Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

11 грудня 2024 року позивач ТОВ «Лінеура України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 30.07.2024 року між ТОВ «Лінеруа Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 4852238 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до якого Товариство надало відповідачці грошові кошти в національній валюті гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Вказаний Договір було укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) Товариства, що міститься на офіційному вебсайті Товариства за посиланням: www.credit7.ua (далі Сайт), у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Окрім цього, перед підписанням кредитного договору в ІКС Товариства відповідачка підтвердила письмово своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки та порядок нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій за невиконання Договору, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору, шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіші. Без зазначеної дії технічно не можливо перейти до наступного етапу підписання електронного договору. Предметом Договору є сума кредиту 18\~000 грн. 00 коп. (п.1.2), строк кредиту 360 днів з періодичністю платежів кожні 20 днів (п.1.3), мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п.1.8), тип процентної ставки - фіксована, визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту (п.1.5, п.1.6). Пунктом 1.4 Договору погодженні процентні ставки за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день за стандартною процентною ставкою від суми кредиту. Відповідно до п. 2.1. Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 2.4 Договору визначено, що кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору. ТОВ «Лінеура Україна» виконало взяті на себе зобов`язання за Договором та 30.07.2024 року через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» здійснило перерахування грошових коштів на картку відповідачки в сумі 18 000 грн. 00 коп. Разом з тим, у п. 6.3 Договору сторони погодили, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Товариство має право нарахувати, а Клієнт зобов`язаний на вимогу Товариства сплатити Товариству штраф: у розмірі 25% від суми невиконаного та/або неналежного виконання зобов`язання на кожен 2-й день кожного факту такого невиконання та/або неналежного виконання. Фактом невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань Клієнтом є не здійснення ним сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу та/або повернення суми кредиту в строки сплати платежів, встановлені Договором (Графіком платежів/новим графіком платежів). На виконання вимог ч 4.ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» з метою позасудового врегулювання спору, товариством було направлено Вимогу (повідомлення) за якою відповідачка повинна була здійснити повне дострокове повернення кредиту та виконання всіх зобов`язань за договором протягом 30 календарних днів, з дня одержання від Товариства повідомлення. Проте станом на дату подання позовної заяви, відповідачка не виконала вищезазначену вимогу, тому станом на 02.12.2024 року її заборгованість перед Товариством за Договором не погашена та станом на день подання позовної заяви становить 61\~020 грн. 00 коп., з яких: за тілом кредиту 18 000 грн. 00 коп.; за процентами 34\~020 грн. 00 коп.; штраф 9\~000 грн. 00 коп. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Лінеура Україна» заборгованість за Договором № 4852238 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.07.2024 року в розмірі 61\~020 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 21 лютого 2025 року представник відповідачки [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, що саме відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію під час укладення 30.07.2024 року з позивачем, відсутні документи, що її ідентифікують; відсутні належні докази перерахування відповідачці кредитних коштів; невірно обраховано розмір відсотків: позивач нарахував відсотки до 02.12.2024 року, проте направив відповідачці претензію про повне до строкове погашення кредиту 07.10.2024 року, тому лише до 07.10.2024 року позивач вправі нараховувати проценти; заперечив щодо стягнення штрафу, оскільки на період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У зв`язку з наведеним, просив суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Лінеура до [PERSON] про стягнення заборгованості в повному обсязі. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року зобов1язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію щодо банківського рахунку [PERSON] та щодо зарахування коштів на такий рахунок. 17 червня 2025 року представник відповідачки [PERSON] Урода О.В. подав до суду додаткові пояснення щодо позову. В судове засідання представник позивача ТОВ «Лінеура Україна» не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідачка [PERSON] та її представник Урода О.В. в судове засідання не з`явились, представник відповідачки у додаткових поясненнях від 17.06.2025 року заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 30.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 4852238 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі - Договір), відповідно до якого Товариство надало відповідачці грошові кошти в національній валюті гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені (п.1.2 Договору). Договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) Товариства, що міститься на офіційному вебсайті Товариства за посиланням: www.credit7.ua (далі Сайт), у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Порядок укладення договорів Товариством визначено в затверджених Правилах надання коштів у позику, втому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна» (далі Правила), які оприлюднені на Сайті та є невід`ємною частиною Договору. Перед укладенням кредитного договору Товариство шляхом розміщення на власному офіційному інтернет - сайті за посиланням: www.credit7.ua (далі - Сайт) надало відповідачці доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору. Окрім цього, перед підписанням кредитного договору в ІКС Товариства відповідачка підтвердила письмово своє ознайомлення з інформацією про розмір процентної ставки та порядок нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій за невиконання Договору, вартість кредиту, строк кредиту та згоду з умовами договору, шляхом проставляння відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіші. Основні умови кредитування, розмір процентної ставки, інформація щодо орієнтовної процентної ставки та вартості кредиту також містяться в паспорті споживчого кредиту, який відповідачка підписала перед укладенням Договору. Тобто, перед укладенням Договору відповідачці була надана уся необхідна та достовірна переддоговірна інформація, зокрема що передбачена Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг». Договір містить усі істотні умови кредитного договору, що визначені законодавством: предмет договору, сума кредиту 18\~000 грн. 00 коп. (п.1.2), строк кредиту 360 днів з періодичністю платежів кожні 20 днів (п.1.3), мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби (п.1.8), тип процентної ставки - фіксована, визначені орієнтовна реальна ставка та загальна вартість кредиту (п.1.5, п.1.6). Пунктом 1.4 Договору погодження процентні ставки за користування кредитом у розмірі 1,5 % в день за стандартною процентною ставкою від суми кредиту. Відповідно до п.2.1. Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта реквізити якої надані клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 2.4 Договору визначено, що кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1 Договору. Отже, Договір № 4852238 від 30.07.2024 року укладено у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору. Відповідачка [PERSON] відповідно до умов Договору, п. 6.1.17,6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняла пропозицію укласти кредитний договір та підписала кредитний договір 30.07.2024 року о 18:28:14 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 18982, надісланий на номер телефону, що був наданий відповідачкою. Товариство виконало взяті на себе зобов`язання за Договором та 30.07.2024 року через платіжного провайдера ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» здійснило перерахування грошових коштів на картку відповідачки в сумі 18 000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» (сервіс онлайн платежів iPay) від 22.11.2024 року, а також, інформацією, наданою на запит суду АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої на ім`я [PERSON] було емітовано картку [NUMBER] та 30.07.2024 року на вказану картку було перераховано 18\~000 грн. 00 коп. від IPAY_CREDIT_MC1. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором належним чином надав відповідачці обумовленні кредитні кошти в сумі 18\~000 грн. 00 коп. Проте, відповідачка [PERSON] свої обов`язки за Договором належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, відсотки за користування ними не сплатила. У зв`язку з наведеним, станом на 02.12.2024 року позивачем відповідачці нараховано заборгованість за Договором № 4852238 від 30.07.2024 року у сумі 61\~020 грн. 00 коп., з яких: за тілом кредиту 18 000 грн. 00 коп.; за процентами 34\~020 грн. 00 коп.; штраф 9\~000 грн. 00 коп. Проте, суд не може погодитись з таким розрахунком з наступних підстав. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачкою [PERSON] кошти у сумі 18\~000 грн. 00 коп. в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що ТОВ «Лінеура Україна» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Щодо відсотків. Дійсно, договір позики (кредиту) є оплатним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 1.4.1 Договору сторонами погоджена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 1,50 % в день. Згідно з п. 3.1 Договору, встановлено, що проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.4 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього\~строку дії\~Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 07.10.2024 року за вих. № 5374 позивачем ТОВ «Лінеура Україна» відповідачці [PERSON] було направлено вимогу (повідомлення) про дострокове повернення по Договору № 4852238 від 30.07.2024 року суми кретину, нарахованих відсотків та штрафних санкцій на суму 42\~840 грн. 00 коп. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Тобто, уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням\~кредитором вимоги\~про дострокове\~погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. З урахуванням того, що кредит відповідачці був наданий 30.07.2024 року, вимога про повне його дострокове погашення датована 07.10.2024 року, тому суд приходить до висновку про можливість нарахування відсотків за користування таким кредитом у період його правомірного використання відповідачкою, а саме з 30.07.2024 року по 07.10.2024 року (70 днів). Отже, 18\~000,00 (сума кредиту) х 0,015% (відсоткова ставка за день) х 70 (кількість днів прострочення сплати кредиту) = 18\~900,00 грн. сума відсотків, що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Лінеура Україна» за неналежне виконання умов Договору № 4852238 від 30.07.2024 року. Щодо штрафу. Позивач просить суд стягнути з відповідачки 9\~000 грн. 00 коп. штрафу за неналежне виконання умов Договору № 4852238 від 30.07.2024 року. З даного приводу встановлено, що указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває станом на день ухвалення рішення у справі. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до частини 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу,\~пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, вимога позивача про стягнення з [PERSON] штрафу в сумі 9\~000 грн. 00 коп. (нарахованого після 24.02.2022 року) за прострочення виконання зобов`язань за Договором № 4852238 від 30.07.2024 року задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що сума заборгованості [PERSON] по Договору № 4852238 від 30.07.2024 року становить 36\~900 грн. 00 коп., з яких 18\~000 грн. 00 коп. заборгованість по тілу кредиту, 18\~900 грн. 00 коп. заборгованість по відсоткам, тому позовні вимоги ТОВ «Лінеура Україна» підлягають частковому задоволенню - у зазначеному розмірі. Судові витрати у справі становлять 3\~028 грн. 00 коп. (судовий збір) та розподіляються між сторонами згідно вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог Товариства (на 60,47 %), стягненню на його користь з відповідачки підлягає розмір судового збору, що пропорційний до задоволених позовних вимог 1\~831 грн. 03 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial