Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» через свого представника адвоката Пархомчука С. В. із використанням системи «Електронний суд» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 29.12.2020 між первісним кредитором ТОВ «Займер», правонаступником якого являється ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 169343, відповідно до умов якого відповідачеві був наданий кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 30 днів зі стандартною процентною ставкою у розмірі 2 % в день або 730 % річних. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021 ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20\~880,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 16880,00 грн. На момент звернення до суду відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, що стало підставою для звернення до суду. Тому позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 20\~880,00 грн, понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2\~422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10\~500,00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 14.04.2025 позовна заява залишена без руху у зв`язку із виявленими судом недоліками, які представником позивача усунені у визначений судом строк. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 29.04.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників. Судом постановлено розгляд справи по суті розпочати через тридцять днів із дня відкриття провадження у справі. Відповідачеві встановлений строк на подання відзиву. Під час підготовки до розгляду справи по суті судом встановлено, що відповідач [PERSON] правом подання відзиву по позов не скористався, жодних заяв або клопотань суду не надав, у свою чергу представник позивача - адвокат Пархомчук С. В. проти ухвалення заочного рішення не заперечував. За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, дійшов висновку про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли кредитні правовідносини, відповідно їх правове регулювання відбувається нормами Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Судом установлено, що 29.12.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 169343, за умовами якого товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000,00 грн строком на 30 днів, тобто до 27.01.2021 (п. 1.2 договору), зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу (п. 1.3 договору), а клієнт зобов`язувався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п. 1.4 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. (а.с. 22-26). Договір укладений та підписаний сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. [PERSON] підписала договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором KL3570. Також до матеріалів справи долучений додаток №1 до договору про надання фінансового кредиту №\~169343, укладеного 29.12.2020, яким сторони затвердили графік розрахунків. Вказаний додаток підписаний електронним підписом [PERSON] з одноразовим ідентифікатором (а.с. 26). Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Профітгід», відповідно до якої 29.12.2020 на банківську картку [NUMBER] перераховані кошти в сумі 4 000,00 грн (а.с. 43). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021 (а.с. 27-34). Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] , номер договору 169343, дата укладення договору 29.12.2020, дата закінчення договору 27.01.2021, загальна заборгованість 20\~880,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 4 000,00 грн, заборгованість зі сплати відсотків 16880,00 грн (а.с. 43). Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № 169343 заборгованість відповідачки перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» станом на 13.01.2025 становить 20 880,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 16880,00 грн (а.с. 14). Позивачем 13.01.2025 на адресу [PERSON] була направлена вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 13). Таким чином відповідачка [PERSON] має непогашену заборгованість перед «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором № 169343від 29.12.2020, розмір якої за розрахунками позивача на момент звернення до суду становить 20 880,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідноз ч. 1 ст.\~625\~Цивільного кодексу\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст.\~610\~Цивільного кодексу\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1ст.\~626\~ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до ст.\~6\~ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до вимог ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою, також в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі п. 1 ч. 1 статті 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 13\~ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи заявлені позовні вимоги та надані на їх обґрунтування докази суд дійшов висновку, що проведені розрахунки суми боргу не відповідають умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства. Такі висновки суду базуються на узгоджених сторонами умовами договору. Зокрема п. 1.2. договору № 169343 від 29.12.2020 передбачено, що кредит надається [PERSON] строком на 30 днів, тобто з 29.12.2020 до 27.01.2021. Строк дії договору 30 днів. Натомість у наданих суду розрахунках нарахування визначених умовами договору процентів проведено за період, який становить 181 день, що дає підстави для проведення судом власних розрахунків. Відповідно до строку дії договору відповідачеві могли бути нараховані проценти у розмірі 2\~400,00 грн (4\~000,00 грн х 2 % х 30 дн / 365 дн х 100 % = 2\~400,00 грн). Доказів правомірності проведення розрахунків процентів, визначених умовами договору на строк дії укладеного договору, зокрема пролонгації такого договору, суду не надано. У свою чергу користування кредитними коштами поза межами строку укладеного договору може бути підставою для стягнення із боржника коштів у порядку ст. 625 ЦК України. Проте такі вимоги позивачем не заявлялися. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду. Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Відповідно до абз. 2 ч. 7 ст. ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом і продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін, суд доходить висновку, що приписи п. 2.3.1.1 договору № 4366818 від 19.10.2021 щодо автоматичної пролонгації договору суперечать положенням абз. 2 ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак не можуть застосовуватися та слугувати підставою для стягнення відсотків у період автоматичної пролонгації договору, оскільки додаткового договору про продовження строку користування кредитом сторонами не укладалося. За таких обставин судом установлено, що після укладення кредитного договору відповідач порушив його умови у частині повноти та своєчасності сплати процентів за користування кредитними коштами та їх повернення, внаслідок чого за ним рахується заборгованість зі сплати тіла кредиту у розмірі 4\~000,00 грн та процентів за користування кредитними коштами за строк дії договору (30 днів) у розмірі 2\~400,00 грн, а всього 6\~400,00 грн. Після укладення договору факторингу право вимоги до [PERSON] набув позивач у справі. Наявна заборгованість порушує права позивача, і таке порушене право підлягає судовому захисту зі стягненням з [PERSON] на користь позивача заборгованості, у визначеному судом розмірі. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням статті 16 ЦК України, тому позов підлягає до часткового задоволення. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями чинного Цивільного процесуального кодексу України, якими урегульовані наведені питання. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (30,65 %), стягненню із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 742,47 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з\~метою розподілу\~судових витрат\~учасник справи\~подає детальний\~опис робіт\~(наданих\~послуг),\~виконаних адвокатом,\~та здійснених\~ним витрат,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги.\~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг);\~2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг);\~3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт;\~4)\~ціною позову\~та (або)\~значенням справи\~для сторони,\~в тому\~числі впливом\~вирішеннясправи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг)\~суду наданий\~договір про\~надання правової\~допомоги від\~29.12.2023,\~укладений між\~ТОВ«ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С. В. Зі змісту вказаного договору судом установлено, що вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата) та розраховується виходячи з вартості години роботи адвоката у розмірі 2\~000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги (п. 3.1. договору). Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг, який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат (п. 3.3. договору). Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 13.05.2025 узгоджена сторонами загальна вартість послуг з надання правової допомоги складає 10\~000,00 грн, а також 500,00 грн понесених адвокатом витрат, які фактично оплачені позивачем, на підтвердження чого надана платіжна інструкція від 13.05.2025. Проте суд не може погодитися із визначеною вартістю правничою допомоги, оскільки до акту включені послуги, пов`язані із підготовкою інших клопотань, заяв до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи (1,5 год на 3\~000,00 грн). Не згода із наданням цього виду правничої допомоги суду обґрунтовується тим, що під час розгляду справи судом представником інші клопотання, заяви до суду або процесуальну документи щодо суті спору не подавалися, потреби моніторити ЄДРСР представник позивача не мав, оскільки є зареєстрованим користувачем системи «Електронний суд», відповідно відомості про рух справи та прийняті у ній процесуальні рішення отримує у автоматичному режимі. Тому цей вид послуг не підлягає врахуванню судом під час визначення загального розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно загальний розмір витрат позивача на правничу допомогу, яка була пов`язана із розглядом даної справи, становить 7\~500,00 грн. Оскільки позов задоволено частково, пропорційному стягненню із відповідачки також підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 2\~298,75 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial