Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

01 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування Барвінківської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Барвінкіської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 21 листопада 2009 року її донька [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] , від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, донька разом з онуком переїхали жити до неї, де були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] донька [PERSON] померла, а дитину [PERSON] , влаштовано на тимчасове проживання в її сім`ю. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу батьків та до смерті доньки, проживала разом з нею та матір`ю у неї в будинку, за вказаною адресою. На даний час [PERSON] знаходиться на її утриманні, відповідач з трьомісячного віку долею дитини не цікавиться, не турбується про стан фізичного здоров`я, духовного, інтелектуального та культурного розвитку дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками та свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, не виявляє бажання спілкуватися з донькою. Посилаючись на викладе, [PERSON] просить позов задовольнити. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської від 10 квітня 2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судові повістки, відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, надсилалися у встановленому законом порядку, відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Барвінківської міської ради Харківської області, в судове засідання не з`явився надав заяву про слухання справи без його участі, проти позову не заперечує. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2010 року Іванівською Другою сільською Радою Барвінківського району Харківської області (а. с.22). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 06 січня 2025 року Барвінківським виконавчим комітетом міської ради Ізюмського району Харківської області [PERSON] померла [INFO] (а.с.27). Позивачка стверджує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї неповнолітньої доньки. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлюючи вказані обставини щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, з наданих до суду доказів встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Наказому № 11 Служби у справах дітей Барвінківської міської ради від 06 березня 2025 року (а.с.28). [PERSON] за неповнолітньою донькою [PERSON] не доглядає, не спілкується та її вихованням не займається, дитина виховувалась матір`ю та бабусею, що вбачається з довідки та характеристики, наданих директором ІІ-Іванівського ліцею Барвінківської міської територіальної громади Ізюмського району Харківської області (а.с.30-31). З витягу № 227 та довідки № 172 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] (а.с.32-33). Згідно з розрахунку боргу по аліментам, наданого державним виконавцем Міжрайонного віділу Державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції, [PERSON] має заборгованість у розмірі 99 848 грн. за виконавчим листом № 2-16/2011, виданим 02.02.2011 Барвінківським районним судом Харківської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі частини всіх видів заробітку , але не меньше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 27.09.2010. до повноліття дитини. (а.с.41-43). 04 червня 2025 року Барвінківським виконавчим комітетом міської ради Ізюмського району Харківської області надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] та призначення [PERSON] піклувальником над дитиною. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, судом встановлено, що батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання своєї доньки [PERSON] , не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її життям та розвитком, не піклується про фізичний, духовий і моральний розвиток. Отже, відповідач свідомо ухилився від виховання дитини, що полягає у свідомому нездійсненні протягом тривалого часу його виховання, піклування про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дитини до самостійного життя та праці, що, в свою чергу, вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , оскільки він не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Щодо призначення [PERSON] піклувальником над [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 4 ст. 167 Сімейного Кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, враховуючи, що відповідач відмовився від виконання своїх батьківських обов`язків, мати дитини померла, а [PERSON] фактично займається вихованням неповнолітньої [PERSON] та має переважне право на передання їй дитини, вимога позивача в частині встановлення її опікуном також підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved