Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 22274 від 25.02.2021 у розмірі 19\~375,00 грн. та понесені судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~500, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 25.02.2021 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП», правонаступником якого являється ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] укладено кредитний договір № 22274 про надання фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надало відповідачу фінансовий кредит у сумі 3100,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2,5 % в день або 912, 5 % річних та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 25.06.2024 становить 19375,00 грн. Враховуючи, що відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, позивач змушений звернутися до суду. Також представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. Ухвалою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 14.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. 03.04.2025 ухвалено заочне рішення, яким позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено у повному обсязі. Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою суду від 07.05.2025 задоволено, заочне рішення скасовано, призначено справу до судового розгляду. 21.05.2025 до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обгрунування заперечень зазначив, що між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 22274. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено Договір про відступлення права вимоги №02-17/02/2022, за яким право вимоги по Кредитному договору № 22274 було відступлено на користь ТОВ «ФК « КЕШ ТУ ГОУ». У зазначеному договорі №22274 від 25.02.2021 сторони погодили суму кредиту у розмірі 3\~100,00 гривень, а також розмір процентів за користування кредитом в межах строку кредитування. Позивач просить стягнути, окрім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3100,00 грн, відсотки за користування кредитом у розмірі 16\~275,00 грн. Однак, заявлена позивачем сума процентів до стягнення не ґрунтується на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі відповідачу кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці, є правильними. Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені працівниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. До позовної заяви не додано розрахунок заборгованості від первісного кредитора TOB «АВІРА ГРУП» та самого позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», якому було передано право вимоги за Кредитним договором № 22274. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необгрунтованим, а позовні вимоги - недоведеними. Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн, то такий розмір є завищеним, оскільки справа не складає значного публічного інтересу, не є складною. 28.05.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача зазначив, що відповідно до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку, вказану позичальником при укладанні кредитного договору. Ідентифікація позичальника здійснюється через банка-емітента, яким видано картку. Отже, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач [PERSON] . Ні Первісний кредитор, ні ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не мало та не має доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Також представник позивача посилався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 910/14452/20, у якій зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Також зазначив, що позивачем надано суду первинні документи, які підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів та наявність відповідної заборгованості. Також представник позивача посилався на постанову Верховного суду від 28.02.2018 у справі № 806/1033/17, у якій наголошено, що неістотні недоліки в оформленні первинних документів не є такими, що нівелюють правове значення первинного документа та реальність господарської операції. Щодо нарахування відсотків представник позивача зазначив, що позивач при укладанні договору погодився з його умовами, зокрема щодо процентної ставки за користування кредитом, а саме згідно з п. 1.3. Договору клієнт сплачує 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Щодо тверджень відповідача про безпідставність нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору, представник позивача звернув увагу суду на те що, Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, зокрема зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. Позичальник погодився на умови, визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованим. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник позивача вважав, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та підтвердженим наданими суду доказами. На підставі викладеного представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просив розглянути справу без участі представника позивача. Представник відповідача адвокат Мушка Н.М. надала суду заяву, у якій просила провести судове засідання без участі відповідача. На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд доходить такого. Судом встановлено, що 25.02.2021 між товариством ТОВ «Фінансова компанія «Авіра Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 22274, який, відповідно до п. 6.1. Договору, підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» /а.с.13-15/. Згідно з п.1.1 1.3 договору предметом договору є фінансовий кредит в розмірі 3100,00 гривень, який товариство надало на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт у свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надано на строк 18 днів, тобто до 14.03.2021. Строк дії договору 18 днів, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Тип процентної ставки\~фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіксовану процентну ставку за договором. У п.2.1-2.3 договору зазначено, що сторони домовилися про те, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штаф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Із інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 21.05.2024 № 5230/05 вбачається, що 25.02.2021 о 07.56 год. проведена транзакція на суму 3100 грн, номер платіжної карти [NUMBER] , видача кредиту № 22274 /а.с.21/. Згідно з даними розрахунку заборгованості за договором № 22274 від 25.02.2021, заборгованість [PERSON] розрахована за період з 25.02.2021 по 17.10.2021 та становить 19\~375,00 грн. Що також підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором № 22274 /а.с. 8, 104-107/. 17.02.2022 між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/2022, відповідно до умов якого клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості, що також підтверджується платіжною інструкцією № 3\~877 від 12.10.2022, платіжним дорученням № 3\~699 від 21.02.2022, що підтверджують оплату за відступлення права грошової вимоги за договіром факторингу №02-17/2022 від 17.02.2022 /а.с.16-19/ Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №02-17/02/2022 від 17.02.2022, клієнт відступив факторові право вимоги до [PERSON] за договором № 22274 заборгованість у розмірі 19\~375,00 грн, з яких 3100,00 грн\~ - залишок по тілу кредиту, 16\~275, 00 грн -залишок по відсотках /а.с.9/. Отже, ТОВ ФК КЕШ ТУ ГОУ набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 22274. 22.05.2024 ТОВ ФК КЕШ ТУ ГОУ направило відповідачу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором /а.с.7/. Вказана вимога залишилась без задоволення, у зв`язку з чим ТОВ ФК КЕШ ТУ ГОУ звернулось до суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не\~випливає із\~суті кредитного\~договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно із частиною першою статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині першій\~статті 626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України\~визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до\~ст.610 цього Кодексу\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. \~ \~ \~ \~Щодо укладення кредитного договору . Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі\~Закон) визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 статті 11\~цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи кредитний договір укладений між відповідачем та первісним кредитором в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». У вищевказаному договорі наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, строк дії договору, процентну ставку за користування кредитом та порядок повернення кредиту. Умови Договору про надання фінансового кредиту є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами. До того ж, сам представник відповідача у відзиві звернув увагу на те, що сторонами було погоджено суму договору у розмірі 3100,00 грн., а також строк кредитування. Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами, відповідно до ч. 13\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Щодо доводів представника відповідача про ненадання банком первинних фінансових документів на підтвердження факту видачі кредиту та його часткового погашення, то такі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме інформаційною довідкою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 21.05.2024 щодо перерахування кредитних коштів в сумі 3100 грн. за договором № 22274, у якій зазначено номер банківської картки для перерахування кредитних коштів, який збігається з номером, вказаним у кредитному договорі. Крім того, факт видачі кредитних коштів підтверджується випискою з особового рахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.12.2020 в рамках справи № 278/2177/15-ц, у якій зазначено про те, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Представником позивача до відповіді на відзив було долучено розрахунок заборгованості за Договором № 22274 від 25.02.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 17.02.2022 /а.с.104-107/. Згідно із вказаним розрахунком, загальний розмір заборгованості становить 19\~375, 00 грн, з яких 3100,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 16\~275,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до вказаного розрахунку, відповідачем 20.03.2021 частково сплачено заборгованість, а саме проценти за користування кредитом у розмірі 1395,00 грн, а також комісію за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту у розмірі 465,00 грн. Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3100,00 грн залишилась несплаченою. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що наданий суду розрахунок заборгованості не є первинним документом, проте він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу, який в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами,\~є належним та допустимим доказом в розумінні\~ст.ст. 77,\~78 ЦПК України. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові ВС/КЦС у справі № 278/2177/15-ц від 17.12.2021. Крім того, судом проведено свій розрахунок заборгованості, розмір якої співпадає з розміром заборгованості, зазначеним у наданому розрахунку. Крім того, суд вважає, що боржник, маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність йому вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. Заперечуючи проти отримання кредиту, відповідач не надав суду доказів, які б спростували факт видачі та користування кредитними коштами. За таких обставин, суд доходить висновку, що заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором у розмірі 3100,00 підлягає стягненню з відповідача. Щодо розміру нарахованих відсотків. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, зробила такі висновки: - припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050\~ЦК України (пункт 91 постанови); - вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від таких висновків немає (пункт 92 постанови); - якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст.\~625\~ЦК України (п. 100 постанови); - у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст.\~625\~ЦК України у розмірі, встановленомузаконом або договором (п. 103 постанови); - в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає (п. 108 постанови); - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. Verba chartarum fortius accipiunt ur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128 постанови). За умовами кредитного договору № 22274 від 25.02.2021 сторони погодили строк кредитування\~18 днів до 14.03.2021. В розділі 2 договору «Порядок нарахування процентів та сплати заборгованості за договору» сторони узгодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Суд також звертає увагу, що в кредитому договорі міститься окремий розділ 4, що регулює відповідальність сторін. Зі змістовного аналізу пункту 4.3 вказаного розділу договору встановлено, що позичальник у разі порушення зобов`язання несе відповідальність лише у вигляді сплати пені в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Окрім цього, як слідує з наданого ТОВ «ФК «Авіра Груп» розрахунку заборгованості, проценти за період поза межами строку кредитування Товариство нарахувало саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України. Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих ТОВ «ФК «Авіра Груп» процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі ст.\~625\~ЦК України та, як наслідок - задоволення вимоги в частині заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, тобто після 14.03.2021. Зазначене узгоджується із вищенаведеними висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023. Крім того, п.п. 3.3.3 кредитного договору встановлено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що відповідачем сплачено заборгованість за відсотками 20.03.2021 у розмірі 1860,000 грн, тобто пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, а отже строк кредитування не було продовжено. З урахуванням погодженого сторонами в кредитному договорі строку кредитування, а також беручи до уваги положення п.п. 3.3.3 кредитного договору, суд доходить висновку, що позивач мав право нарахувати відповідачу проценти за користування кредитом у розмірі 1395,00 грн за період з 25.02.2021 по 14.03.2021. Крім того, сторонами було погоджено сплату клієнтом комісії у розмірі 15 % від суми фінансового кредиту за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту, що складає 465,00 грн (п.п. 1.5 кредитного договору). Враховуючи, що відповідачем частково сплачена заборгованість, а саме відсотки за користування кредитом в межах строку користування кредитом та комісія, передбачена п.п. 1.5 кредитного договору, суд доходить висновку, що вимоги в частині стягнення відсотків, нарахованих в межах строку кредитування, задоволенню не підлягають. Крім того, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, суд доходить висновку, що підстави для стягнення відсотків, які нараховані поза межами кредитування, - відсутні. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема витрат и на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так судом задоволено позов на 16 % (3100 х 100% / 19375). Позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 500,00 грн, однак враховуючи, що позов задоволено на 16 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1\~680,00 грн, а також судовий збір у сумі 387, 58 грн.

Outcome: partial