Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

У жовтні 2024 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просить [PERSON] позбавити батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що 20 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Під час сумісного проживання у позивачки та відповідача [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 29 травня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 17.05.2024 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». З часу припинення фактичних шлюбних відносин позивачки та відповідача, а саме з березня 2019 року, батько дитини життям сина не цікавився, участі у його вихованні та догляді не брав, фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною. Всі питання щодо виховання вирішуються матір`ю самостійно без участі та підтримки зі сторони відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, що змушує її звернутися із цим позовом до суду. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Гончарук Р.О. в судовому засіданні підтримали позов та повідомили, що відповідач коштами не допомагає, з дитиною не бачиться, не цікавиться його життям та вихованням, син [PERSON] з батьком спілкується один раз на пів року у вигляді електронних повідомлень. 17.05.2024 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , відносини між її теперішнім чоловіком та дитиною добрі. Крім того, позивачка не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, 06.01.2025, 28.01.2025, 26.03.2025, 08.05.2025 та 19.06.2025 повторно не з`явився в судове засідання, причин неявки суду не повідомив, відзив не надав (а.с. 49,50,51,54,55,5676,77,78,93,94,95). Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Погребищенської міської ради - головний спеціаліст юрист відділу правого забезпечення Погребищенської міської ради Дзюба О.О. в судовому засіданні повідомив, що рішенням виконкому Погребищенської міської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні був заслуханий неповнолітній [PERSON] , який повідомив, що він проживає з матір`ю та її чоловіком [PERSON] , з яким у нього склались дружні відносини, вони живуть добре. З рідним батьком [PERSON] він бачився, коли йшов до першого класу, батько телефонував, але давно, писав повідомлення, матеріально не допомагає. Вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд протокольною ухвалою від 19.06.2025 року ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, що відображено секретарем судового засідання у протоколі судового засідання від 19.06.2025 року (а.с. 96-97). Заслухавши учасників справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 липня 2024 року, про що зроблено відповідний актовий запис 3391 від 03.09.2014 року (а.с. 7). Відповідно до заочного рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.05.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом № 29, - розірвано (а.с.11.12). 17.05.2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано Погребищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом № 36. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » (а.с.13). На підставі судового наказу Погребищенського районного суду Вінницької області від 02.04.2019 року у справі № 143/343/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, стягнення аліментів розпочато з 02.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Однак за період з 01.11.2021 року по 30.05.2024 року [PERSON] аліменти не сплачував (а.с. 15). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ВП № [NUMBER], складеного головним державним виконавцем Погребищенського відділу державної виконавчої служби Коротуном Р.П., боржник [PERSON] станом на 31.05.2024 року має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 154714 грн. 26 коп. (а.с. 16-19). Згідно Витягів з реєстру територіальної громади №2024/006850969 від 12.06.2024 року та №2024/008832718 від 25.07.2024 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 10). Згідно характеристики № 01-112/413 від 31.01.2024 року, виданої КЗ «Вінницький ліцей №6», [PERSON] є учнем 5-Є класу, його батько [PERSON] протягом навчального року самостійно ініціативи не проявляв та не відвідував батьківські збори, мати учня [PERSON] регулярно спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життям дитини, відвідує батьківські збори (а.с. 21). Актом обстеження умов проживання комісії ССД Погребищенської міської ради від 02.10.2024 року підтверджується, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . На даний час в сім`ї виховується двоє дітей, з вихованням дітей допомагає баба та дід, батько хлопчика з ним не спілкується та не навідує (а. с. 20). Отже, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що батько дитини - відповідач [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме не проявляє батьківської турботи щодо сина, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його життям та не займається вихованням, а також матеріально не забезпечує його. Вказане також підтверджується Висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженим рішенням виконавчого комітету Погребищенської міської ради від 13.03.2025 року № 97 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав», згідно якого уповноважений орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 57, 58-60). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, суд приймає до уваги те, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Згідно частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини та її матеріального забезпечення. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною, що необхідно для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті їхньої дитини. Протягом розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчинив. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні [PERSON] його сина, судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що останній намагався виконувати батьківські обов`язки. Крім того, відповідач вкрай негативно ставиться до необхідності виконання обов`язку щодо утримання дитини, так як має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 154714 грн. 26 коп. станом на 31.05.2024 року. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що у матеріалах справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , його свідоме нехтування своїми обов`язками як батька, його небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На переконання суду позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] не зашкодить інтересам дитини, його подальшому вихованню та утриманню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідача до своєї дитини, він має право в порядку ст.169 СК України на поновлення батьківських прав.

Outcome: approved