Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який був зареєстрований Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 14.09.2016 року складено відповідний актовий запис № 223; позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки на його користь сплачений судовий збір у загальному розмірі 2422 грн 40 к. Свої вимоги мотивує тим, що з 14.09.2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі, від якого у них народилось дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час він з відповідачкою подружніх стосунків не підтримує, між ними існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу є неможливим. Вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, припинення і збереження сім`ї є неможливим. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їхніх дітей. За таких обставин позивач просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Окрім того, позивач зазначає, що з 2022 року він самостійно виховує дітей. Відповідачка покинула родину та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, не цікавиться їх життям, не надає ніякої допомоги, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, не відвідує їх, не цікавиться навчально-виховним процесом дітей у навчальних закладах, що свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Враховуючи якнайкращі інтереси дітей, а також те, що відповідачка не підтримує стосунків з доньками протягом тривалого часу, а саме з початку війни, не цікавиться їх життям, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, беручи до уваги ухилення матері від виконання своїх обов`язків, яка не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а від його представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча повідомлялась про день слухання справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, а тому суд, приймаючи до уваги заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, але направив до суду листа, в якому просить справу розглядати за його відсутності, висновок підтримує, прийняття рішення покладає на розсуд суду. Приймаючи до уваги заяви представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2016 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , згідно з копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 18, 19). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 110 Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Враховуючи те, що сторони подружні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, неявку відповідачки суд розцінює, як небажання зберегти сім`ю, а тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим він підлягає розірванню. Відповідно до довідки Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області № 05-13-06/351 від 28.05.2024 року про склад сім`ї зареєстрованих та проживаючих в житловому приміщенні будинку, осіб позивач [PERSON] , [INFO] , згідно погосподарської книги, зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: [PERSON] , [INFO] дружина (згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства фактичного місця проживання особи № 94 від 28.05.2024 р.) не проживає та не зареєстрована; [PERSON] , [INFO] донька; [PERSON] , [INFO] донька (а.с. 20). Із акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства фактичного місця проживання особи Яськівської СТГ від 28.05.2024 року вбачається, що під час обстеження житлово-побутових умов проживання гр. [PERSON] було встановлено, що він дійсно зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , з двома малолітніми дітьми. Його дружина два роки тому виїхала за кордон (а.с. 21). Згідно з довідкою Дитячого садка «Теремок» від 28.05.2024 року дитина [PERSON] , [INFO] дійсно відвідує чергову групу Троїцького ЗДО д/с «Теремок» з 01.03.2024 року. Батько [PERSON] [PERSON] регулярно приводив доньку до дитячого садка, постійно цікавився її станом, поведінкою, відвідував батьківські збори та приймав участь у благоустрої дитячого садка. Мати [PERSON] жодного разу не цікавилася станом та вихованням доньки у дитячому садку, батьківські збори не відвідувала. Вихованням та матеріальним забезпеченням доньки [PERSON] займається батько [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до довідки Троїцького ліцею Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області № 01-26/155 від 28.05.2024 року дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в Троїцькому ліцеї у 1-Б класі. Батько учениці [PERSON] регулярно відвідує шкільні збори, бере активну участь у навчанні і вихованні своєї доньки [PERSON] . Мати [PERSON] жодного разу не зверталася до школи, батьківські збори не відвідувала, не цікавилась навчанням і вихованням своєї дитини [PERSON] , витрати на шкільне приладдя здійснює батько (а.с. 23). Звертаючись до суду із позовними вимогами про позбавлення батьківських прав позивач посилається на те, що відповідачка протягом тривалого часу не підтримує стосунків з доньками, не цікавиться їхнім життям та навчанням, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Під час розгляду даної справи судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а також те, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III\~«Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону № 2402-III). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом у постановах, зокрема від 24 жовтня 2024 року в справі № 199/3287/23, від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, від 07 лютого 2024 року в\~справі № 455/307/22\~та інших. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від\~23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін. Верховний Суд наголошує, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19). Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька/матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23). Позивачем не наведено та не доведено існування виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дітей, їх здоров`я та психічного розвитку. Також, в матеріалах справи відсутні дані, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, в т.ч. в частині матеріального забезпечення дітей. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 15 листопада 2023 року в справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року в справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року в справі № 638/15336/18). З матеріалів справи вбачається, що орган опіки та піклування Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням № 14/2025 від 26.02.2025 року виконавчий комітет Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області затвердив висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок органу опіки та піклування обґрунтовано тим, що відповідно до протоколу бесіди, складеного у телефонному режимі, з матір`ю дітей [PERSON] стало відомо, що з родиною вона не проживає, працює за межами України. Регулярно спілкується з доньками за допомогою телефонного зв`язку, матеріально їх забезпечує. Погоджується з позбавленням її батьківських прав, мотивуючи неможливістю проживати разом з дітьми. Документи, подані заявником, не підтверджують винної поведінки матері щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, чи можливо змінити її поведінку в кращу сторону. Під час розгляду питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав не встановлено, що позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Суд погоджується\~з висновком\~органу опіки\~та піклування\~та виходить\~з того,\~що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню дітей, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Так, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами і те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Саме лише твердження позивача про те, що відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідачки та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Проживання матері окремо від дітей не може слугувати підставою для позбавлення її батьківських прав. За таких обставин суд дійшов висновку, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей, оскільки, окрім іншого, позивачем не доведено, а судом не встановлено, в чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері батьківських прав відносно них, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1211 грн 20 к.

Outcome: partial