Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за заявою [PERSON] та [PERSON] , зацікавлена особа: Митаївська сільська рада, про встановлення юридичного факту родинних відносин. Заявники звернулись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами в якій просять суд встановити факт родинних відносин між заявниками та [PERSON] , з метою оформлення спадщини. Заяву обґрунтували тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Заявники стверджують, що [PERSON] був їх батьком та був власником домобудівні [ADDRESS] , згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим 20.10.2012 року приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Білик М.В. за №1718. Заявники зазначають, що вони є єдиними спадкоємцями першої черги після смерті їх батька. Для прийняття спадщини потрібно підтвердження того, що заявники є дітьми [PERSON] . У встановлений законом строк вони звернулись до нотаріуса для отримання свідоцтв про спадщину. Однак у процесі оформлення спадщини було встановлено, що у свідоцтвах про народження заявників, батько був записаний зі слів матері, а тому вказаний « [PERSON] ». Цей факт перешкоджає отриманню свідоцтва про спадщину. Матір [PERSON] померла [INFO] . Встановлення факту родинних відносин необхідне заявникам для вирішення питання спадкування після смерті матері, оскільки право на спадщину мають діти спадкодавця. Отже, з огляду на викладене, виникли обставини, за яких необхідно встановити факт родинних відносин між фізичними особами, що має юридичне значення, а саме: встановити, що [PERSON] є батьком заявників [PERSON] та [PERSON] . Заявник надав заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність та задовольнити заяву. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні вимог заяви з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , намагаються отримати свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , яка складається з домобудівні [ADDRESS] . Стверджують, що вони є його синами, а тому мають право на спадщину у порядку спадкування за законом, як спадкодавці першої черги. У встановлений законом строк вони звернулись до нотаріуса для отримання свідоцтв про спадщину. Однак у процесі оформлення спадщини було встановлено, що у свідоцтвах про народження заявників, батько був записаний зі слів матері, а тому вказаний « [PERSON] ». Цей факт перешкоджає отриманню свідоцтва про спадщину. Матір [PERSON] померла [INFO] . У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Як визначено ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження є самостійним видом цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту інтересів громадян і організацій. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК У країни). Згідно із ч.1 п.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховною Суду України від 01.01.2012 (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що манні, юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Надані до суду докази заявниками, не підтверджують родинних відносин між [PERSON] та заявниками [PERSON] та [PERSON] . До суду було подано лише копію договору купівлі-продажу будинку, копію витягу з державного реєстру правочинів щодо будинку, довідку про реєстрацію місця проживання [PERSON] , копію свідоцтва про смерть [PERSON] , копії свідоцтв про народження заявників. Також наданні заяви [PERSON] та [PERSON] , як свідків, які підтверджують, що [PERSON] є батьком заявників. Проте, вказані докази не можуть бути враховані судом, оскільки ці свідчення не є показами свідків у визначеному ЦПК України порядку. До суду не надано належних доказів, що підтверджують наявність родинних відносин, зокрема доказів спільного проживання, ведення побуту, перебування на утриманні, спільних фотографій тощо. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що заяву є необґрунтованою та такою що не підтверджується належними та допустимими доказами, тому її слід залишити без задоволення у повному обсязі. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed