Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-26 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді пільги на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачем відповідачу була призначена пільга у розмірі 1044,70 грн. з 01.02.2023 згідно з Постановою КМУ від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» (зі змінами). Під час перевірки встановлено, що [PERSON] 22.02.2023 звернувся до Головного управління за отриманням пільг на оплату за житлово-комунальних послуг у готівковій формі як інвалід 3 групи загального захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції. Відповідно до довідки МСЕК причина встановлення інвалідності: захворювання пов`язане в період проходження служби в поліції. [PERSON] не має право отримувати пільги з 50 відсотковою знижкою плати за користування житлово-комунальними послугами, як особа з інвалідністю внаслідок військової служби відповідно до п. 5 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII. На переконання\~позивача,\~відповідачем неправомірно\~отримано пільгу\~на житлово-комунальні\~послуги у\~розмірі 2864\~грн.\~74\~коп,\~що утворилася\~за період\~з 01.02.2023\~по 31.05.2023.\~Відповідачу надіслано\~лист -\~повідомлення від\~15.02.2024\~№ 1500-0503-8/24184\~та повторно\~від 05.12.2024\~№ 1500-0404-8/187039\~щодо добровільного\~повернення надміру\~отриманої суми\~пільги на\~розрахунковий рахунок\~Пенсійного фонду\~України. Станом на дату подання позовної заяви до суду, відповідачем у добровільному порядку не повернуто надміру отриману пільгу на житлово-комунальні послуги. Посилаючись на зазначені обставини, та положення ст.. 1166, 1212 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом. Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 21.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін по справі. У судове засідання призначене на 23.06.2025 року сторони не з`явились. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Водночас, 02.06.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву,в якій просить в задоволені позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача та його представника, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/12842/17, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, законодавець передбачив, що явка до суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Суд може розглянути справу за відсутності її учасників. При цьому суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду. Крім того, відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. Оскільки сторони в підготовче судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 27.06.2025 року. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення, викладені в позові, сторони позивача та відсутності заперечень від відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 року у справі № 48/340). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області перебуває [PERSON] , [INFO] , електронна особова справа № 15001-23824229, РНОКПП [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] та якому була призначена пільга у розмірі 1044 грн. 70 коп. з 01.02.2023 згідно з постановою КМУ від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» (зі змінами). У матеріалах справи міститься заява від 22.09.2023 року, за змістом якої відповідач звернувся до позивача за отриманням пільг з оплати житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у грошовій формі. У заяві, документом, на підставі якого пільговик отримує пільги, зазначений документ серії ААМ №442685 від 01.02.2023 року, виданий Пенсійним фондом України; категорія пільговика особа з інвалідністю внаслідок військової служби. Як зазначає позивач, під час перевірки встановлено, надміру виплачена сума пільги у розмірі 2864 грн 74 коп утворилась за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 у зв`язку з безпідставним призначенням пільги, як особі з інвалідністю внаслідок військової служби, оскільки відповідач є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції. Згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про утримання надміру виплачених сум пільг від 09.02.2024 року №33 сума надміру виплаченої пільги 2864 грн. 74 коп. утворилася за період з 01.02.2023 по 31.05.2023 року у зв`язку з безпідставним призначенням пільги, як особі з інвалідністю внаслідок військової служби. Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було направлено Відповідачу лист - повідомлення від 15.02.2024 № 1500-0503-8/24184 та повторно від 05.12.2024 № 1500-0404-8/187039 щодо добровільного повернення надміру отриманої суми пільги на розрахунковий рахунок Пенсійного фонду України. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначаючи про безпідставність, необґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні. Водночас відповідач, зазначає, що позивач від початку отримання документів чітко знав та розумів, що інвалідність відповідача отримана в результаті проходження служби у поліції, оскільки першим документом, що підтверджує як інвалідність так і причину інвалідності є довідка до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №232726 від 14.11.2022 року. Крім цього відповідно до пенсійного посвідчення, виданого Пенсійним фондом України на ім`я відповідача, серії ААМ №442685 зазначено «3 гр., інвалідність армії Національна поліція». Посилаючись на вказані обставини, відповідач зазначає, що жодним чином фізично не міг подати документи з недостовірними відомостями, оскільки ще до звернення з метою отримання пільги, у органу Пенсійного фонду України вже була справі з повним переліком документів, зокрема тих, що підтверджують інвалідність та її причини. На переконання відповідача, позивачем не доведений факт недобросовісності з боку набувача, оскільки ним, не подавалася недостовірна чи спотворена інформація. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2022 року №1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» Пенсійний фонд України продовжує утримання сум надміру виплачених житлових субсидій, рішення про які прийнято структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій (військових адміністрацій), виконавчих органів міських, районних у містах рад, згідно з актами приймання-передачі відповідних справ про одержувачів житлових субсидій. Відповідно до пункту 14 Постанови КМУ від 04.06.2015 № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» (зі змінами) надання раніше призначеної пільги припиняється у разі, коли: пільговиком приховано або навмисно подано малодостовірні дані про доходи будь- кого із членів сім`ї пільговика, що вплинуло на визначення права на пільги, -з місяця, в якому виявлено порушення; за заявою пільговика з місяця, що настає за місяцем її подання (якщо інше не обумовлено заявою). Сума пільги, перерахованої (виплаченої) внаслідок свідомого подання пільговиком документів з недостовірними відомостями, повертається ним на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення. Судом встановлено, що надміру виплачена сума субсидії у розмірі 2864 грн. 74 коп. утворилась за період з 01.02.2023 року по 31.05.2023 року, а датою видачі пенсійного посвідчення на ім`я відповідача є 01.02.2023 року, тобто після отримання позивачем необхідних документів та виготовлення і видачі пенсійного посвідчення, у тому числі й довідки до огляду МСЕК від 15.11.2022 року серії ААГ №232736., та перед поданням відповідачем відповідної заяви про надання пільг. Отже, твердження позивача про те, що відповідачем було подано документи з недостовірними відомостями, не відповідає дійсним обставинам справи, спростовується матеріалами справи. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року при розгляді справи N 545/163/17 та постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-91цс14. Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі N 607/4570/17-ц зазначено, що: "правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум". Позивач не довів недобросовісності у діях відповідача, а тому відсутні підстави для примусового повернення отриманих ним коштів у вигляді житлової субсидії у вказаному розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, враховуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до [PERSON] про стягнення надміру виплачених бюджетних коштів у вигляді житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed