Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-29 00:00:00

22.02.2023 року позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт ,яким все своє майно заповідала позивачці та [PERSON] в рівних долях. [PERSON] в шестимісячний строк відмовилась від своєї частки спадщини на користь позивачки. До майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. відкрито спадкову справу за № 182/2021, в якій зберігається заява позивача про прийняття спадщини. Позивач зверталась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. з метою оформлення своїх спадкових прав на спадкову нерухомість, внаслідок чого, 15.07.2022 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 139/02-14 у зв`язку з тим, що в договорі купівлі-продажу будинку встановлено відсутність адреси будинку придбаного спадкодавцем. Крім того, на запит приватного нотаріуса до Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області про надання повної інформації щодо спадкової нерухомості було надано довідку від 30.11.2021 року за № 619 про те, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за спадкодавцем [PERSON] не зареєстроване. Позивач зазначає, що за життя спадкодавцем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку, датований 16.05.1972 року та посвідчений Покровською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області і зареєстрований в Книзі для запису під № 10, внаслідок чого, 18.01.1988 року Нікопольським БТІ було видано технічний паспорт на даний житловий будинок, зареєстрований на [PERSON] , в якому значилась адреса: [ADDRESS] . Аналогічна адреса містилась в рішенні Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 12.10.1994 року №22 про передачу спадкодавцю у приватну власність земельної ділянки площею 0,158 га для обслуговування даного житлового будинку, та в технічній документації на земельну ділянку, згідно якої було в подальшому присвоєно кадастровий номер: 122298550005:022:0003. Позивач вказує, що від спадщини вона не усувалась, бо протягом тривалого часу систематично сплачує комунальні платежі і належним чином утримує технічний стан спадкової нерухомості, обробляє землю біля будинку. Проте по незалежним від неї причинам, не має можливості оформити свої спадкові права у нотаріальному порядку. Крім того, зазначає, що на її замовлення КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації здійснило технічну інвентаризацію вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, в результаті якої було виготовлено технічний паспорт від 30.11.2021 року, а згідно довідки КП «НМБТІ» № 619 від 30.11.2021 року, станом на 30.11.2021 рік відповідно даних БТІ адресою вищезазначеного об`єкта нерухомого майна є: [ADDRESS] (за документами [ADDRESS] ). Також, згідно звернення позивача було отримано витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 22.12.2021 року, в якому була зазначена інформація про спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Водночас, з матеріалів технічної інвентаризації станом на 30.11.2021 року випливає, що реєстраційний номер спадкового нерухомого майна відсутній, право власності не зареєстроване та будинок не є самочинним будівництвом. Враховуючи вищезазначені обставини, вона звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м., допоміжною площею 12,7 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 35-36). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача на адресу суду надійшла заява, згідно якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 58-59). Від відповідача також на адресу суду надійшло клопотання, в якому просять розглядати справу без участі Покровської сільської ради, вважають, що позов є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим не заперечують проти його задоволення (а.с.43). Враховуючи, викладене, суд вважає доцільним за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, розглянути справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть (а.с. 5). Родинні відносини з померлою підтверджені свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно якого дошлюбне прізвище [PERSON] вона змінила на [PERSON] (а.с.6,7). Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 16.05.1972 року, посвідченого виконавчим комітетом Покровської сільської Ради депутатів трудящих Нікопольського району Дніпропетровської області, та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під № 10 (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 15.01.2002 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу та [PERSON] . Даний заповіт було посвідчено секретарем Покровської сільської ради Пахомовою В.Г., зареєстровано в реєстрі за № 27 (а.с.69). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В передбачений законом строк з часу відкриття спадщини позивач звернулась до Приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. з метою оформлення своїх спадкових прав на спадкову нерухомість. Згідно копії спадкової справи № 182/2021, наданої Приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу, що діє в порядку заміщення приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Л. Гульбандян Євгеном Апальковим на запит суду 16.01.2024 року вбачається, що після смерті [PERSON] 16.11.2021 року зверталася з заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] . Також, в матеріалах спадкової справи міститься заява [PERSON] , яка відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с.61-90). Постановою приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. від 15.07.2022 року було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , у зв`язку з тим, що за поданими спадкоємцем документами неможливо встановить, яке саме нерухоме майно було набуто спадкодавцем, та провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.23-25). В процесі оформлення спадщини приватний нотаріус Гульбандян Л.В. подавала запит до КП «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, в якому просила повідомити чи є реєстрація права власності на ім`я спадкодавця [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.76). Відповідно до Довідки від 30.11.2021 року за № 619 реєстраційний номер майна: відсутній; тип об`єкта: житловий будинок з надвірними будівлями; адреса об`єкта: [ADDRESS] ; номер реєстраційного запису, номер реєстраційної книги: відсутній; власник, підстава виникнення права власності, форма власності, частка (за станом на 31.12.2012 р.): право власності не зареєстроване. Опис об`єкта на 30.11.2021 р.: літ. «А» - житловий будинок (гл/бит. обкл. цегл.); літ. «Б» - літня кухня (гл/бит.обкл.цегл); літ. «В» - сарай (цегл.); літ. «Г» - підвал (цегл.); літ. «Д» - сарай (цегл.гл/бит.обкл.цегл.); літ. «Ж» - вбиральня (дерев.); № 1-6, І спорудження. Загальна площа 49,1 кв.м., житлова площа 36,4 кв.м. (а.с.82). У зв`язку з тим, що право власності матері позивача на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості від 16 травня 1972 року, належним чином не було зареєстровано в Нікопольському міжміському бюро технічної інвентаризації, відсутністю в договорі купівлі-продажу будь-якої адреси житлового будинку, приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Гульбандян Л.В. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.07. 2022 року, вих. № 139/02-14 СС 182/2021, 02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті матері [PERSON] та рекомендувала для визнання права власності на будинок звернутися до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Законодавством, яке визначало умови та правові наслідки купівлі та будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» не передбачалося проведення державної реєстрації нерухомого майна, побудованого в 1969 році (згідно даних технічного паспорта) та придбаного в 1972 році. Відповідно до вказаних нормативних документів підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку або купівлі з додержанням вимог зазначених актів. Таким чином, ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Крім того, положення ЦК УРСР 1963 року також не пов`язували виникнення такого права з його обов`язковою реєстрацією. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. \~ \~ \~ Статтею 3 Положення про державний нотаріат Української РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР № 1536 від 26 грудня 1956 року (в редакції від 31.08.1964 року) визначалось, що в населених пунктах, де нотаріальні контори не організовані, певні нотаріальні дії, зазначені в ст. 13 цього Положення, учиняють виконавчі комітети міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих. Статтею 13 зазначеного Положення було встановлено, що виконавчі комітети міських, районних, селищних сільських Рад депутатів трудящих у населених пунктах, де нема нотаріальних контор, учиняють для осіб, які проживають на підпорядкованій даній Раді території, з додержанням ст. 4 цього Положення,такі нотаріальні дії: 1. П\~о\~с\~в\~і\~д\~ч\~у\~ю\~т\~ь: а) договори на суму не більш 3000 карбованців: б) заповіти; в) довіреності, крім довіреностей на учинення дій за кордоном; г) особистість одержувачів поштової і телеграфної кореспонденції. 2. З\~а\~с\~в\~і\~д\~ч\~у\~ю\~т\~ь: а) вірність копій з документів щодо сімейного стану (свідоцтв про народження, шлюб, смерть і ін.), з довідок про службу в Радянській Армії і Військово-Морському Флоті, виданих для надання пільг родині; з довідок військових столів про відношення до військової служби, а також вірність витягів з постанов правлінь і загальних зборів колгоспів і промислових артілей, що стосуються даного громадянина; б) справжність підписів на документах, які не мають значення майнових правочинів. 3. Вживають заходів до охорони майна, що його залишив померлий. Крім того, виконкоми місцевих Рад депутатів трудящих подають технічні послуги, зв`язані з учиненням нотаріальних дій. Зважаючи на те, що мати позивача - [PERSON] , як покупець будинку, та продавець будинку - [PERSON] , були обоє мешканцями с. Капулівка Нікопольського району, яке на той час відносилось до Покровської сільської ради Нікопольського району, а в цих селах була відсутня нотаріальна контора, та враховуючи, що будинок було продано за суму меншу ніж 3000 карбованців, а саме за 1000 карбованців, їхній Договір купівлі-продажу будинку, розташованого в сільській місцевості було посвідчено 16 травня 1972 року секретарем Покровської сільської Ради депутатів трудящих Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі для запису нотаріальних дій під № 10. Таким чином згідного діючого на той час законодавства мати позивача правомірно набула право власності на будинок [ADDRESS] , виконавши всі умови договору купівлі-продажу, розрахувавшись за придбану нерухомість з [PERSON] , та фактично отримавши будинок. Зважаючи на те, що чинним на той час законодавством не було передбачено обов`язкової реєстрації права власності на житлові будинки, розташовані в селах, в бюро технічної інвентаризації, відповідно, вона здійснена не була. Що стосується адреси будинку, суд зазначає наступне. За життя спадкодавцем було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеного будинку, датований 16.05.1972 року та посвідчений Покровською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області і зареєстрований в Книзі для запису нотаріальних дій під № 10, внаслідок чого, 18.01.1988 року Нікопольським БТІ було видано технічний паспорт на даний житловий будинок, зареєстрований на [PERSON] , в якому значилась адреса: [ADDRESS] . Аналогічна адреса містилась в рішенні Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 12.10.1994 року № 22 про передачу спадкодавцю у приватну власність земельної ділянки площею 0,158 га для обслуговування даного житлового будинку та в технічній документації на земельну ділянку, згідно якої було в подальшому присвоєно кадастровий номер земельної ділянки: 122298550005:022:0003 (а.с.9-11). Крім того, на замовлення позивача КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» було здійснено технічну інвентаризацію вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, в результаті якої було виготовлено технічний паспорт від 30.11.2021 року, згідно якого адресою вищезазначеного об`єкта нерухомого майна є: [ADDRESS] (за документами [ADDRESS] ). (а.с.13-15).\~ \~ Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.\~ \~ Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст.8 Конституції України\~принципу верховенства права, наведені норми\~Конституції України\~надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що позивачка є спадкоємицею після смерті своєї матері [PERSON] за заповітом, але вона була позбавлена права на отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, оскільки в неї відсутній правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи зазначені обставини та

Outcome: approved