" був звільнений від сплати судового збору, а тому в порядку ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн. Водночас, згідно з\~ч.1 ст.142\~ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків від суми судового збору у розмірі 605,60 грн. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, на думку суду вартість послуг адвоката в загальній сумі 9 000,00 грн є обґрунтованою та співмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. На підставі викладеного,

Outcome: approved