Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-18 00:00:00

У провадженні Шевченківського районного суду міста Дніпра перебувала цивільна справа №932/9212/23 за позовом ТОВ «ДУКО-ТЕХНИК ПЛЮС» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикової Кристіни Олександрівни, приватного виконавця Дніпровського виконавчого округу Лисенка Юрія Олександровича про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності, про визнання права власності. Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року позов ТОВ «ДУКО-ТЕХНИК ПЛЮС» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикової Кристіни Олександрівни, приватного виконавця Дніпровського виконавчого округу Лисенка Юрія Олександровича про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності, про визнання права власності, задоволено в повному обсязі. При прийнятті 30.05.2025 року рішення суду питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось. 02 червня 2025 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра звернувся представник позивача ТОВ «ДУКО-ТЕХНИК ПЛЮС», адвокат Федорчук Є. із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат, які складаються із та витрат понесених на професійну правничу допомогу у розмірі 27\~000,00 гривень по цивільній справі за позовом ТОВ «ДУКО-ТЕХНИК ПЛЮС» до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикової Кристіни Олександрівни, приватного виконавця Дніпровського виконавчого округу Лисенка Юрія Олександровича про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності. Протоколом автоматизованого розподілу справ заяву передано судді 09.06.2025 року. Представник позивача у судовому засіданні заяву підтримав, прохав задовольнити. Відповідачі, представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3\~ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -ЦПК України) додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. З метою ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд викликав сторони в судове засідання. Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Статтею 59\~Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. 1, 2 ст.\~15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Згідно пункту 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.» Згідно із ч.8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 22 грудня 2023 року №45 (опис послуг наданих адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) від 02 червня 2025 року, детальний опис, копію прибуткового касового ордеру № 001-45 від 22 грудня 2023 року, копію прибуткового касового ордеру № 002-45 від 28 грудня 2023 року, копію прибуткового касового ордеру № 003-45 від 15 березня 2024 року, копію прибуткового касового ордеру № 004-45 від 15 березня 2024 року, копію прибуткового касового ордеру № 005-45 від 24 грудня 2024 року, копію прибуткового касового ордеру № 006-45 від 01 квітня 2025 року, копію прибуткового касового ордеру № 007-45 від 22 травня 2025 року, копію прибуткового касового ордеру № 008-45 від 30 травня 2025 року. У постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження № 61-15005св 19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження № 61 -22962св 19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Судом встановлено, що позовну заяву до суду подано 11.10.2023 року, заяву про уточнення позовних вимог 14.03.2024 року (а.с.130-133), у той час як представника позивача адвоката Федорчук Є. А. за її заявою було допущено до участі у справі 18.03.2024 року (а.с.152). Позовна заява та заява про уточнення позовних вимог підписані представником позивача Гавриленко М.І. За таких обставин, факт складення позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог адвокатом Федорчук Є.А. спростовується, отже вартість послуг відповідно до п.1 та п.2 Акту виконаних робіт від 02.06.2025 у розмірі 10000 грн та 5\~000 грн, яка полягає вивченні матеріалів справи, складення позовної заяви, забезпечення позову, складання уточненої позовної заяви не підлягає відшкодуванню. У судовому засіданні представник позивача Гавриленко М.І. не заперечував щодо встановленого факту. Що стосується участі представника Федорчук Є.А. у судових засіданнях, то суд також вважає, що у цій частині частково підтверджується участь адвоката, оскільки 28.12.2023 року Федорчук Є.А. ще не представляла інтереси, тому вартість послуг у розмірі 2000 грн також не підтверджується. В іншій частині заяви, щодо участі Федорчук Є.А. 18.03.2024, 24.12.2024, 01.04.2025, 22.05.2025, 30.05.2025 у судових засіданнях, суд вважає ці вимоги підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи докази є достатньою підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, однак із врахуванням положень\~ст.137 ЦПК України. Слід зазначити, що судова практика сформувала широкий перелік доказів, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, даний перелік не є вичерпним. Враховуючи вищевикладене та встановлений ст.12, 13\~ЦПК України принцип змагальності сторін та диспозитивність, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у даній справі, яким вирішити питання про судові витрати та стягнути з відповідачів на користь позивача 10\~000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, тобто участь адвоката у 5 судових засіданнях. На підставі викладеного,

Outcome: partial