Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась [PERSON] , з позовом до ТОВ «КБМ-С» про розірвання договору купівлі-продажу. В обґрунтування позову зазначено, що 09.09.2021 року між [PERSON] , та ТОВ «КМБ-С» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КВ/335, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купила майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 20.9 кв.м. Згідно п. 4.2. договору, орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладання цього договору складає 566390,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 94398,33 грн. Пунктом 4.2.1., 4.3 договору визначено, що оплата здійснюється у наступному порядку: платіж, у розмірі 507870,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 84645,00 грн., здійснюється покупцем в строк до 09.09.2021 року. Наступні платежі, що складають 10% за решту квадратних метрів оплачуються до 09.09.2022 року з правом дострокового здійснення платежів. Відповідно до п. 5.2.6. договору відповідач зобов`язався здійснювати організацію будівництва об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію. Згідно з п. 2.6., 2.7. договору, плановий термін закінчення будівництва - I квартал 2022 року, плановий термін введення в експлуатацію - ІІ квартал 2022 р. В порядку виконання п 4.2.1, 4.3. договору, покупцем було внесено 100% передоплати вартості майнових прав в загальному розмірі 564300,00 грн., що підтверджується копією довідки про оплату вартості майнових прав, копіями квитанцій на суму 96344,00 грн. від 13.09.2021 року та на суму 467956,00 грн. від 09.09.2021 року. Відповідач у порушення умов договору не виконав свої зобов`язання та не ввів в експлуатацію і не передав позивачеві у власність об`єкт інвестування у ІІ кварталі 2022 року, у зв`язку з чим були істотно порушені умови договору. Внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати у власність майно, на яке він розраховував при укладенні договору. За наслідком проведених переговорів, відповідачем в усному порядку було повідомлено про неможливість виконання умов договору, з підстав внесення змін в план будівництва, що призвело до відсутності квартири з відповідною площею, майнові права на яку були попередньо придбані позивачем. Надіслану позивачем кореспонденцію, відповідач не отримує. З урахуванням викладеного просить суд розірвати договір купівлі-продажу майнових прав КВ/335 від 09.09.2021 року, укладений між ТОВ «КБМ-С» та [PERSON] , та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 686 277,55 грн., з яких: 564300,00 грн. основної заборгованості, 5000,00 грн. моральної шкоди, 88 003,73 грн. інфляційних збитків, 33 973,82 грн. 3 % річних, судовий збір та 25000,00 грн. витрат на правову (правничу) допомогу адвоката. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.08.2024 року було відкрито провадження по вказаній справі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.09.2021 року між [PERSON] , та ТОВ «КМБ-С» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № КВ/335, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купила майнові права на об`єкт нерухомості - квартиру за адресою: [ADDRESS] , площею 20.9 кв.м. Згідно п. 4.2. договору, орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладання цього договору складає 566390,00 грн. в тому числі ПДВ 20% - 94398,33 грн. Пунктом 4.2.1., 4.3 договору визначено, що оплата здійснюється у наступному порядку: платіж, у розмірі 507870,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 84645,00 грн., здійснюється покупцем в строк до 09.09.2021 року. Наступні платежі, що складають 10% за решту квадратних метрів оплачуються до 09.09.2022 року з правом дострокового здійснення платежів. Відповідно до п. 5.2.6. договору відповідач зобов`язався здійснювати організацію будівництва об`єкту капітального будівництва та введення його в експлуатацію. Згідно з п. 2.6., 2.7. договору, плановий термін закінчення будівництва - I квартал 2022 року, плановий термін введення в експлуатацію - ІІ квартал 2022 р. З довідки ТОВ «КБМ-С» від 21.09.2021 року вбачається, що [PERSON] , відповідно до умов договору, сплатила продавцю грошові кошти у розмірі 564300,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 94059 грн., за майнові права на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] , а продавець прийняв їх за об`єкт нерухомості. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав належним чином не виконав та не ввів в експлуатацію об`єкт капітального будівництва і не передав позивачеві у власність об`єкт інвестування у визначені договором строки. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво). Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Виходячи з викладеного, через істотне порушення відповідачем умов договору позивач не отримав у власність проінвестований об`єкт нерухомості, внаслідок чого йому було спричинено шкоди у розмірі сплачених на виконання цього договору коштів в розмірі 564300,00 грн., тому наявні правові підстави для розірвання вказаного договору та стягнення грошових коштів у сумі 564300,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 88003,73 грн., та 3% річних у розмірі 33973,82 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі N 216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Аналізуючи матеріали справи, суд доходить висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу майнових прав, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих неправомірними діями відповідача, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди, тому з урахуванням викладених обставин, суд доходить висновку про задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору та інші витрати пов`язанні з розглядом справи пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 1138,65 грн., та витрати за проведення звіту матеріальних збитків внаслідок залиття квартири в розмірі 5289,68 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, Разом з цим, позивачем до суду не надано вищевказаних документів. З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved