Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] , з листопада 2010 року проживаю в трикімнатній квартирі, загальною площею 61,8 м2, житловою площею 37,7 м2, розташованій на другому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] , куди вселилась з дозволу керівництва КЖП №8, оскільки на той час працювала в зазначеній житловій організації на посаді маляра-штукатура, що підтверджується записом в моїй трудовій книжці, копію якої додаю до позову. Від зазначеної квартири ключі мені дав майстер КЖП №8, пояснивши, що квартира покинута та в ній ніхто не живе протягом великого проміжку часу. У зазначеній квартирі позивач разом зі своєю сім`єю, чоловіком [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , та сином [PERSON] , [INFO] , постійно проживаємо з 2010 року. Однак, донька [PERSON] після укладення шлюбу з 2017 року виїхала жити за іншою адресою, де проживає з її чоловіком, а син [PERSON] тимчасово виїхав за кордон в 2022 році заради безпеки у зв`язку з військовою агресією Росії, тому з чоловіком залишились та живуть постійно до теперішнього часу в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, я більше тринадцяти років проживаю у вище зазначеній квартирі за адресою: [ADDRESS] , тобто добросовісно, безперервно та відкрито користуюся нею більше десяти років, та ніхто не звертався та не претендує на це житло із числа власників, тому вважаю що маю право на визнання за мною права власності на цю квартиру за набувальною давністю, у зв`язку з чим звертаюсь до суду з цією позовною заявою. Враховуючи викладене просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності за набувальною давністю на трикімнатну квартиру загальною площею 61,8 м 2, житловою площею 37,7 м 2, розташовану на другому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Аргументи учасників справи Позивач та її представник під час судового розгляду підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні присутня не були, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзиви на позов до суду не надходили. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] , [INFO] , вона з 01.04.2025 року прийнята на роботу маляром до Комунального підприємства № 28, де працювала до 06.07.2009 року (Т. 1 а.с.11-12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.04.2024 року № 372527621 щодо суб`єкта [PERSON] відомості відсутні (Т. 1 а.с.6-7). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.04.2024 року № 372529905 щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] відомості відсутні (Т. 1 а.с.8-9). Відповідно до Акту від 13.03.2024 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , затвердженого майстром дільниці ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» Матіс В.М., згідно якого [PERSON] , [PERSON] дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з 2010 року по теперішній час (Т. 1 а.с.116). Згідно Договору на поставку металопластикової конструкції від 03 листопада 2014 року, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] встановлено балконні двері (Т. 1 а.с.118-119). Зокрема, 17 липня 2023 року [PERSON] вписана як споживач за адресою [ADDRESS] у Акті про демонтаж засобу вимірювальної техніки, Акті про монтаж засобу вимірювальної техніки та Акту пломбування засобів обліку питної води (Т. 1 а.с.120-123). Відповідно до інформаційної довідки Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради від 11.07.25023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна людина, вказане майно належить до житлового фонду. Квартира приватизована на підставі Розпорядження органу приватизації від 04 жовтня 1993 року № Дз.1441 на чотирьох осіб (Т. 1 а.с.130). Згідно інформаційної довідки Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради від 03.06.2024 року, квартира за адресою: [ADDRESS] була приватизована Розпорядженням органу приватизації від 04 жовтня 1993 року № Дз.1441 на чотирьох осіб: [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , 1981 року народження та [PERSON] , 1984 року народження (Т. 1 а.с.152-153). Згідно листа КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР № 525 від 28.05.2024 року, зазначено, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] зареєстроване в КП «Криворізьке РБТІ`ДОР» в реєстровій книзі 25П-311-311 на праві спільної сумісної власності на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів, згідно з Розпорядженням № Дз1442 від 04.10.1993 року, видано свідоцтво про право власності та технічний паспорт (Т. 1 а.с.154-157). Відповідно до інформаційної довідки Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14.05.2024 року, за підписом заступника начальника [PERSON] громадянин [PERSON] , [INFO] , громадянин [PERSON] , 1984 року народження та громадянин [PERSON] , 1981 року народження за обліками Відділу № 9 у м. Кривому Розі не значаться, паспортом громадянина України зразка 1994 року не документувались (Т. 1 а.с.178). Згідно інформаційної довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 16.05.2024 року згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників ДПС, станом на 15.05.2024 року особи: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в Державному реєстрі не зареєстровані (Т. 1 а.с.146-147). Відповідно до інформаційної довідки Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради від 25.10.2024 року за адресою: [ADDRESS] мали реєстрацію місця проживання : [PERSON] , [INFO] з 20.08.1985 року по 28.08.1986 року та з 06.06.1991 року по 22.08.1994 року, [PERSON] , [INFO] з 11.08.1986 року народження по теперішній час. Станом на 24.10.2024 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мають реєстрації місця проживання на території м. Кривого Рогу (Т. 1 а.с.219). Згідно інформаційної довідки Криворізької гімназії № 15 ім. М. Решетняка № 166 від 17.10.2024 року [PERSON] , 1984 року народження та [PERSON] , 1981 року народження були відраховані у зв`язку зі зміною місця проживання (Накази від 31.08.2023 року) (Т. 2 а.с. 12-13). Згідно довідки Криворізького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 19.02.2025 року № 316 відсутні актові записи про народження, смерть, шлюб та розірвання шлюбу на громадян [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1957 р.н., [PERSON] , 1984 р.н. та [PERSON] , 1981 р.н. (Т. 2 а.с. 11) Згідно інформаційної довідки Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Держаної міграційної служби України від 26.02.2025 року інформація щодо оформлення паспорту громадянина України (у тому числі зразка 1994 року) на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не встановлено (Т. 2 а.с.16). Відповідно до інформаційної довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровської області від 20.02.2025 року згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, станом на 18.02.2025 року особи [PERSON] , 1949 р.н., [PERSON] , 1957 р.н., [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1984 р.н. не зареєстровані (Т. 2 а.с.17-18). Згідно Інформації про оплату комунальних послуг ТОВ «НОВА-КОМ» на ім`я [PERSON] сплачувались комунальні послуги за квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] за період з червня 2011 року (а.с.27-69, 72-109). Відповідно до звіту про оцінку майна від 14.11.2023 року, складеного ФОП [PERSON] , вартість трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] складає 291390,00 грн (а.с.124-129). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 1999 року. [PERSON] заселилася в квартиру за адресою: [ADDRESS] у 2010 році. Також зазначила, що перед Зубовими в зазначеній квартирі жили квартиранти, з власниками вона не знайома. Після ракетного обстрілу вікна були пошкоджені та [PERSON] не змогла отримати допомогу, оскільки не є власницею житла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що що проживає за адресою: [ADDRESS] з 1978 року. В 1994 році власники квартири за адресою: [ADDRESS] виїхали до іншої країни. З 2010 року по теперішній час в зазначеній квартирі проживає родина [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у листопаді 2010 року [PERSON] влаштувалась на роботу до ЖЕКу та їй видали ключі від квартири за адресою [ADDRESS] для проживання. Також зазначила, що квартира в комунальній власності не перебувала, ордер на неї не видавався. Свідку не відомо хто власника квартири. Після ракетного обстрілу [PERSON] замінила металопластикові вікна та двері. Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 15 цього Кодексу, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин 1 та 4 статті 344\~Цивільного кодексу\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі\~України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі №607/21758/19. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18 не знайшла підстав для відступлення від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом ч.1 ст.344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 січня 2023 року у справі № 278/2443/18 (провадження № 61-19963св21), від 01 листопада 2023 року у справі № 369/2190/22 (провадження № 61-3246св23). Висновки суду Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц, у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року в справі № 293/1061/21, постанові Верховного Суду від 11 листопада 2022 року в справі № 547/200/21, постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року в справі №140/1774/18. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] достовірно знала та зазначила у своїй позовній заяві про те, що їй відомо про те, що у квартирі за адресою [ADDRESS] проживала сім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також, згідно інформації, отриманої з відповідей на адвокатські запити їй відомо про те, що квартира була приватизована на підставі Розпорядження органу приватизації від 04.10.1993 року № Дз1442 на чотирьох осіб, особові рахунки в квартирі оформлені на ім`я [PERSON] . Крім того, з письмових матеріалів справи вбачається, що власниками квартири, щодо якої заявлено позов є згідно з Розпорядженням органу приватизації від 04 жовтня 1993 року № Дз.1441: [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , 1981 року народження та [PERSON] , 1984 року народження, реєстрацію здійснено в бюро технічної інвентаризації, як того вимагав закон, які у встановленому законом порядку не відмовлялися від свого права власності на належне їм майно. Разом з тим, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка завжди знала, хто є власником. Матеріали справи свідчать про те, що позивач була обізнана про існування власників спірної квартири, сам по собі факт проживання та користування позивачем спірною квартирою, відсутність спілкування з власниками житла, утримання майна в належному стані та здійснення оплати житлово-комунальних послуг не є безумовною підставою для виникнення у позивачки права власності за набувальною давністю на майно що належить іншим особам Зазначене унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 344 ЦК України, оскільки позов про визнання права власності з підстав, визначених у цій статті, не може заявляти особа, яка завжди знала, хто є власником майна. Крім того, матеріали справи не містять доказів про добросовісне заволодіння майном, на що посилається позивач в обґрунтування своїх доводів та позовних вимог, що є безумовними ознаками володіння чужим майном в розумінні положень ч.1 ст. 344 ЦК України та доказами згідно положень ст.ст.76-81 ЦПК України. Враховуючи викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що має місце добросовісне заволодіння спірною квартирою, відсутні інші особи, які претендують на це майно, догляд та утримання нерухомого майна здійснювалися протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Надані суду квитанції про сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням платника [PERSON] , Договір на поставку металопластикових вікон та вхідних дверей не є достатніми доказами згідно норми ст. 344 ЦК України та доказами згідно положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, оскільки власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на яку претендує позивач, були інші особи, про що позивачу відомо, не можна вважати добросовісним її володіння нерухомістю, яка належить цим особам, які не відмовлялись від свого права власності на зазначену квартиру. Відсутність власників не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном добросовісним. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, отже відсутні підстави для задоволення позову. Щодо судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, та

Outcome: dismissed