Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

29.04.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 07.10.2000 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сторони втратили взаєморозуміння через те що у них постійно виникають сварки та на даний час вони припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Зазначила, що відповідач застосував до неї психологічний тиск, шлюб існує лише формально. Тому вважає, що примирення між ними не можливе та наявні обґрунтовані причини для розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 08.05.2025 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не заявила. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, з посиланням на те, що здійснював необхідні дії щодо примирення з позивачкою, які результату не дали. У зв`язку з цим просив залишити без розгляду його клопотання про надання строку сторонам для примирення, позов задовольнити. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2000 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане 07.10.2000 відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнськ Миколаївської області, актовий запис N203). Сторони у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.01.2012). Сторони проживають окремо, що не заперечується відповідачем. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. В силу статей 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя вправі припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (стаття 110 СК України). Відповідно до частина третьої статті 109, статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо після з`ясовування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, з урахуванням наявності дітей та інших обставин життя подружжя буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а також, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З метою збереження сім`ї суд вправі вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (частина перша статті 111 СК України) Позивачка у позові вказує про дійсну причину неможливості сторін дійти до примирення та висловила небажання зберегти сім`ю. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що збереження сім`ї не можливе. З огляду на позиції сторін, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного та

Outcome: approved