Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

23.09.2024 [PERSON] через свого представника адвоката Каїна Ю.В. звернувся до суду із вказаною заявою, зазначивши, що він є внутрішньо переміщеною особою та на даний час фактично проживає у [ADDRESS] . Раніше заявник проживав у м. Маріуполь Донецької області, де також проживала його мати [PERSON] та брат [PERSON] . Мати заявника народилася [INFO] в Азербайджанській республіці, була громадянкою України, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після 24.02.2022, внаслідок широкомасштабного наступу та агресії російської федерації проти України російські військові із застосуванням зброї, військової техніки, артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів здійснили вторгнення в Україну. Місто Маріуполь почали обстрілювати ракетами, артилерійськими снарядами та наносити авіаційно-бомбові удари. Місто опинилось у облозі, зник зв`язок, світло тощо. Мати заявника разом з його братом [PERSON] переховувалися під час обстрілів у підвалі школи №56 Лівобережного району м. Маріуполя, яка знаходилася впритул до комбінату «Азовсталь». 18.04.2022 почався масивний обстріл. По школі вдарила авіабомба, якою намагалися бомбардувати комбінат « [PERSON] ». Над тим місцем, де переховувалась мати заявника з його братом [PERSON] , обрушилися три плити перекриття. Таким чином, найімовірніше, мати заявника та його брат тоді загинули. Заявник з родиною виїхав з окупованого міста Маріуполя 16.03.2022. З матір`ю та братом у нього не було зв`язку, оскільки він знаходився у іншій частині міста - у Центральному районі. Заявник одразу почав пошук матері та брата, виставляючи їхні фото у різних соціальних мережах. Одного разу в одному із Телеграм-каналів на запит заявника відгукнулась жінка, яка впізнала його та повідомила про загибель матері та брата заявника. Питання щодо смерті брата заявника [PERSON] на даний час не може бути вирішеним, оскільки брат заявника народився на території росії та надати документи щодо родинних зв`язків із ним у заявника немає можливості. Разом із цим, свідком загибелі матері заявника [PERSON] є [PERSON] , яка теж з родиною переховалася у підвалі школи №56 м. Маріуполя та на теперішній час мешкає у Німеччині. Крім того, заявнику вдалося знайти свідка загибелі його матері [PERSON] , яка на теперішній час мешкає у Грузії. Письмові показання вказаних свідків заявником надані до суду. 17.05.2022 заявник звернувся до Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із повідомленням щодо загибелі його матері [PERSON] та брата [PERSON] та на підставі такого його повідомлення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №12022100070001644 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 348 КК України. Оскільки з 24.02.2022 у м. Маріуполь велися активні бойові дії, а на даний час це місто є тимчасово окупованою територією, заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть матері. Із урахуванням наведеного, посилаючись на положення ст. 46 ЦК України, заявник просить оголосити його матір [PERSON] померлою з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 27.09.2024 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом із цим, 14.04.2025 представником заявника подано заяву про розгляд справи без його участі, у якій він підтримав заявлені вимоги. Крім того, 27.05.2025 на адресу суду надійшла заява від Подільського відділу ДРАЦС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ), у якому представник заінтересованої особи просить проводити розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні обставини справи та визначено відповідно до них правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.06.2024, заявник [PERSON] народився [INFO] в смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області та його батьками записані [PERSON] і [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що матір`ю заявника є [PERSON] . Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3007-7500745894 від 29.04.2022 підтверджується, що заявник є внутрішньо переміщеною особою, його зареєстрованим місцем проживання є: [ADDRESS] , фактичним місцем проживання: [ADDRESS] . Звернувшись до суду із даною заявою в порядку окремого провадження, заявник просить оголосити його матір [PERSON] померлою, вказуючи на наявність доказів, які свідчать про її ймовірну загибель внаслідок удару авіабомби [INFO] в м. Маріуполь Донецької області. Частиною першою статті другої ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2, 3 статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Відповідно до статті 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Верховною Радою України, введено в Україні воєнний стан у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває станом на час розгляду цієї справи. Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025 (із урахуванням змін, внесених до такого наказу наказом №748 від 23.04.2025), бойові дії у Маріупольському районі, за винятком с. Заїченко, с. Пікузи, розпочалися 24.02.2022 та закінчилися 20.05.2022 (підпункт 2.2 пункту 2 Розділу І «Території активних бойових дій»). Починаючи з 21.05.2022 ця територія віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території України (пункт 2 розділу ІІ «Тимчасово окуповані російською федерацією території України»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22 дійшла висновків про те, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 (далі - Наказ №309). У Наказі № 309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу №309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. На обґрунтування своїх вимог заявник надав до суду в якості доказів письмові пояснення свідків, які були безпосередніми очевидцями обставин, за яких сталася загибель його матері [PERSON] . Так, свідком загибелі матері заявника [PERSON] була [PERSON] , [INFO] , яка зі своєю родиною також переховувалася у підвалі школи №56 м. Маріуполя та на теперішній час мешкає у Німеччині. У своїх письмових поясненнях свідок [PERSON] повідомила наступне: «18 квітня по школі вдарила авіабомба, якою бомбардували « [PERSON] ». Над тим місцем, де мешкали у підвалі [PERSON] та [PERSON] , обвалилися три плити перекриття. Я не пам`ятаю точного часу, але це було ввечері, всі вже спали. Були поранені та тяжко дихали через пил. Ми усі розуміли, що там під плитами залишились [PERSON] з мамою. Ми нічим не могли їм допомогти, адже дістатися до них не було ніякої можливості. [PERSON] ще до півночі кричав, що в нього перебиті ноги і просив пити. Ми намагалися йому якось закинути пляшку з водою, але, нажаль, не змогли. Десь до ранку [PERSON] зовсім замовчав. [PERSON] , мабуть, загинула одразу, її зовсім не було чути. Наступного дня нам по гучномовцю прокричали чеченці, що ми маємо виходити, інакше в школі буде зачистка і всіх, кого знайдуть, розстріляють. Ми вийшли [INFO] ». Крім того, безпосереднім свідком загибелі матері заявника була [PERSON] , [INFO] , яка на теперішній час проживає у Грузії. У письмових поясненнях свідка [PERSON] зазначено: «Я та мій батько [PERSON] , [INFO] , знаходилися у підвалі школи №56 м. Маріуполя з березня 2022 року по 20 квітня 2022 року. У підвалі було багато людей. Ми знаходилися у одному приміщенні разом з сусідами з нашого під`їзду [ADDRESS] . Із загиблою [PERSON] та загиблим [PERSON] ми знаходилися в одному крилі, але у приміщенні, розташованому поруч.... Були сильні обстріли, школа №56 знаходилась поруч з комбінатом « [PERSON] ». Не пам`ятаю яке це було число, 18 або 19 квітня, після попадання снаряду у спортзал плита перекриття впала як раз на те місце, де знаходилися [PERSON] та [PERSON] 20 квітня я, мій батько та сусіди із нашого під`їзду були вивезені у селище Безіменне. З 02.05.2022 я та мій батько знаходимось у Грузії. У чаті школи №56 я побачила фото [PERSON] та написала в чат, що ця жінка та її син загинули, їх роздавила плита». Виходячи із встановлених обставин справи, суд приймає до уваги наведені вище письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] як належні та допустимі докази у справі, оскільки з огляду на обставини, за яких, ймовірно, сталася загибель матері заявника [PERSON] , а також враховуючи, що ймовірне місце смерті останньої є тимчасово окупованою територією, здобути інші, у тому числі письмові, докази на підтвердження факту загибелі матері заявник позбавлений можливості. Крім того, як вбачається із витягу з ЄРДР №12022100070001644 від 17.06.2022, за заявою [PERSON] Подільським УП ГУНП у м. Києві було розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 348 КК України, за фактом загибелі матері заявника внаслідок збройної агресії з боку російської федерації у м. Маріуполь 18.04.2022. Матеріалами справи також підтверджується, що мати заявника [PERSON] народилася [INFO] в м. Ленкорань, Азербайджан, була громадянкою України, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, на підставі наведених вище доказів судом з високим ступенем достовірності встановлено, що мати заявника [PERSON] , [INFO] , загинула [INFO] внаслідок удару авіабомби у Лівобережному районі м. Маріуполя Донецької області. При цьому, судом не здобуто достовірних доказів, які б вказували на те, що [PERSON] числиться серед живих осіб. Так, ухвалою суду від 13.03.2025 судом було витребувано у Пенсійного фонду України інформацію щодо перебування [PERSON] на обліку в органах ПФУ. Згідно з листом Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного фонду України №2800-060203-7/27474 від 25.04.2025, станом на квітень 2025 року [PERSON] перебуває як одержувач пенсії на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області. Разом із цим, на переконання суду, вказана обставина не свідчить про те, що нараховувана [PERSON] пенсія фактично нею отримується, оскільки за відсутності письмових доказів про смерть особи в органів Пенсійного фонду відсутні підстави для припинення нарахування пенсії особі. Доказів зворотного суду не надано. Перевіряючи, чи пройшов шестимісячний строк від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи (ч. 2 ст. 46 ЦК України), суд встановив, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженому Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 (із урахуванням змін, внесених до такого наказу наказом №748 від 23.04.2025), бойові дії у Маріупольському районі, за винятком с. Заїченко, с. Пікузи, тривали з 24.02.2022 по 20.05.2022, а з 21.05.2022 вказаний район, а отже і місто Маріуполь, вважається окупованим. Таким чином, оскільки активні бойові дії у місті Маріуполь Донецької області відповідно до вказаного вище наказу припинилися 20.05.2022 та з 21.05.2022 територія цього міста вважається тимчасово окупованою, відлік шестимісячного строку для оголошення [PERSON] померлою слід проводити від дня настання події, яка спричинила зникнення її безвісти, тобто з 18.04.2022, так як дана подія формально відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. Суд враховує, що місто Маріуполь Донецької області офіційно вважається тимчасово окупованим з 21.05.2022 по теперішній час. Разом із цим, загибель чи зникнення матері заявника на тимчасово окупованій території не позбавляє суд можливості оголосити її померлою. Територія, де зникла (загинула) мати заявника, визначена органами влади України як така, де закінчені активні бойові дії. Крім того, загальновідомим є те, що кругова оборона міста Маріуполя тривала до травня 2022 року і до того часу в місті тривали активні бойові дії. Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про оголошення його матері померлою [INFO] , отже, на момент звернення заявника до суду з такою заявою сплинув як шестимісячний, так і дворічний строк, зазначений у ч. 2 ст. 46 ЦК України. Оголошення померлою матері заявника надасть йому можливість у повній мірі реалізувати його особисті та майнові права, у тому числі права щодо оформлення спадщини. На підставі викладеного, із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.12.2024 у справі №755/11021/22, суд дійшов висновку, що подана [PERSON] заява про оголошення особи померлою підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено наявність правових підстав для оголошення померлою [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Ленкорань, Азербайджан, була громадянкою України, проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, ураховуючи положення ч. 3 ст. 46 ЦК України, суд вважає вірним вважати днем смерті [PERSON] день набрання законної сили даним рішенням суду. Крім того суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місце перебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України. Згідно з ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved