Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. Згідно заявлених вимог позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму в розмірі 1 330 600,35 грн - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2012 року у справі №2604/5399/2012. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 10 квітня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс - Банк» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії №665-005/08Ф, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 30 300 000,00 грн. 05 вересня 2008 року договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору зазначено, що банк надає кредитну лінію в іноземній валюті - 6 247 551,00 доларів США, зі строком до 10 квітня 2013 року та зі ставкою за користування кредитом в розмірі 13,5% річних. 15 червня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі №2604/5399/2012 за позовом ПАТ КБ «Правекс - Банк» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 44 353 345,29 грн та судовий збір. 20 квітня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва в даній справі ПАТ КБ «Правекс - Банк» змінено на його правонаступника ТОВ «ФК «Авістар». 19 грудня 2019 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір №20191219 про відступлення прав вимоги, за яким право вимоги до [PERSON] , що виникло на підставі договору про відкриття кредитної лінії №665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року, відступлено ТОВ «ФК «Гефест». 25 лютого 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва винесено ухвалу, якою замінено стягувача з ТОВ «ФК «Авістар» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у справі №2604/5399/12. В позові зазначається, що рішення суду не виконано. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних за порушення зобов`язання з повернення кредиту, що зафіксовано в рішенні суду в розмірі 44 353 345,29 грн, за період з 12 квітня 2020 року по 13 квітня 2021 року у сумі 1 330 600,35 грн, про стягнення яких просить позивач. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2023 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 17 серпня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» суму в розмірі 1 330 600,35 грн - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2012 року у справі №2604/5399/2012 та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 19 959,01 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2025 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року, ухваленого в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2023 року в цивільній справі №:755/5103/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача ТОВ «ФК «Гефест» - адвокат Шкільняк Я.С. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та підкреслив, що рішення суду відповідачем не виконано, право вимоги відступлено позивачу, правовідносини між сторонами виникли саме на підставі рішення суду, яке не виконано. Зауважив, що позивачем не застосовуються умови кредитного договору, рішення суду набрало законної сили, права та обов`язки - грошове зобов`язання виникли саме на підставі рішення суду. За позовними вимогами застосовуються виключно положення рішення суду про стягнення заборгованості, адже грошове зобов`язання може виникнути на підставі рішення суду. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Булай В.С. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, подав до суду письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, та пояснив, що кредитора замінено в зобов`язанні, а не в рішенні суду, право вимоги за рішенням суду не відступалось. Зазначив, що основним зобов`язанням є тіло кредиту, проте рішенням суду було стягнуто крім заборгованості по тілу кредиту, проценти річних, а також пеня, нарахована на тіло кредиту та проценти, ці вимоги є акцесорними та можуть змінюватись. Зауважив, що позивач у справі не був заміненим і своє право за кредитним договором захистив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, в також дослідивши матеріали справи №2604/5399/2012, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2012 року у справі №2604/5399/2012 задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс - Банк» 44 353 345,29 грн заборгованості за кредитним договором, суму сплаченого судового збору в розмірі 3 219 грн., всього стягнувши 44 356 564 грн. 29 коп. (т.1 а.с.5, справа №2604/5399/2012 т.1 а.с.139-140). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 січня 2013 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] відхилено, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2012 року - залишено без змін ( справа №2604/5399/2012 т.2 а.с.45-47) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року у справі № 2604/5399/2012 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження, замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» у справі № 2604/5399/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. (справа №2604/5399/2012 т.2 а.с.76-77) Цією ухвалою суду встановлено наступне: «06 липня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бєлозьоровим Олександром Олексійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого листа № 2604/5399/12 виданого 27 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 353 345,29 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 3 219,00 грн. 27 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до п.п. 1.1 та 1.2, якого новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії № 665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] . Таким чином право вимоги за договором про відкриття кредитної лінії № 665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР».» Докази відступлення ПАТ КБ «Правекс - Банк» права вимоги до [PERSON] за договором про відкриття кредитної лінії №665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року, ТОВ «ФК «Авістар» наявні в матеріалах справи №2604/5399/2012. (т.2 а.с.54-66 справа №2604/5399/2012) Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року у справі № 2604/5399/2012 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», за участю заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР», [PERSON] про заміну стягувача, замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (ЄДРПОУ 42350033, місце знаходження: 01042, м. Київ, Брановицького Ігоря, 3) у справі справі № 2604/5399/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. (т.1 а.с.6, справа №2604/5399/2012 т.2 а.с.96-77) Цією ухвалою суду встановлено наступне: «06 липня 2012 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бєлозьоровим Олександром Олексійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER], на підставі виконавчого листа № 2604/5399/12 виданого 27 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 353 345,29 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 3 219,00 грн. 27 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» укладено Договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до п.п. 1.1 та 1.2, якого новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії № 665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» у справі № 2604/5399/12 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 19 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВІСТАР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» укладено Договір про відступлення права вимоги № 20191219, відповідно до якого новий кредитор набув право вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором про відкриття кредитної лінії № 665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] . Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником [PERSON] , а також новим стягувачем у даній справі.» Докази відступлення ТОВ «ФК «Авістар» права вимоги до [PERSON] за договором про відкриття кредитної лінії №665-005/08Ф від 10 квітня 2008 року, ТОВ «ФК «Гефест» наявні в матеріалах справи №2604/5399/2012. (т.2 а.с.81-86 справа №2604/5399/2012) Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та правового висновку у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а тому відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема, нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що, враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. «Установивши, що рішення суду відповідач не виконав, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про наявність у позивача права на стягнення відповідно до статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. Разом з тим суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, для розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат взяв основну заборгованість лише за тілом кредиту та не врахував, що в цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України на всю суму боргу, яка стягнена судовим рішенням.» Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 161/11703/22 (провадження № 61-11958св23) та від 23 квітня 2025 року у справі № 161/13011/23 (провадження № 61-5082св24) У наведених вище справах (№ 161/11703/22 та № 161/13011/23) стягнення на підставі частини другої статті 625 ЦК України здійснювалось на користь нового стягувача, заміненого у виконавчому провадженні з виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. У постановах від 10 та від 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Позивач ТОВ «ФК «Гефест», звертаючись 13 квітня 2023 року (т.1 а.с.8) з позовом до [PERSON] , просить стягнути 3% річних за період з 12 квітня 2020 року по 13 квітня 2021 року у сумі 1 330 600,35 грн. Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позовної заяви щодо невиконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста від 15 червня 2012 року у справі № 2604/5399/2012. Представник відповідача в судовому засіданні на запитання суду зазначив, що йому не відомо про повне або часткове виконання відповідачем вказаного вище рішення суду. Виходячи з наведених вище норм права та правових висновків Верховного суду, суд вважає правомірним застосування до спірних відносин положень частини другої статті 625 ЦК України. Перевіряючи наведений в позовній заяві розрахунок зі сплати 3% річних за заявлений період (з 12 квітня 2020 року по 13 квітня 2021 року) від стягнутої за рішенням суду суми заборгованості - 44 353 345,29 грн, судом установлено, що кількість прострочених днів у вказаний період становить 367 днів та, відповідно 3% річних в цей період від 44 353 345,29 грн, з урахуванням днів у році в цей період, складають 1 337 891,32 грн. Тому розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 червня 2012 року у справі №2604/5399/2012 в сумі 1 330 600,36 грн. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до [PERSON] про стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 19 959,01 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved