Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова») звернулось з позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за отримані послуги з утримання підземного паркінгу на загальну суму 6 964,00 грн. з яких 6 652,99 грн. - основний борг, 70,01 грн. - 3% річних від простроченої суми, 241,00 грн. - індекс інфляції від простроченої суми та компенсувати ТОВ «Новобудова» за рахунок держави витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником машино-місця № [NUMBER] у підземному паркінгу житлового будинку [ADDRESS] , а також являється споживачем послуг, наданих підприємством позивача. Позивач ТОВ «Новобудова» здійснює обслуговування багатоквартирного будинку з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] . В порушення норм діючого законодавства відповідач не виконує своїх обов`язків по своєчасному внесенню плати за отримані послуги з утримання підземного паркінгу, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01 січня 2021 року по 01 серпня 2022 року у розмірі 6 652,99 грн., що є предметом спору. Відповідач фактично споживає зазначені вище послуги, однак умисно відмовляється їх оплачувати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачу позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження було надіслано на адресу зазначену в позові. Відповідачем подано до суду клопотання зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить суд при винесені рішення врахувати постанову Київського апеляційного суду від 12 червня 2024 року у справі № 755/18884/23, розгляд, якої стосувався тих самих правовідносин між тими самими сторонами відносно заборгованості за інший період. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Предметом регулювання Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 199 від 05.10.2005 року та авізо № 293 від 27.04.2006 року житловий багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. На підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 17.10.2006 року, підземний паркінг під житловим будинком [ADDRESS] прийнятий ТОВ «Новобудова». В експлуатацію. ТОВ «Новобудова» як балансоутримувач житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом, здійснює надання послуги з утримання підземного паркінгу багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] в підземному паркінгу багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Акту прийому-передачі машиномісця інвестору від 22 лютого 2006 року, що сторонами не оспорюється. 16.10.2006 року між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] як власником машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] укладено Договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), за умовами якого виконавець зобов`язався надавати платні послуги по санітарному і технічному обслуговуванню машиномісця та інженерного обладнання паркінгу, надання комунальних послуг, а також послуг по охороні паркінгу, а власник машиномісця зобов`язався сплатити вартість утримання машиномісця та інженерного обладнання паркінгу, за охорону паркінгу, а також вартість комунальних послуг згідно показників приладів обліку. Відповідно до положень п.3.1. вказаного Договору власник вносить щомісячно плату за надання послуг по даному договору відповідно Додатку №1 не пізніше 20 числа поточного місяця на р/р виконавця. Вартість комунальних послуг в розрахункових книжках буде визначена згідно показників приладів обліку за відповідний період. Відповідно до положень п.3.2. Договору за погодженням сторін до даного договору можуть бути внесені доповнення, додатки в разі зміни мінімальної заробітної плати цін і тарифів на експлуатаційні та комунальні послуги, підтвердженими нормативними документами з дня їх змін. Також позивачем було надано Додаток №1 до укладеного між сторонами договору, який підписано відповідачем по справі, а саме Розрахунок витрат на утримання автостоянки по [ADDRESS], на 100 машино-місць (при умові наявності одного посту охорони), згідно якого вартість 1 машино-місця з ПДВ становить 180,67 грн на місяць. Крім того, до матеріалів справи також було долучено розрахунок вартості послуг по утриманню паркінгу за адресою: [ADDRESS] , які введені в дію з 01 січня 2021 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 547,68 грн), а також з 01 січня 2022 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 568,60 грн). Згідно наданого розрахунку заборгованості за послуги з утримання паркінгу за період з 01 січня 2021 року по 01 серпня 2022 року, відповідач - [PERSON] ._має заборгованість у розмірі 6 652,99 грн. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені КМУ. На підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, ТОВ «Новобудова» долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості за послуги з утримання підземного паркінгу, що розташований за адресою [ADDRESS] , (паркінг), машино-місце № [NUMBER] , де безпосередньо зазначено - заборгованість за надання послуг за утримання паркінгу за період з 01.01.2021 року по 01.08.2022 року у розмірі 6 652,99 грн. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управитель багатоквартирного будинку - фізична особа-підприємець або юридична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Тобто, положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку з утримання своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18. У силу приписів ч. 2 ст. 7 вказаного Закону кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Частиною першою статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 21) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Згідно із ч. 2-3 ст. 12 зазначеного Закону витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Верховний Суд у постанові від 06.07.2018 у справі № 910/582/17 зазначив, що витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями статей 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено права та обов`язки споживача, виконавця комунальних послуг та управителя багатоквартирного будинку, зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 9 зазначеного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, із зазначених положень Закону вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 761/48615/18. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Між ТОВ «Новобудова» та [PERSON] укладено договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу) від 16.10.2006 року. При дослідженні змісту укладеного сторонами договору судом було встановлено, що сторони дійшли згоди щодо порядку оплати за надані послуги, а також вартості вказаних послуг. Так, відповідно до положень п.3.1. вказаного Договору власник вносить щомісячно плату за надання послуг по даному договору відповідно Додатку №1 не пізніше 20 числа поточного місяця на р/р виконавця. Вартість комунальних послуг в розрахункових книжках буде визначена згідно показників приладів обліку за відповідний період. Відповідно до положень п.3.2. Договору за погодженням сторін до даного договору можуть бути внесені доповнення, додатки в разі зміни мінімальної заробітної плати цін і тарифів на експлуатаційні та комунальні послуги, підтвердженими нормативними документами з дня їх змін. Таким чином, системний аналіз положень укладеного договору свідчить про те, що сторони обумовили вартість оплати послуг, яка визначена у Додатку №1 до укладеного договору, а також те, що за погодженням сторін можуть бути внесені доповнення чи зміни до змісту укладеного договору. Разом з тим, позивачем по справі не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сторони укладали додаткові угоди чи вносили зміни до укладеного Договору про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), зокрема щодо вартості наданих послуг. Договір на надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу) не передбачає права позивача одноособово встановлювати чи змінювати вартість таких послуг. Суд також враховує, що надані позивачем розрахунки вартості послуг по утриманню паркінгу за адресою: [ADDRESS], які введені в дію з 01 січня 2021 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 547,68 грн), а також з 01 січня 2022 року (вартість послуг по утриманню паркінгу, що підлягає оплаті власниками машино-місць з ПДВ - 568,60 грн) підписані головним економістом та директором відділення по експлуатації автостоянок. Підпису відповідача на вказаних документах немає. Тобто, позивачем самостійно на власний розсуд встановлювалась вартість наданих відповідачу послуг, що не відповідає порядку визначення ціни, яка встановлена підписаним сторонами договором. Відтак, нарахована сума заборгованості є неналежно обґрунтованою і таке нарахування не є підставою для стягнення заборгованості з відповідача у визначеному позивачем розмірі. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи відсутність погодження збільшення розміру вартості послуг між позивачем та відповідачем, суд доходить висновку, що заборгованість з врахуванням вартості послуг в 180,67 грн за період з 01 січня 2021 року по 01 серпня 2022 року становить 3 432,73 грн. Відповідно розрахунку заборгованості, що надані позивачем, відповідач за вищевказаний період здійснив оплату на загальну суму в 4 329,73 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за період з 01 січня 2021 року по 01 серпня 2022 року погашена. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача розраховану за період з 01 січня 2021 року по 01 лютого 2022 року 3 % річних у розмірі 70,01 грн. та інфляційні втрати у розмірі 241,00 грн., однак суд враховуючи, що сума заборгованості, яка підлягала стягненню була сплачена відповідачем до подачі позову, відмовляє в стягненні 3% річних та інфляційних втрат. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed