Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

21.03.2025 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області винесено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ-служба у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, яким ухвалено: Позов задоволити. Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 420. Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , разом з їх батьком [PERSON] , [INFO] , як основним та єдиним утримувачем та таким, що самостійно виховує неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 05.06.2025 заступник начальника відділу-служби у справах дітей Відділу-служби у справах дітей Виконкому Дрогобицької міської ради подала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вказаного вище рішення, в якій вказує, що після постановлення вищезазначеного рішення та набрання ним чинності, а саме: 28 травня 2025 року, їм стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути їм відомі під час розгляду цієї справи. Зокрема на час розгляду справи по суті відділом не видавася Акт обстеження умов проживання дітей, а такий Акт вже видано після набрання рішенням законної сили. Оскільки вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, просить вказане вище рішення скасувати. Ухвалою від 06.06.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили. За наявних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Представник відділу-служби у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Щерба Ю.І., в судовому засіданні підтримала заяву, просить її задоволити. Суд, вислухавши доводи представника відділу-служби у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.03.2025 у справі\~№ 442/1641/25,\~позов [PERSON] до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ-служба у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради\~задоволено; ухвалено: Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 вересня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 420. Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , разом з їх батьком [PERSON] , [INFO] , як основним та єдиним утримувачем та таким, що самостійно виховує неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи рішення від 21.03.2025 суд послався на те, що «Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ-служба у справах дітей Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, в судове засідання не з`явився, подали Акт обстеження умов проживання дітей» Однак, як встановлено судом такий Акт не видавався, що в результаті призвело до поспішних висновків, щодо задоволення позову. Підстави та порядок перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами врегульовано ст.ст.423-429 глави 3 розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі №19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)). Відповідно до частини першої ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Першим критерієм, який вказує на можливість перегляду за нововиявленими обставинами, є те, що рішення, яке підлягає перегляду, має обов`язково набрати законної сили. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1)істотні для справи обставини, що не були встановлені судом тане були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) установлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (частина другаст.423 ЦПК України). Тобто, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були й не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі №726/938/18). Враховуючи положення пункту 1 частини першоїст.424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другоїст.423 цього Кодексу(істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи), учасниками справи може бути подано протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування таких обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення. Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставини:1)переоцінка доказів, оцінених судому процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта ст.423 ЦПК України). Також за змістом частини п`ятої ст.423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову. Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що наведена обставина є нововиявленою, відповідно є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, а тому заяву заступника начальника відділу-служби у справах дітей Відділу-служби у справах дітей Виконкому Дрогобицької міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.03.2025 - скасувати. Вирішуючи позов по суті, суд виходить з того, що позивач [PERSON] та [PERSON] , 08 вересня 2011 року уклали шлюб, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №420. Після укладення шлюбу дружині присвоїно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] - [INFO] , підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні, оскільки не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Як встановлено, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин сім`ї сторін по справі є те, що між подружжям втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати. Що стосується позову в частині визначення місця проживання дітей, суд вважає за доцільне зазначити наступне. Із Витягу № 002897/36-2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого Відділом ЦНАП, вбачається, що [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки про доходи, виданої ФОП [PERSON] , вбачається, що [PERSON] з 03.06.2023 працює водієм автотранспортних засобів та отримав дохід за період серпень 2024 січень 2025 в розмірі 64160,84 грн. Згідно довідки директора гімназії №8 Дрогобицької міської ради: « [PERSON] батько учня 6 класу( [PERSON] ) та учня 8 класу( [PERSON] ), бере активну участь у вихованні дітей, приділяє багато уваги дітям, спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дітей та постійно відвідує шкільні батьківські збори. Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину. Відповідно до вимог ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України закріплено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право і рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У відповідності до вимог ст.\~76,\~77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей\~78, 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду немає правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, а тому у задоволені позову в частині визначення місця проживання дітей - слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: dismissed