Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

До суду із позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 жовтня 2014 року між ним і відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №78. Від шлюбу та сумісного проживання з відповідачем, позивач має неповнолітнього сина, який на даний час проживає разом з позивачем та перебуває його утриманні син, [PERSON] , [INFO] , де у графі "мати" зазначений відповідач по справі, [PERSON] . Відповідно до рішення судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області Забуранного Р.А. від 29 вересня 2021 року по цивільній справі № 395/790/21 шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Починаючи з липня 2023 року [PERSON] залишила неповнолітнього сина, [PERSON] на утриманні позивача, а сама виїхала за кордон (у Норвегію). Починаючи з липня 2023 року відповідачка припинила надавати позивачу щомісячно матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, [PERSON] . Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2024 року по цивільній справі № 395/922/24 позов [PERSON] задоволено повністю та присуджено стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] в розмірі 1/4 частки її доходу. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Новомиргородського відділу ДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Мироненко О.О., заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з червня 2024 року по грудень включно 2024 року складає 18 683,00 гривень. Після червня 2023 року [PERSON] залишився проживати разом з позивачем, тобто вихованням та утриманням сина [PERSON] відповідачка не займалася починаючи з червня 2023 року і по сьогоднішній день. На даний час неповнолітній син, [PERSON] , [INFO] дійсно навчається у Новомиргородському ліцеї №2, при цьому перебуває на повному утриманні позивача по справі, вихованням сина [PERSON] повністю займається одноособово позивач. [PERSON] матеріально забезпечений, має можливості самостійно утримувати та забезпечувати свого сина, [PERSON] , маючи у приватній власності власний будинок по [ADDRESS] , автомобіль SKODA ОСТАVІА, 2013 року випуску та займається підприємницькою діяльністю. За змістом виданої директором Новомиргородського ліцею №2 Бирзул Віталієм характеристики на учня 4-Б класу [PERSON] , підтверджено факт того, що мати дитини (відповідач по справі) жодного разу не з`являлася до ліцею за період навчання з вересня 2023 року по теперішній час (по грудень 2024 року), не приймала участі у вихованні сина, не брала участі у батьківських зборах та на заходах ліцею, на яких була обов`язкова присутність батьків, не підтримує телефонного зв`язку із вчителями дитини. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина. Тобто, відповідач категорично не бажає брати участь у вихованні свого сина починаючи з червня 2023 року і по даний час, також відповідачка починаючи з липня 2023 року і по даний час не бажає брати участь у витратах на утримання сина, маючи заборгованість по аліментах в сумі 18 683,00 гривень. Ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків виражається також у тому, що відповідач і надалі не цікавиться фізичним і духовним розвитком сина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що значно порушує нормальне самоусвідомлення дитини та може негативно вплинути на її подальший розвиток. Факт умисного ухилення відповідача від участі у вихованні свого сина, фактично визнає по суті і сама відповідач, яка за своїм переконанням не спроможна і не бажає приймати участь у вихованні сина, чим підтверджує своє свідоме небажання виконання ним батьківських обов`язків. Починаючи з червня 2023 року і по сьогоднішній день, відповідач по справі нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, не бажає змінити свою поведінку по відношенню до своєї дитини. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка тимчасово, у зв`язку введенням воєнного стану в Україні, перебуває у Норвегії, в судовому засіданні в режимі відеозв`язку позов визнала повністю та не заперечила проти його задоволення, подала до суду заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позову. Малолітній [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснив, що свою маму останній час він бачить по відеозв`язку, спілкується з нею по телефону, але не часто. Він проживає з своїм батьком, а мама живе не з ним. Раніше він був з мамою за кордоном приблизно один рік, а потім мама привезла його до батька, оскільки йому тут краще і він ходить в школу у м. Новомиргороді. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Згідно ст.206 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 11 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 78 та відповідно до рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2021 року по цивільній справі № 395/790/21 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу та сумісного проживання, позивач з [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] є матір`ю сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження за актовим записом № 59 від 03.06.2015 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 11). Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2024 року по цивільній справі № 395/922/24 позов [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки її доходу (а.с. 13-14). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Новомиргородського відділу ДВС у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Мироненко О.О., заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з червня 2024 року по грудень включно 2024 року складає 18 683,00 гривень (а.с.16). Згідно довідки № 237 від 19.12.2024 року [PERSON] дійсно навчається у 4-Б класі Новомиргородського ліцею № 2 Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (а.с. 17). За змістом характеристики учня 4-Б класу [PERSON] , виданої директором Новомиргородського ліцею №2 Бирзулом Віталієм, підтверджено факт того, що мати дитини не з`являлася до ліцею за період навчання з вересня 2023 року по грудень 2024 року, не брала участі у батьківських зборах та на заходах ліцею, не підтримує телефонного зв`язку із вчителями дитини. Крім того, [PERSON] показав себе, як старанний учень, спокійний, врівноважений, стриманий. Уроки без поважних причин не пропускає. З однолітками не конфліктує. Має багато друзів серед однокласників. Батько регулярно цікавиться шкільними справами дитини. [PERSON] завжди охайно одягнений, доглянутий, засобами для навчання забезпечений батьком в повному обсязі. Батько дитини [PERSON] спілкується із педагогами щодо успішності в навчанні свого сина, цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у його самостійному вихованні. Дитина супроводжується батьком по дорозі до та з ліцею (а.с.19). Відповідно до довідки №1467-ІІ від 20.12.2024 року, яка видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Новомиргородської міської ради [PERSON] має висновок здоровий. На диспансерному обліку не перебуває (а.с. 23). Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] від 19 грудня 2024 року сім`я складається з власника [PERSON] та сина [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на повному утриманні батька, забезпечена. Мати дитини з червня 2023 року матеріально не допомагає (а.с. 18). Згідно висновку органу опіки та піклування Новомиргородської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав № 02-22/202/1 від 28.03.2025 року, врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини від 26.03.2025 року № 10, доцільно позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.55-57). У вказаному висновку зазначено, що відповідач [PERSON] згідно характеристики за 13.03.2025 року №98 за період проживання у с. Листопадове, де вона і зареєстрована, зарекомендувала себе позитивно, де вона більше року не проживає (а.с.56). Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, як вбачається з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Абзацом 2 п. 18 вказаної постанови передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції. Європейським судом зазначалося, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків можна виправдати лише за виняткових обставин. Також, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (п.п. 94-102 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09). У рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (NeulingerandShuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року) суд зазначив: Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку, цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. При прийнятті рішення по справі, судом також враховуються висновки ВС, які викладені у постанові від 29.09.2021 (справа №459/3411/18), за якими зазначено, що стосовно підстав для позбавлення батьківських прав, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, проте позивач та його представник таких аргументів суду не навели і належних, допустимих, переконливих доказів не надали. У даній справі рішення суду про позбавлення матері батьківських прав безсумнівно не забезпечить «якнайкращі інтереси дитини», а навпаки може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, які є вочевидь необґрунтованими та такими, що не забезпечать найкращі інтереси дитини. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed