Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-22 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КЕШ ТУ ГОУ» (надалі ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ») звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 13.11.2019 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №92082 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п.1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень, дата надання кредиту: 13.11.2019 року, строк кредиту: 20 днів, стандартна процентна ставка - 2% в день або 730% річних. На виконання вимог п.2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч.7 кредитного договору). На підтвердження виконання товариством п.2.4 кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» 10.01.2025 року, відповідно до якої 13.11.2019 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. 28.10.2021 було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №92082. Позивач зазначав, що загальний розмір заборгованості за договором №92082 від 13.11.2019 становить 6480,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 2000,00 грн; заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 4480,00 грн. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 31.03.2025 справа передана на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області за територіальною підсудністю. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 21.04.2025 липня прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.05.2025 представник відповідача адвокат Дмитренко О.С. направив до суд відзив з якого вбачається, що за твердженням відповідача, останній ніколи не отримував грошових коштів ні від позивача, ні від інших кредиторів. Кредитних договорів у будь-який спосіб, у тому числі шляхом накладення електронного підпису, не укладав, щодо вказаного у позовній заяві кредитного договору то він відповідачем не підписувався. Представник відповідача зазначив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що наявні в матеріалах справи паперові копії кредитних договорів створювались у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Далі зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази часу та способу генерування одноразового ідентифікатора, його направлення відповідачу, підтвердження відповідачем пропозиції щодо укладення договору, зокрема хронологія вчинення дій щодо укладення кредитних договорів у формі електронного правочину тощо. Крім цього представник відповідача заначив, що при укладенні спірного кредитного договору з первісним кредитором, відповідач в обов`язковому порядку мав б здійснювати набір у відповідній електронній формі певної комбінації алфавітно-цифрової послідовності, дана комбінація мала б відобразитись у вказаній електронній формі та зберегтись на сервері для подальшого долучення кредитного договору. На думку відповідача та його представника, наведені обставини свідчать про неукладеність спірного кредитного договору саме з відповідачем. Також, представник відповідача заначив, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню. Розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а тому, на думку представника відповідача, є неналежними доказами існування боргу. Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є неналежним та недостатнім доказом для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо є внутрішніми документами кредитора та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Отже, наведені позивачем у позовній заяві доводи про те, що відповідач укладав кредитний договір у електронній формі та отримував кредитні кошти є надуманими, безпідставними, непідтвердженими належними і допустимими доказами (а.с.60-66). 06.05.2025 та 20.05.2025 від представника відповідача адвоката Дмитренко О.С. надійшли клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 20.05.2025 задоволено клопотання представника адвоката Дмитренко О.С. та оголошено перерву у судовому засіданні. 18.06.2025 від представника позивача Пархомчук С.В. надійшли додаткові пояснення, з яких вбачається, що договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку, реквізити якої були надані самим позичальником. Факт зарахування коштів підтверджується інформаційною довідкою вих.№973/01 від 10.01.2025. Далі представник позивача зазначив, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. Таким чином, первинні документи підтверджують господарські операції для ведення бухгалтерського обліку та подачі фінансової звітності та є доказом перерахування на рахунок кредитора грошових коштів та відображає рух коштів за кредитним договором. Отже, позивачем в повній мірі доведено факт отримання Відповідачем кредитних коштів та наявності відповідної заборгованості. Окрім цього представником зазначено, що у матеріалах справи наявні платіжні доручення, що підтверджують перерахування грошових коштів, свідчить про належне виконання зобов`язань за договором факторингу, а відтак - про набуття прав вимоги новим кредитором. Отже позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від ТОВ «ЗАЙМЕР» до позивача відносно [PERSON] . Заявлена вартість виконаних робіт представника відповідача з огляду на малозначність справи та складність справи є неспівмірною, тому, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката відповідача у розмірі 12 000,00 грн. Враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі - є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства, ряду правових позицій викладених в Постановах ВСУ, а отже є такими що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги (а.с.104-112). Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява позивача про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В матеріалах справи є заява представника відповідача про розгляд справи без його та відповідача участі, у задоволення позову представник відповідача просив відмовити. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13.11.2019 між ТОВ «Займер» та відповідачем [PERSON] було укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №92082, підписану одноразовим ідентифікатором КL2030 (а.с.14-15). Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п.1.2. кредит надається строком на 20 днів, тобто до 02-12-2019. Строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Згідно з п.1.3. договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п.1.4. договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. За умовами п.1.5. договору датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Згідно з п.1.6. невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства https://www.cly.com.ua/. Згідно з п. 2.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. За умовами п.2.2. договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. У реквізитах та підписах сторін договору (розділ 7) зазначено прізвище, ім`я, по батькові клієнта « [PERSON] », дата народження [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ; паспортні дані: серія [NUMBER] ; місце прописки: [ADDRESS]; тел.: [NUMBER] , e-mail: [INFO] ; рахунок позичальника № [NUMBER] , посилання на електронний підпис [NUMBER] (а.с.16). Графіком розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, що є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №92082 від 13.11.2019, передбачено та зазначено такі умови: строк на який надано кредит, кількість днів, сума кредиту, фіксована процентна ставка за день користування %, сума нарахованих процентів за користування кредитом, сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) (кількість днів прострочення*5%), кількість прострочених днів (у разі наявності), до оплати (всього); відомості про товариство та споживача, ідентичні тим, що вказані у розділі 7 договору кредиту (а.с. 16). З довідки про ідентифікацію (наданої первісним кредитодавцем) вбачається, що 13.11.2019 на мобільний номер телефону [NUMBER] , направлено одноразовий ідентифікатор КL2030 (а.с. 10). Доказів користування номером мобільного телефону [NUMBER] саме відповідачем матеріали справи не містять, позивачем не надано. Згідно з довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 10.01.2025 №973/01 ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічним оператором платіжним послуг повідомлено, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція за №27365-09637-18487, номер замовлення А138598В79464СLY92082Т486346, сума 2000,00 грн, дата і час 2019-11-13 15:16:10, номер платіжної картки [NUMBER] , емітент платіжної картки PRIVAT BANK, код авторизації 591321, опис - видача кредиту 92082 (а.с.27). Відповідно до довідки №20.1.0.0.0/7-250528/45479 від 03-06-2025 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», наданої на виконання ухвали суду від 20.05.2025, на ім`я [PERSON] в банку не емітовано карту № [NUMBER] (а.с.102). З виписки з особового рахунку за кредитним договором №92082 [PERSON] , наданого позивачем, вбачається, що [PERSON] перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором № 92082 станом на 04.12.2024 мав заборгованість 6480,00 грн, яка складалася з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 2000,00 грн; прострочена заборгованість за процентам - 4480,00 грн (а.с.8). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» (за договором - клієнт) та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (за договором - фактор) укладено договір факторингу №01-28/10/2021 (а.с.17-20). Відповідно до п.1.1 договору факторингу, на умовах, встановлених цим Договором та у відповідності до гл.73 ЦК України, Фактор передає грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступає факторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Божників за Кредитними договорами (Портфеля заборгованості). Пунктом 1.2. встановлено, що внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором, Фактор заміняє клієнта у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за кредитними договорами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28.10.2021 ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №92082 від 13.11.2019 у загальній сумі 6480,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 2000,00 грн; заборгованість по процентам - 4480,00 грн (а.с.9). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за період з 13.11.2019 по 04.12.2024 до відповідача на користь позивача, будь-які додаткові нарахування за кредитним договором позивачем не здійснювалися (а.с.8). Позивачем 12.11.2021 направлено відповідачу [PERSON] вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, останньому було повідомлено про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та запропоновано сплатити заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 6480,00 грн (а.с.7). Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та надалі - у редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення». Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.516 ЦКУ). Відповідно до ст.517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст.518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст.519 ЦКУ). Згідно зі ст.1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Обов`язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов`язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У даній справі позивач стверджував, що він набув право вимоги до відповідача за кредитним договором, що був укладений між нею та первісним кредитором в електронній формі, і за цим договором відповідач отримав на свій банківський рахунок кредитні кошти у сумі 2000,00 грн, які не повернув, проценти за користування кредитом також не сплатив. На підтвердження своїх вимог позивач надав копію індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту з додатками; виписку з особового рахунку, докази перерахування первісним кредитором суми кредиту за реквізитами банківської картки, що були зазначені в електронному договорів, а також докази на підтвердження набуття ним права вимоги за кредитним договором. За ствердженням позивача, викладеним у позовній заяві, надані ним докази підтверджують, що позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору. Суд не погоджується з такими аргументами позивача (як дійсного кредитора) та первісного кредитора, адже матеріали справи не містять достатніх, належних та достовірних доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів саме на банківський (поточний) рахунок, відкритий на ім`я відповідача [PERSON] . Перерахування коштів первісним кредитором за певними банківським реквізитами (маска кратки [NUMBER] ), який помилково ним ідентифікований як такий, що належить відповідачу, не є тотожним зарахуванню кредитних коштів на рахунок відповідача. Адже з матеріалів справи вбачається, що банківська картка, маска якої наведена у реквізитах кредитного договору, у повідомленні платіжної системи, не належить [PERSON] , що підтвердила банківська установа, якою емітовано таку платіжну картку. Належність відповідачу номеру телефону, зазначеного у реквізитах договору, матеріалами справи також не підтверджено. Отже версія з боку відповідача про заволодіння його персональними даними іншими невстановленими особами є більш вірогідною та слушною, аніж версія позивача про зарахування кредиту на платіжну картку відповідача, повідомлену ним при укладенні кредитного договору. Факт видачі кредиту саме відповідачу, а не іншій особі, яка могла скористатися персональними даними відповідача (серією та номером паспорту, відомостями про місце проживання, податковим номером) позивачем не доведено, а первісним кредитором належним чином не верифіковано платіжну картку, на яку мали б бути зараховані кредитні кошти. Отже, факт отримання кредиту відповідачем не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи у суді. Суд погоджується з доводами представника відповідача в тім, що договір позики/кредиту передбачає фактичне передання грошових коштів від однієї особи іншій з відповідним документальним оформленням такої кредитної операції. Без доведення позивачем дійсної та реальної видачі первісним кредитором кредиту відповідачу, у останнього обов`язок повертати такий кредит та сплачувати проценти за користування кредитом не виникає ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем як новим кредитором. Як вірно було зазначено у відзиві представником відповідача, надані позивачем розрахунки заборгованості за кредитним договором не є документами первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення однієї зі сторін (банку, фінансової установи), отже самі по собі розрахунки заборгованості не можуть бути беззаперечними доказами наявності заборгованості за кредитним договором та не є достатніми та належними доказами існування боргу. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Позивач не надав докази на підтвердження виконання первісним кредитором умов кредитного договору щодо надання кредитних коштів у сумі 2000,00 грн шляхом зарахування таких коштів на банківську карту відповідача як позичальника за договором. Суд уважає безпідставними та відхиляє доводи представника відповідача про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження факту набуття позивачем прав вимоги за договором факторингу. Проте саме право вимоги, набуте позивачем до позивача, є безпідставним, адже таке право вимоги було відсутнє у первісного кредитора, що не позбавляє позивача пред`явити відповідні вимоги до первісного кредитора як відчужувача такої права вимоги на підставі положень ст.519 ЦК України, відповідно до якої первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги. Підсумовуючи викладене та ураховуючи, що на підтвердження факту передання первісним кредитодавцем визначеної договором суми кредиту позичальникові (відповідачу), позивачем не надано суду належних, достовірних, достатніх доказів - документів, які б беззаперечно підтвердили факт зарахування грошових коштів саме відповідачу визначеної договором про надання фінансового кредиту №92082 суми кредиту у розмірі 2000,00 грн, то суд уважає, що у відповідача не виникло зобов`язання за цим договором щодо повернення суми кредиту, зазначеної в договорі, та процентів відповідно. Отже, всебічний аналіз перевірених і оцінених доказів, які наявні в матеріалах справи, переконує суд, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за договором про надання фінансового кредиту №92082 від 13.11.2019 є не обґрунтованими та безпідставними, тому позов не підлягає задоволенню. Так як суд уважає, що факт видачі кредиту залишився недоведеним позивачем, то суд не здійснює перевірку наданих позивачем розрахунків заборгованостей за кредитним договором. Щодо розподіл судових витрат У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. З врахуванням того, що позов позивача не підлягає задоволенню, суд в силу ч.1 ст.141 ЦПК України, приходить до висновку про віднесення судових витрат у вигляді судового збору у сумі 2422,40 грн на позивача. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.2 - 6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Зі сторони відповідачки на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги від 15 травня 2025 року №16, укладений між адвокатським об`єднанням «Семеген і Партнери» та [PERSON] (а.с. 72); 2) розрахунок суми гонорару за договором про надання правничої допомоги №16 від 01 травня 2025 року, відповідно до якого вартість однієї години роботи адвоката при наданні правничої допомоги клієнту за домовленістю сторін становить 1514,00 грн. Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України до розрахунку включені такі послуги адвоката: 1) зустріч з клієнтом, проведення попереднього аналізу справи, опитування клієнта - 0,5 годин, вартість - 757,00 грн; 2) ознайомлення через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» з матеріалами цивільної справи №536/589/25 - 0,5 годин, вартість - 757, 00 грн; 3) вивчення матеріалів цивільної справи №536/589/25 - 1 година, вартість - 1514,00 грн; 4) вивчення та аналіз норм банківського, цивільного та цивільного процесуального законодавства України, судової практики з розгляду справ про стягнення заборгованості за кредитними договорами, укладеними в електронній формі - 2 години, вартість - 3028,00 грн; 5) зустріч з клієнтом, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень [PERSON] щодо правового режиму кредитних правовідносин, укладення та виконання кредитних договорів в електронній формі, порядку підписання договорів в електронній формі, принципів договірних зобов`язань, відповідальності за невиконання умов договору, порядку дій особи, у випадку безпідставного пред`явлення до неї позову - 0,5 години, вартість - 757,00 грн; 6) складення відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором - 3 години, вартість - 4542,00 грн; 7) складення клопотання про витребування доказів - 0,5 години, вартість - 757,00 грн; 8) відправлення поштою копії відзиву на позовну заяву на адресу позивача - 0,25 години, вартість 378,50 грн; 9) подання відзиву на позовну заяву з додатками до суду - 0,25 години, вартість 378,50 грн. Загальна сума гонорару становить 12869,00 грн, проте за домовленістю сторін суму гонорару сплачено у розмірі 12000,00 грн відповідно до квитанції №14 від 06.05.20225 (а.с. 73); 3) акт наданих послуг від 06 травня 2025 року № 61 на суму 12869,00 грн, за домовленістю 12000,00 грн (а.с. 74); 4) квитанція від 06 травня 2025 року №14, відповідно до якої адвокат Дмитренко Олександр Сергійович прийняв від [PERSON] гонорар у розмірі 12000,00 грн за надання правничої допомоги (а.с.59). На підтвердження направлення на поштову адресу позивача документів, що підтверджують витрати відповідача на правничу допомогу, представником відповідача надано фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 06.05.20225 (а.с.56), накладну № 3910000030128 (а.с.57) та опис вкладення в цінний лист (а.с.58). Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України, у тому числі: розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі правничих послуг та квитанція на підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені відповідачу. Позивач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв. Оскільки позовна заява позивача не підлягає задоволенню, а також з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат відповідача, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціни позову, суд вважає, що витрати відповідача на правничу допомогу підлягають до часткового задоволенню та стягнення з позивача на користь відповідача у розмірі 6 000,00 грн. На думку суду, судові витрати, понесені відповідачем, у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими. На підставі викладеного,

Outcome: approved