Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» 31 березня 2025 року поштою направило до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який надійшов до суду 12 травня 2025 року. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 травня 2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 22 травня 2024 між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7914056 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 18 000 грн. строком на 360 календарних днів до 17 травня 2025 року. Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» та розміщених на їх сайті: сreditрlus.com.ua. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку [PERSON] , а відповідач зобов`язалася повернути кредитні кошти і сплатити відсотки за користування коштами. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 7914056, відповідно до умов якої суму кредиту було збільшено на 2\~000 грн. Відповідач оплату за кредитним договором не здійснила, чим порушила умови договору. 27 січня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» і позивачем було укладено договір факторингу № 27.01.25-Ф, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 7914056 про надання споживчого кредиту від 22 травня 2024 року. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 7914056 від 22 травня 2024 року станом на 24 березня 2025 року становить 65 670 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 35 670 грн. та пені у розмірі 10 000 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 65 670 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 16 000 грн. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у своїй заяві до суду справу просила розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала в частині тіла кредиту у розмірі 18\~000 грн., в задоволенні інших позовних вимог просила відмовити, посилаючись на відсутність коштів для погашення заборгованості. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22 травня 2024 між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7914056 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав позичальникові кредит у розмірі 18 000 грн. строком на 360 календарних днів до 17 травня 2025 року, відповідач зобов`язалася сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,5 % за кожен день користування (а.с. 7-15). Пунктом 6.4 договору № 7914056 про надання споживчого кредиту від 22 травня 2024 року визначено, що у випадку невиконання бо неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 540 грн. на четвертий день такого невиконання та у розмірі 180 грн., починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 7914056, відповідно до умов якої суму кредиту було збільшено на 2\~000 грн. (а.с. 31-32). 27 січня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» і позивачем було укладено договір факторингу № 27.01.25-Ф, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 7914056 про надання споживчого кредиту від 22 травня 2024 року (а.с. 47-52, 57, 57 оберт). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість відповідача за договором про споживчий кредит № 7914056 від 22 травня 2024 року становить 24 920 грн. (а.с. 46). Відповідач свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, відсотки не сплатила. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом С7496 (а.с. 16), який зазначений у тексті договору у розділі «Реквізити та підписи сторін», а також у додатковій угоді до кредитного договору (а.с. 33 оберт). Таким чином, між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] було укладено кредитний договір на умовах фінансового кредиту. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з\~Рішенням Конституційного\~Суду України\~№ 7-рп/2013\~від 11\~липня 2013\~року вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627\~Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551\~Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 3, 509 ЦК України, виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності, суд приходить до висновку про зменшення розміру суми штрафних санкцій до 4\~000 грн. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка [PERSON] добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 7914056 про надання споживчого кредиту від 22 травня 2024 року у розмірі 59 670 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 35 670 грн. та пені у розмірі 4 000 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовити. Суд критично оцінює твердження відповідача про часткове визнання позовних вимог в частині тіла кредиту у розмірі 18\~000 грн. через відсутність грошових коштів для належного виконання зобов`язань перед позивачем, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також, ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, відповідач при укладенні кредитного договору № 7914056 від 22 травня 2024 року відповідач усвідомлювала значення своїх дій, розуміла умови договору та наслідки його укладення, а також мала оцінювати ризики у разі не виконання умов договору. За таких обставин, викладені у запереченнях відповідачем підстави про неможливість виконання нею зобов`язань в кредитному договорі через відсутність доходу не можуть бути підставою для відмови позивачеві у задоволенні його позовних вимог. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 16 000 грн. є завищеною. Крім цього, аналіз доказів і документів для подання позовної заяви не можна віднести до професійної правничої допомоги, оскільки доказами по даній справі є сам кредитний договір, договір факторингу, які були наявні у позивача, а також виписка з карткового рахунку відповідача, виконана за допомогою комп`ютерної програми. Крім цього, суд зауважує, що кількість годин, витрачених на складання позовної заяви про стягнення заборгованості, зазначена у рахунку на оплату, є завищеною, оскільки позовна заява є типовою, не містить розрахунків, та не вимагає витрат тривалого часу на її підготовку. Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2\~751 грн. 34 коп. (59\~670 грн. х 3\~028 грн. / 65\~670 грн. = 2\~751 грн. 34 коп.). Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», складає 65 421 грн. 34 коп. (59 670 грн. + 3\~000 грн. + 2 751 грн. 34 коп. = 65 421 грн. 34 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial