Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Котовського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 18.08.2022 перебуває у шлюбі з [PERSON] . У шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що шлюб виявився невдалим, із лютого 2024 року шлюбні відносини фактично припинені у зв`язку із різними поглядами на життя, спільне господарство сім`єю не ведеться, позивач та відповідач кожен живе своїм самостійним життям. Позивачка зазначає, що має право на своє утримання як дружини аліментів з відповідача, оскільки вона не має можливості працевлаштуватися, так як доглядає малолітню дитину, перебуває у декретній відпустці до досягнення дитиною 3 років. Посилається на те, що відповідач працює та має стабільний заробіток, але матеріальної допомоги на утримання дружини не надає, у зв`язку з чим у неї склалося тяжке матеріальне становище. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою судді від 22.10.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання відповідач, належним чином повідомлений про дату, час, та місце, не з`явився, заяви по суті справи не подав. Позивачка надіслала заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про час, місце і дату слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Ухвалою суду від 20.06.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.06.2023, [PERSON] є батьком малолітнього доньки [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 157, здійснений Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На даний час дитина не досягла трирічного віку, позивачка здійснює за нею догляд та потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка- батька дитини. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Таке право є особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19. Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з доглядом за спільною дитиною сторін потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема на необхідність здійснювати догляд за дитиною та неможливість у зв`язку із цим працювати та отримувати дохід. З урахуванням викладеного вище висновку Верховного Суду суд вважає доведеними ті обставини, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення трирічного віку спільною дитиною сторін. Щодо можливості відповідача надавати позивачеві матеріальну допомогу суд зазначає таке. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження майнового стану відповідача, розміру його доходів, інших доказів, на підтвердження обставини, яка підлягає доказуванню у цій справі, щодо можливості надавати матеріальну допомогу відповідачем позивачу. Відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, та прийняте рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір у сумі 1 211,20 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed