Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

30 квітня 2024 року АТ «СЕНС БАНК» в особі представника адвоката Мужика Н.Т. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором №500753882 у розмірі 396400,31 грн., а також суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 03 березня 2023 року між АТ «Альфа Банк» і відповідачкою [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту №500753882. Процентна ставка 4.99% річних. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 396400,31 грн., з яких 386500,95 грн заборгованість по тілу кредиту, 7985,87 грн заборгованість по відсотках, 1913,49 грн. заборгованість по комісії. Ухвалою судді від 01 травня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання. 21 червня 2024 року представник позивача адвокат Рудницький Ю.І. надав заяву про задоволення позову та розгляд справи за відсутності сторони позивача. 04 липня 2024 року представник відповідач адвокат Сніжко Р.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в повному обсязі в задоволенні заявлених вимог. Зазначив, що [PERSON] не укладала (не підписувала) з позивачем паспорт споживчого кредиту від 03.03.2023 року, оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500753882 від 03.03.2023 року, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту та додаток №1 до Угоди про надання кредиту. Грошові кошти [PERSON] від позивача не отримувала, а рахунок [NUMBER] відповідачкою не відкривався і їй не належить. За таких обставин вважав, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. 08 січня 2025 року представник позивача адвокат Рудницький Ю.І. подав додаткові письмові пояснення, в яких наполягав за законності позовних вимог, і посилався на необґрунтованість заперечень сторони відповідача проти позову. Пояснив, що договір між сторонами укладено відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» у формі електронного документу з використанням відповідачем електронного підпису 1165. Кредит надається Позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 500723074 від 09 жовтня 2022 року, в розмірі 387704,89 гривні, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «СЕНС БАНК». Ухвалою суду від 17 лютого 2025 року закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні (в режимі відеоконференції) представник позивача Рудницький Ю.І. пояснив, що [PERSON] \~досить тривалий\~час була\~клієнтом банку\~і мала\~хороший кредитний\~рейтинг.\~Уцій справі [PERSON] уклала з банком по суті договір перекредитування. Так банк «закрив» її попередній кредит, сплативши за неї всю її заборгованість, що стала новим тілом кредиту, під досить вигідну процентну ставку. Договір було укладено згідно ЗУ «Про електронну комерцію». [PERSON] було направлено один PDF файл з паспортом споживчого кредиту, офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту, акцептом пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту, додатком №1 до Угоди про надання кредиту (графіком платежів), довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідачка підписала цей PDF файл електронним цифровим підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. Однак умови кредитного договору відповідачка не виконує, у зв`язку з чим наполягає на задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Сніжко Р.В. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] не підписувала цього кредитного договору, в тому числі електронним підписом, і що вона не отримувала такі кредитні кошти. Наполягав не необхідності відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03 березня 2023 року між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту шляхом підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту, оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500753882 від 03 березня 2023 року, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500753882 від 03 березня 2023 року, додаток №1 до Угоди про надання кредиту №500753882 від 03 березня 2023 року (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг), довідки про систему гарантування вкладників фізичних осіб. Згідно вказаних документів, [PERSON] наданий споживчий кредит сума/ліміт якого становила 387704,89 гривень з фіксованою процентною ставкою 4.99% річних, строком на 120 місяців, до 03 березня 2033 року. Кредит надається [PERSON] для повернення заборгованості за кредитним договором 500723074 від 09 жовтня 2022 року у розмірі 387704,89 гривні. Спосіб видачі переказ коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ «СЕНС БАНК». Своїм підписом відповідачка [PERSON] прийняла пропозицію банку та погодилася з тим, що вищевказаний пакет документів складають договір про надання банківських послуг, укладення якого підтвердила та зобов`язалася виконувати його умови. Підписанням пакету документів (паспорту споживчого кредиту, оферти на\~укладення угоди\~про надання\~споживчого кредиту\~№500753882\~від 03\~березня 2023\~року,\~акцепт пропозиції\~на укладання\~угоди про\~надання споживчого\~кредиту,\~додатку №1\~до Угоди\~про надання\~кредиту №500753882\~від 03\~березня 2023\~року,\~довідку про\~систему гарантування\~вкладників фізичних\~осіб)\~Бєліменко Г.О.\~підтвердила, що ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку; беззастережно погодилася з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про зміну доступного розміру кредитного ліміту банк повідомляє її шляхом надсилання повідомлення у мобільний додаток. В оферті на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500753882 від 03 березня 2023 року прописано, що угода укладається шляхом формування і направлення позичальником банку засобами дистанційного комунікації, а саме платіжного застосунку «Sense Super App» або іншого дистанційного каналу комунікації запропонованого банком, Оферти на укладення Угоди і Акцепту банком цієї Оферти у строк, вказаний у Оферті. Перед формуванням і направленням Оферти, позичальник обирає умови кредиту, ознайомлюється з запропонованими документами, підписує їх електронним підписом, реалізованим у платіжному застосунку «Sense Super App» або іншому дистанційному засобі комунікації і направляє банку. Підписанням електронним підписом цієї Оферти я свідчу про отримання всієї інформації про умови кредитування. м Також встановлено, що кредитний договір №500753882 від 03 березня 2023 року був підписаний [PERSON] аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «1165» шляхом направлення 03 березня 2023 року на номер 380966943760, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Згідно Меморiального ордеру №1623562768 вiд 03 березня 2023 року, на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач відкрив на ім`я відповідачки [PERSON] рахунок, куди були переказані грошові кошти у розмірі 387704,89 гривні, та тим самим була погашена заборгованість [PERSON] за кредитним договором 500723074 від 09 жовтня 2022 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. З врахуванням встановленого суд приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між сторонами, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів, та наявності у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем. При цьому слід зробити висновок, що відповідач була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору. Заперечення сторони відповідача з приводу відсутності доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору слід відхилити з огляду на те, що як встановлено в ході судового розгляду кредитний договір підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. При цьому суд зауважує, що представник відповідача в ході судового розгляду, у письмово поданих ним заявах, підтверджував використання [PERSON] номеру мобільного телефону [NUMBER] , на який направлялось повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Більше того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] частково погашала кредит, на суму 1203,94 гривні. Посилання сторони відповідача на довідку №С-SE03_20240626/1901 від 26.06.2024 року щодо обігу коштів [PERSON] за період з 01.03.2023 року до 31.03.2023 року по поточним рахункам не спростовує отримання кредиту, оскільки зарахування кредитних коштів у розмірі 387704,89 гривні, було спрямовано на погашена кредитної заборгованості відповідачки за іншим кредитом, а не для її використання, а отже не повинно було бути зараховано на будь-який поточний рахунок. За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони вказаного вище договору узгодили розмір позики (кредиту), грошову одиницю, в якій надано позику (кредит), строки та умови надання грошових коштів у позику (кредит), що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Заявлений до стягнення розмір заборгованості за кредитним договором №500753882 від 03 березня 2023 року станом на 02 серпня 2023 року становить 396400,31 гривень, з яких 386500,95 гривень заборгованість по тілу кредиту, 7985,87 грн заборгованість по відсотках, 1913,49 гривень заборгованість по комісії. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17). Суд відхиляє заперечення сторони відповідача з приводу не укладення (не підписання) кредитного договору і не отримання кредитних коштів, оскільки як було встановлено судом, позивачем надано необхідні та достатні докази укладення кредитного договору та видачі (переведення на визначений за згодою сторін рахунок) кредитних коштів, що перевірено судом. При цьому факт отримання кредитних коштів за кредитним договором підтверджений належним доказом меморіальним ордером. Таким чином, правомірними, обґрунтованими, доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 396400,31 гривень (заборгованості по тілу кредиту, по відсотках, по комісії), а тому позов належить задовольнити. За правилами\~ст.141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 4756,80 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved