Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 22.04.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] стягнення заборгованості за договором позики, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за договором позики №\~5564755 у загальному розмірі 16\~456,00\~грн. та судові витрати (а.с.\~4). На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Летун\~Т.В. (довіреність від 05.12.2024, а.с.\~41) у позовній заяві зазначила, що Відповідачем 09.05.2023 був укладений Договір позики №\~5564755 з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі ТОВ «МАНІФОЮ»). За умовами названого договору Відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 5\~500,00\~грн., проте не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості за позикою згідно з умовами цього Договору. Надалі зазначений кредитор відступив право вимоги за цим договором Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 16\~456,00 грн., що складається із заборгованості: \~за основною сумою боргу \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ у розмірі 5\~500,00\~грн.; \~за процентами за користування позикою \~ \~ \~ \~ у розмірі 10\~956,00\~грн.; \~за процентами на прострочену позику \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ 0,00\~грн. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 28.04.2025 відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві 15-денний строк з дня отримання ухвали суду для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, роз`яснено право подати у зазначений строк клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також роз`яснено строки розгляду справи, визначені статтею\~275 ЦПК України, не пізніше 27.06.2025 (а.с.\~50-52). За названою статтею\~275 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на це та дату відкриття судом провадження у даній цивільній справі строк її розгляду, як зазначено вище, спливає 27.06.2025; як вбачається з матеріалів справи, жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи в іншому порядку. Відповідач згадану ухвалу суду від 28.04.2025 разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів, отримала 01.05.2025, що підтверджено поштовим повідомленням (а.с.\~53, 58), проте ані протягом встановленого судом 15-денного строку з дня отримання ухвали суду, ані пізніше відзиву із запереченнями проти позову, а так само і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні до суду не подавала. Позивач та його представник також отримали згадану ухвалу суду, що підтверджено довідками про доставлення електронного документу (а.с.\~54, 55) та поштовим повідомленням (а.с.\~56, 57). Згідно з частиною восьмою статті\~178 ЦПК України та враховуючи ненадання Відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами у встановлений строк. Кожна сторона у справі несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті\~12 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних письмових матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «МАНІФОЮ» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з кредитування, що підтверджено, зокрема, копіями свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статуту названого Товариства (а.с.\~32, 33, 34-35). Між названою фінансовою установою ТОВ «МАНІФОЮ», від імені та в інтересах якого виступає начальник відділу верифікації та кредитної експертизи Олійник\~Є.В., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 09.05.2023 було укладено Договір позики за №\~5564755, копію якого долучено до позовної заяви (а.с.\~6-10) та який підписано Відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «b48486»; ідентифікуючі Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса проживання, номер телефону) наведено в розділі\~11 цього Договору. За умовами зазначеного Договору Кредитодавець надає Позичальнику (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 5\~500\~грн. (підпункт\~2.3.3 Договору); строк кредитування 80\~днів, з 09.05.2023 до 28.07.2023 (підпункти\~2.3.4-2.3.6 Договору); за користування коштами у межах строку позики нараховуються відсотки у розмірі 2,49000\~відсотка за кожен день зазначеного строку (пункт\~2.4 Договору). Більш детальна інформація наведена у додатках до зазначеного Договору: у Графіку нарахування процентів за користування позикою та графіку обов`язкових платежів (додаток №\~1 до Договору, а.с.\~11, 12); Анкеті клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС) (а.с.\~13-14); Паспорті позики (додаток №\~2 до Договору, а.с.\~15-17). Наведені документи підписані Відповідачем тим самим ідентифікатором, що і сам текст Договору («b48486»), при цьому вбачається, зо Відповідач звернулась із заявою на отримання позики у більшому розмірі (8\~500,00\~грн.), але отримала 5\~500,00\~грн. Виконання переказу кредитних коштів Відповідачеві у розмірі 5\~500,00\~грн. згідно з умовами зазначеного Договору підтверджено копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» сервісу онлайн платежів «iPay.ua» (а.с.\~18). Надалі між Позивачем ТОВ «ЄАПБ» та ТОВ «МАНІФОЮ» 18.10.2023 було укладено Договір факторингу №\~18-10/2023 (а.с.\~20-24), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданим вище Договором позики, що підтверджено копіями Акта прийому-передачі інформації, Реєстру Боржників, Витягу з цього Реєстру (а.с.\~25-27). Відповідач жодного разу не здійснювала платежі на погашення заборгованості, у зв`язку з чим виникла заборгованість у заявленому до стягнення розмірі, що підтверджується копією Розрахунку заборгованості за Договором позики за станом на 18.10.2023 (а.с.\~19). Таким чином, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення її заборгованості за згаданим Договором позики згідно з умовами цього Договору. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цим Договором, заборгованість у загальному розмірі 16\~456,00 грн., що включає заборгованість за: \~основною сумою боргу 5\~500,00\~грн.; \~процентами за користування позикою 10\~956,00\~грн. (136,95\~грн. (*2,49\~% від 5\~500\~грн.) х 80\~днів (строк позики) = 10\~956\~грн.) Правильність нарахування зазначених сум не викликає у суду сумніву (з огляду, зокрема, і на відсутність у доданих до позову доказах суперечностей щодо сум наданих коштів, дат їх видачі, строків дії договору тощо). До того ж наведені суми заборгованостей не заперечувалися Відповідачем, якою було отримано копію позовної заяви, як на початку рішення, проте відзиву із запереченнями проти позову (зокрема, й щодо розміру заборгованості) до суду не подавала. Відповідно до приписів частини другої статті\~43 ЦПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. В ухвалі суду від 28.04.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~52). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 12.12.2024 у справі №\~298/825/15-ц зазначив, що … надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача, що було здійснено судом… У свою чергу заявники не надали свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, відповідачами не спростований факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з нормами статей\~1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Частина перша статті\~1048 ЦК України надає право позикодавцю на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду, включаючи наведені представником Відповідача у відзиві, від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі №\~671/1832/20). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №\~910/4518/16, в якій викладено висновки щодо договорів позики, зроблено висновок, що боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. За загальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018\~р. у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Зважаючи на усе викладене вище, суд вважає, що Відповідач порушила умови Договору позики від 09.05.2023 за №\~5564755, укладеного з ТОВ «МАНІФОЮ», право вимоги за яким згідно з відповідним Договором факторингу перейшли до Позивача; не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості відповідає визначеним зазначеним Договором умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, які не оспорювались Відповідачем, а відтак наявні підстави для задоволення позову. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~1 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1046-1018, 1077 ЦК України, статей\~3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» та

Outcome: approved