Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №103274007 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 12100 грн., з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1% в день в сумі 3630 грн та 5% в день базова ставка. 10.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу, за яким було відступлене право вимоги до відповідача за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року. Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №103274007 від 26.10.2021 року в сумі 27690,60 грн., з яких 5820 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21870,60 грн. проценти на дату відступлення прав вимоги. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн. Позов надійшов до Баштанського районного суду з Ленінського районного суду м.Миколаєва 21.04.2025 року. 21.04.2025 року відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем [PERSON] було надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач частково визнав позовні вимоги в розмірі: 5 820 грн заборгованості за кредитним договором, 3 447 грн заборгованості за нарахованими, 2 000 грн витрат на правничу допомогу, в іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог в частині стягнення комісії за надання кредиту, стосовно стягнення витрат на правничу допомогу заявив про надмірну вартість вказаних позивачем послуг, стосовно стягнення судового збору зазначив про необхідність пропорційного стягнення. Крім того, позивачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якій позивач просив зменшити розмір судових витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з нього, до співмірних з сумою, яка менше половини його прожиткового мінімуму, як на працездатних осіб, тобто зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 2 000 грн. В свою чергу позивачем було подано відповідь на відзив, згідно якої просили задовольнити позов в повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження позовних вимог та які спростовують доводи відповідача. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника позивача. В судове засідання відповідач не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію реєстру боржників, копію статуту ТОВ, копію прйсл-листа АО Лігал Ассістанс, копію заявки на надання юридичної допомоги, копію витягу з акта про надання юридичної допомоги,копію договору споживчого кредиту №103274007 та додатки до договору, копію відомостей про щоденні нарахування та погашення, копію розрахунку заборгованості,копію реєстру боржників до договору факторингу,копію договору про відступлення прав вимоги та додатки, копії платіжних інструкцій, копію паспорту [PERSON] , копію картки платника податків [PERSON] , копію довідки ПФУ відносно [PERSON] ,суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 26.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №103274007 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу кредит в сумі 12100 грн. строком на 30 днів до 25.11.2021 року з умовою сплати за цей період одноразової комісії в сумі 1210 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 1% за кожен день в загальній сумі 4840 грн, з яких 1210 грн комісія, 3630 грн - проценти, з можливістю пролонгації строку кредитування на пільгових умовах за умови сплати позичальником комісії та частини заборгованості та на стандартних умовах не більше ніж на 60 днів, з умовою сплати процентів за користування кредитом при пролонгації на стандартних умовах в розмірі 5% в день від фактичного залишку кредиту. 10.02.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу, за яким було відступлене право вимоги до відповідача за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року. 10.01.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір про відступлення прав вимоги, за яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. 1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Законувизначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписамист.11 Закону України «Про електронну комерцію»електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій форміч.2ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по вказаному вище договору в сумі 5820 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за вказаним вище договором, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1048та ч.1 ст.1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Крім того відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19 стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права. За такого, після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми, або іншого розміру процентів, який визначений сторонами з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, кредитор відповідно до ст.\~1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами саме у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення такого строку у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. При цьому, як вказано вище, за договором №103274007 від 26.10.2021 року строк кредитування був визначений в 30 днів до 25.11.2021 року та підлягають нарахуванню проценти протягом пільгового періоду в розмірі 1% за кожен день в загальній сумі 3630 грн, а також одноразова комісія в сумі 1210 грн, загалом 4840 грн. З долучених до позовної заяви відомостей про щоденні нарахування та погашення слідує, що після спливу первісного строку кредитування позичальник, сплативши комісію за пролонгацію, продовжував строк кредитування на пільгових умовах, востаннє така пролонгація здійснена до 25.12.2021 року. Оскільки після цього відповідач продовжив користуватись кредитними коштами, то у відповідності до п. 2.3 договору строк кредитування був пролонгований на стандартних умовах, але загалом така пролонгація не могла тривати більше 60 днів, з 26.12.2021 року по 24.02.2022 року включно. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення і розрахунку заборгованості станом на 27.01.2022 року загалом заборгованість становила 23616,60 грн, з яких: 5820 грн заборгованість за тілом кредиту, 17796,60 грн заборгованість за процентами. Як вказано вище, 60-денний строк кредитування на загальних правилах нарахування процентів в розмірі 5% в день спливав 24.01.2022 року. В подальшому після закінчення визначеного сторонами пролонгованого строку кредитування у кредитора були відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором №103274007 від 26.10.2021 року сумі 16296 грн, з яких: 5820 грн заборгованість за тілом кредиту, 10476 грн заборгованість за процентами. Отже загалом позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року сумі 16296 грн, з яких: 5820 грн заборгованість за тілом кредиту, 10476 грн заборгованість за процентами. В задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за кредитним договором №103274007 від 26.10.2021 року в більшому розмірі відмовити. Згідно зі ст.\~141\~ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 59 %, тому з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1429,21 грн. (2422,40 грн. х 59 %). Також судом мають бути розподілені витрати позивача на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання розподіл таких витрат, суд виходить з наступного. Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду копією договору про надання правової допомоги, копією заявки на надання юридичної допомоги та витягом з акту про надання юридичної допомоги. Згідно з ч.3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Крім того, відповідно до пропорційності, як основної засади цивільного судочинства, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. При цьому, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, не має значної складності щодо обсягу доказів та встановлення фактичних обставин спору, має типовий характер для справ про стягнення заборгованості за кредитом. Загальна ціна позову в даній справі становить 39113 грн., натомість заявлені до відшкодування витрати позивача на професійну правничу допомогу 9 000 грн., що становить майже третину від ціни позову. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін і зробила висновок, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. При цьому, вказана вище категорія даної справи та типовий її характер спростовує те, що на підготовку такого позову загалом потрібно було 4 год., як це вказано в заявці та акті виконаних робіт. За такого, з врахуванням принципу пропорційності судових витрат предмету спору та ціні позову, з врахуванням критерію реальності адвокатських витрат та їх дійсної необхідності, суд вважає, що пропорційними та необхідними будуть витрати на професійну правничу допомогу по даній справі в розмірі 5000., яка підлягає розподілу між сторонами. При цьому, згідно зі ст.\~141\~ЦК України вказані витрати також підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які задоволені судом на 59 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2950 грн. (5000 грн. х 59 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial