Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 07.06.1992 між позивачем та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Сімейне життя між подружжям не склалось в силу різних поглядів на життя. Шлюбні відносини позивача та відповідача припинені з березня 2024 року, спільне господарство не ведеться, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейні стосунки погіршились. Позивач та відповідач до примирення не прагнуть. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу зберігати шлюб не має потреби, подальше сімейне життя неможливе. За таких обставин позивач просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON] та покласти на відповідача судові витрати. Провадження у справі відкрито 16.06.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін від учасників процесу в адресу суду не надходило. [PERSON] правом на подачу відзиву на позов не скористався, в адресу суду надав заяву про визнання позову в частині обставин щодо сімейного життя зазначених позивачем і в частині розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб, укладений з позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 07 червня 1992 року відділом запису актів громадянського стану Палацу реєстрації шлюбів та новонароджених, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1300, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, копія якого долучена до матеріалів справи. Після реєстрації шлюбу позивач отримала прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Від шлюбу подружжя мають повнолітніх дітей: дочку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Позивач вказує, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинились та спільне господарство не ведеться. Примирення між позивачем та відповідачем не є можливим. Викладені позивачем [PERSON] обставини визнаються [PERSON] . Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про спільне проживання сторін, ведення спільного господарства. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача та відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Також не було отримано доказів, які б свідчили про те, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до приписів ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу, оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, питання щодо залишення [PERSON] прізвища отриманого при реєстрації шлюбу чи відновлення дошлюбного прізвища не вирішувалось, у зв`язку із розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України. За положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача подано додаткову угоду № 2 від 02.06.2025 до Договору про надання правової допомоги № 27-11ц/25 від 27.11.2024 з описом виконаних робіт, який складений та підписаний сторонами 02.06.2025 о 16 год. 28 хв. свідчить про те, що надані послуги прийняті клієнтом. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. На таку обставину вказав Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 15.09.2022 р. у постанові по справі № 915/294/21 сформульовано правовий висновок щодо стягнення "гонорару успіху" у призмі пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам на правничу допомогу. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Як свідчить заява відповідача, останній заперечує щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з їх очевидним завищенням Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу та предмет позову, з огляду на те, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично наданих послуг, суд приходить до висновку, що заявлені витрати представником позивача в розмірі 7 000,00 грн. не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер, а тому суд вважає, що є підстави для зменшення цієї суми до 1 000,00 грн., яка має бути стягнута з відповідача. Також , зважаючи на положення ст. 142 ЦПК України , позивачу має бути повернуто 50% судового збору, сплаченого за подачу позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved