Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2025 року звернувсь до суду з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, яким просив встановити факту мобінгу відносно нього як юристконсультанта Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. Позовні вимоги обґрунтовав тим, що він (позивач) з 01.02.2022 року по 27.03.2025 року працював юристконсультантом Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. В нього склались неприязні відносини з головним бухгалтером Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] , яка, на його думку, керувала всім відділом освіти. Неприязні відносини між ним склались в силу того, що він під час роботи неодноразово виявляв порушення в роботі бухгалтерського відділу, які намагався усувати в рамках законодавчого поля. Вказав, що факти мобінгу знайшли свій прояв в тому, що [PERSON] зневажливо відносилася до нього, постійно ображала з виплатами премій, відпускних, проходженням медичного огляду тощо, збільшувала йому навантаження (збільшення трудових обов`язків) без документального оформленням шляхом примусу (покладено частину повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи), постійно мали місце скандали, нарікання, цькування, неправомірні звинувачення, перекручування фактів, наклепи, в 2024 році йому не надали щорічну відпустку. На думку позивача, така поведінка [PERSON] призвела до погіршення стану його здоров`я та вимушеного звільнення з роботи. Ухвалою судді від 12.05.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.06.2025 рок до суду надійшов відзив Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області на позов, яким представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову через його недоведеність належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги не визнає та проти задоволення позову заперечує. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до\~суду з\~позовом про\~встановлення факту\~мобінгу,\~позивач вказує\~на те,\~що відносно\~нього з\~боку головного бухгалтера Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] були вчинені дії, які мають ознаки мобінгу, а саме: зневажливе відношення до нього, постійні образи з виплатами премій, відпускних, проходженням медичного огляду тощо, збільшення йому навантаження (збільшення трудових обов`язків) без документального оформленням шляхом примусу (покладення частини повноважень спеціаліста з публічних закупівель та уповноваженої особи), мають місце постійні скандали, нарікання, цькування, неправомірні звинувачення, перекручування фактів, наклепи, в 2024 році йому не було надано щорічну відпустку. Вказані дії [PERSON] позивач вважає таким, що призвели до погіршення стану його здоров`я та вимушеного звільнення з роботи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне. Згідно копії наказу Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 12.03.2025 року за №31-к, [PERSON] звільнено за власним бажанням 27.03.2055 року з посади юристконсультанта відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області. Згідно заяви від 25.03.2025 року, [PERSON] звернувся до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з приводу перевірки можливого факту вчинення мобінгу головним бухгалтером Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] . Згідно доповідної записки від 13.02.2025 року, [PERSON] повідомив в.о. начальника відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради про можливий факт вчинення мобінгу головним бухгалтером Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] . Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Баштанського району» Баштанської районної ради Миколаївської області, [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 13.03.2025 по 21.03.2025 року з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст. З повідомлення Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.04.2025 року вбачається, що [PERSON] , на його звернення щодо можливого порушення вимог законодавства про працю керівництвом Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської, в частині ненадання відпустки та мобінгу, запропоновано звернутися до суду з питань захисту своїх прав та інтересів. Відповідно ст. 141 Кодексу законів про працю України на роботодавця покладається обов`язок правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, здійснювати заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню), уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Також відповідно ч. 2 ст. 158 Кодексу законів про працю України, роботодавець зобов`язаний вживати заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я працівників, здійснювати профілактику ризиків та напруги на робочому місці, проводити інформаційні, навчальні та організаційні заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню). Поняття мобінгу визначено в статті 2-2 Кодексу законів про працю України встановлює заборону мобінгу (цькування). Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (не запрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу. З наведеної норми вбачається, що ознаками мобінгу є систематичність та тривалість діянь, наявність умислу та мети, спеціальний суб`єкт: роботодавець або члени трудового колективу. Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).Вчинення мобінгу (цькування) заборонено. Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду. Згідно з частиною 2 статті 173 Кодексу законів про працю України, у разі ушкодження здоров`я працівника, причиною якого ставмобінг (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, заподіяна шкода відшкодовується у розмірі понесених витрат на лікування. Відповідальність за мобінг (цькування) працівника встановлена ст.173-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Разом з тим позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінючи наведені позивачем фактичні дані на предмет наявності в діях відповідача ознак мобінгу та відповідні обґрунтування відповідача щодо їх відсутності, суд зазначає, що з наданих суду доказів не можливо встановити, що відповідні дії відповідача по відношенню до позивача мали ознаки мобінгу. Надані позивачем\~докази (копія\~наказу Відділу\~освіти,\~молоді та\~спорту виконавчого\~комітету Баштанської\~міської ради\~Баштанського району\~Миколаївської області\~від 12.03.2025\~року за\~№31-к, заява від\~25.03.2025\~року,\~доповідна записка\~від 13.02.2025\~року, довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Баштанського району» Баштанської районної ради Миколаївської області та повідомлення Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 23.04.2025 року) лише свідчать про обставини звільнення позивача з роботи за власним бажанням, звернення до керівництва установи роботодавця та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з приводу можливого факту вчинення мобінгу головним бухгалтером Відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] , а також перебування позивача на амбулаторному лікуванні з 13.03.2025 по 21.03.2025 року. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказової бази вчинення, прояву з боку керівництва установи відповідача дій, які б містили ознаки мобінгу/цькування по відношенню до позивача, відсутні докази систематичних тривалих умисних дій/бездіяльності роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які б були спрямовані на приниження честі та гідності позивача, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, які б мали прояв у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема, створення стосовно позивача напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, яка б змушувала його недооцінювати свою професійну придатність. За таких обставин, відсутні правові підстави, визначені ст. 2-2 КЗпП України, для задоволення позовних вимог про встановлення факту мобінгу, через недоведеність їх належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами. На думку суду відсутні достатні підстави для задоволення клопотання позивача щодо витребування доказів у відповідача, з огляду на його необґрунтованість. Відповідно до вимог ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В свою чергу ст.84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні, серед іншого, повинно бути зазначено: вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. З наведеного вбачається, що задоволення вищевказаного клопотання можливе лише за умов попереднього (до моменту звернення до суду) вжиття заходів щодо самостійного отримання цього доказу та подання такого клопотання разом з поданням позовної заяви. Позивачем не було дотримано таких умов, а відтак відсутні підстави для витребування доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed