Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] стало відомо, що 20 липня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Володимирівною відкрито виконавче провадження ВП №69463106 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 25767,80 грн.. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » 10 вересня 2021 року після державної реєстрації шлюбу. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис №898 від 08.01.2022 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем. Датою початку перебігу строку позовної давності слід було б вважати момент вчинення приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем спірного виконавчого напису, що мало місце 08 січня 2021 року. Однак, про існування спірного виконавчого напису нотаріуса позивач дізналась лише у липні 2022 року, після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що була прийнята виконавцем 20 липня 2022 року. Постанову про відкриття виконавчого провадження у паперовому вигляді позивач не отримувала. Окрім цього, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Володимирівною 01 лютого 2024 року була прийнята постанова про заміну сторони виконавчого провадження ВП №69463106, в якій зазначено, що до офісу приватного виконавця надійшла ухвала Дзержинського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2023 року у справі №210/6365/23, якою суд ухвалив замінити стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс», у відповідності до чого виникла необхідність у заміні сторони як стягувача у виконавчому провадженні. Отже, 08.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис №898, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором №2356348 від 20.05.2021 року, укладеним із ТОВ «МАНІФОЮ» (код ЄДРПОУ 42848369), правонаступником якого став ТОВ «Вердикт Капітал». В матеріалах виконавчого провадження відсутній взагалі кредитний договір №2356348 від 20.05.2021 року, на який посилається приватний нотаріус в оскаржуваному виконавчому написі, що підтверджено заявою про примусове виконання рішення. Отже, кредитний договір, не укладений у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, на умовах платності, строковості та повернення. Позивач зазначає, що як на момент вчинення приватним нотаріусом Личук Т.В. спірного виконавчого напису, так як і на даний час, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас, матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів на підтвердження того, що кредитний договір №2356348 від 20.05.2021 року між позивачем та відповідачем посвідчувався нотаріально. Відомостей про нотаріальне посвідчення згадуваного договору в самому виконавчому написі не зазначено. Відповідачем вказаний факт також не доведено. Відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України, відсутні докази на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Личук Т.В. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником. Також не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо),у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, наявні правові підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тому, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №898 від 08.01.2022 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, оф. 1, ідентифікаційний код: 43577608) заборгованості за кредитним договором №2356348 від 20 травня 2021 року в розмірі 25767,80 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят сім гривень 80 копійок); стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕБТ ФОРС» (02095, м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, оф. 1, ідентифікаційний код: 43577608) на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] судові витрати, що складається із судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн., та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою суду від 17.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу надано строк для надання відзиву. 23.05.2025 року до суду надійшов відзив від директора ТОВ «Дебт Форс» Костюченко М.І., згідно якого здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст. ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також вимогами «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». За таких умов нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованості, можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Окрім того, позивач не надає суду буду-яких доказів, які б свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо, позивач вважає, що нею сплачені кошти в іншій сумі або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином, позивач не спростовує його іншими доказами. В даних кредитних правовідносинах, ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником права вимоги виконання боргу від попереднього кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги. Приватному нотаріусу було надано всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису. Всі належні документи підшито до оригіналу виконавчого напису. Приватним нотаріусом було перевірено договір відступлення права вимоги та статусу стягувача, за заявою якого було вчинено виконавчий напис, як нового кредитора, а також всі необхідні документи, після чого, було вчинено виконавчий напис на стягнення із позивача заборгованості за кредитним договором. Кредитний договір є чинним на даний час, позивачем не надаються будь-які докази щодо недійсності кредитного договору чи окремих його умов, відтак, твердження про неправомірність, неправильність нарахування кредитором розміру заборгованості є безпідставним. Відповідач вважає, що жодних обґрунтованих доводів стосовно безпідставності документу, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, боржником суду наведено не було, так само, не було надано доказів спростування заборгованості за кредитним договором, стягнення якої відбувалося за вчиненим нотаріусом виконавчим написом. Підстав для твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними. Тому, відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Дебт Форс», третя особа, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в повному обсязі. 23.05.2025 року разом з відзивом від директора ТОВ «Дебт Форс» Костюченко М.І. надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, згідно якого останній просить суд відмовити позивачу у стягненні судових витрат на правничу допомогу. 28.05.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим та таким, що не спростовує обставин, викладених у позові та заявлених вимог. Позиція заявлена у позовній заяві, з боку відповідача жодними належними і допустимими доказами не спростована. Тобто, докази на виконання вимог Порядку щодо надання документів, що підтверджують безспірність вимог - відсутні. Жодних копій/оригіналів документів, які б підтверджували наявність права вимоги та безспірність боргу для вивчення та долучення до відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Жодних документів відповідачем на підтвердження своїх доводів не надано. Відомостей щодо нотаріального посвідчення кредитного договору та самого договору, на підставі якого вчинено виконавчий напис, відповідачем також надано не було, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Щодо обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, позивач вважає їх цілком обґрунтованими та такими, що не можуть бути зменшені, оскільки повністю підтверджують понесені витрати на правничу допомогу адвоката. Ці витрати підтверджені належними доказами (договір про надання правничої допомоги, додатковою угодою №2 до договору про надання правничої допомоги та квитанцією №2 про прийняття гонорару від клієнта, що може бути готівковим і безготівковим, бо закон не встановлює обов`язкових вимог щодо цього). Окрім цього, позивач зазначає, що відповідач посилається на те, що запроваджено «нові правилами відшкодування витрат на правничу допомогу» та зазначає про обов`язкове ведення Книги обліку доходів і витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали прощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять, незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218. Однак даний наказ стосується вище перелічених осіб, крім тих, які провадять, незалежну професійну діяльність, якими є адвокати. Отже, всіма належними, допустимими і достатніми доказами були підтверджені витрати на правничу допомогу адвоката у даній справі. Позивач звертає увагу на те, що до правових витрат у даній справі належить складання цієї відповіді на відзив на позовну заяву, що не включено до переліку послуг згідно наданої додаткової угоди №2 до договору про надання правничої допомоги б/н від 19.01.2025 року. Отже, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи критерії розумності їх розміру та обґрунтованості, сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі усього вищенаведеного, позивач вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву такими, що не спростовують заявлених позивачем вимог у даній справі. Направлені копія ухвали суду від 17.04.2025 року, позовна заява з додатками, на адресу приватного нотаріусу Личук Т.В., повернулись на адресу суду 27.05.2025 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.09.2021 року під час реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 7). 08.01.2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №898, про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за кредитним договором №2356348 від 20.05.2021 року, який укладений між ТОВ №МАНІФОЮ» (правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал») та [PERSON] .. Стягнення заборгованості проводиться за період з 13.10.2021 року по 02.12.2021 року включно. Сума заборгованості складає 25767,80 грн. (а.с. 11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. в рамках ВП 69463106 замінено стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 9). З вказаного виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі №916/3006/17. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. Банк, звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання позивачем вимоги про сплату боргу, тому останній був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги. Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що заборгованість про стягнення з нього на користь ТОВ «Дебт Форс», який є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал», не є безспірною. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору №2356348 від 20.05.2021 року, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», на який послалась приватний нотаріус у виконавчому написі №898 від 08.01.2022 року. Таким чином, станом на 08.01.2022 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості, що виникла за кредитним договором. На підставі вищевикладеного, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 19.01.2025 року (а.с. 12-13), Додатку №2 до Договору про надання правничої допомоги б/н від 19.01.2025 року (а.с. 14), Додатку №3 до Договору про надання правничої допомоги б/н від 19.01.2025 року (а.с. 46 зворот) вартість послуг адвоката склала 15000,00 грн., з яких: консультація, ознайомлення з матеріалами, укладання договору про надання правничої допомоги (2 години) 3500,00 грн; складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню і подання її до суду (5 годин) 8000,00 грн.; представництво інтересів клієнта в суді (фіксовано) 3500,00 грн. Сума в розмірі 15000,00 грн. за надання правничої допомоги була сплачена позивачем, що підтверджується квитанцією №2 від 19.01.2025 року (а.с. 15). Згідно з п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Разом з цим, суд звертає увагу, що вид правової допомоги, як представництво інтересів в суді (вартістю 3500,00 грн.), наданий не був, оскільки розгляд справи здійснювався в спрощеному позовному порядку без виклику сторін. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, а також, враховуючи наявність клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Крім того, у порядку ч.1 ст.141\~ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial