Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд» представником адвокатом Пономаренко О.О. (діє на підставі Доручення №1389ап від 22.10.2024 р.) до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 39 046,65 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є співвласницею квартири [ADDRESS] . Окрім неї, співвласниками даної квартири були її чоловік - [PERSON] , та доньки - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] 21.08.2017 року позивачка [PERSON] набула право власності на 1/12 частку вищевказаної квартири. [PERSON] ж набула права власності на 1/6 квартири в зв`язку із відмовою від спадщини на її користь іншої спадкоємиці - [PERSON] . На даний час в квартирі [ADDRESS] проживає лише позивачка, яка несе всі витрати зі сплати житлово-комунальних послуг. Відповідачка ж в цих витратах приймати участь не бажає, в зв`язку із чим позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом. Згідно розрахунку заборгованості, позивачкою [PERSON] за період з січня 2016 року по грудень 2024 року сплачено за послуги з постачання теплової енергії 70406,36 грн., з яких за період з січня 2016 року по серпень 2017 року (тобто дату смерті чоловіка [PERSON] ) - 10201,30 грн., а за період з вересня 2017 року по грудень 2024 року - 60205,06 грн. Згідно часток у спільній власності, заборгованість відповідачки з оплати послуг з постачання теплової енергії становить 27635,77 грн. Також за період з грудня 2017 року по листопад 2024 року позивачкою було сплачено 27386,11 грн. плати за утримання будинку. Згідно часток у спільній власності, заборгованість відповідачки з утримання будинку становить 11410,88 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] , згідно розрахунку заборгованості, який додається до позовної заяви, складає 39046,65 грн., стягнути який просить позивачка. Ухвалою суду від 19.12.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 20.12.2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" представником позивача - адвокатом Пономаренко О.О., про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.12.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 14.01.2025 від позивача [PERSON] надійшла заява, сформована в системі "Електронний суд" представником позивача - адвокатом Пономаренко О.О., про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач з посиланням на те, що продовжує нести витрати на утримання спільного з відповідачем майна, просить збільшити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , та стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у сумі 40083,77 грн. (сорок тисяч вісімдесят три гривні 77 коп.). На підставі Закону України № 4273-IX від 26.02.2025 року «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», який набрав чинності 25.04.2025 року, відбулася зміна найменування Ленінського районного суду міста Запоріжжя на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Пономаренко О.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась з невідомої суду причини, відзиву на позовну заяву не подала. Про дату час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання, які повернуті на адресу суду з відмітко. «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Частиною 2 статті 247\~ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Частина 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час судового розгляду встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.09.1997 року квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, частки кожного співвласника ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) у праві спільної сумісної власності є рівними, оскільки іншого в судовому засіданні не встановлено, тому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належало по 1/4 частці квартири [ADDRESS] кожному. На підставі свідоцтва про спадщину за законом від 04.12.2024 року, виданого після смерті [PERSON] , [PERSON] стала власником ще 1/12 квартири [ADDRESS] , а [PERSON] успадкувала 1/6 частку. Таким чином, станом на час розгляду справи позивачу належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] , а відповідачу 5/12 часток квартири [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20). Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] і відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Надані позивачкою квитанції про здійснення нею оплат за житлово-комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , свідчать про сплату нею в повному обсязі за житлово-комунальні послуги в період з січня 2016 року по січень 2015 року (а.с. 17, 34, 96-110). При цьому, відповідач, будучи співвласником квартири [ADDRESS] , витрат з оплати за житлово-комунальні послуги не несе, відомостей про компенсацію своєї частини позивачу не надала. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З урахуванням викладеного, суд вважає слушними доводи позивача та вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. З огляду на відсутність котррозрахунку з боку відповідача, суд, перевіривши розрахунок, наданий позивачем, вважає його правильним, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved