Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-24 00:00:00

Адвокат Богомазов Павло Сергійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка перебувала в шлюбі з [PERSON] , який був нерезидентом України. Шлюб припинився внаслідок смерті останнього. [PERSON] мав квартиру за адресою: [ADDRESS] ., право власності на яку було зареєстровано на відповідача за умови, що він в будь-який час переоформить право власності на цю квартиру на ту особу, яку визначить родина [PERSON] . 18.11.2020 відповідач склав заповіт, згідно з яким заповів позивачці квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до раніше укладеної домовленості 14.02.2022 відповідач продав вищезазначену квартиру громадянину Естонської Республіки [PERSON] . Про виконання домовленості [PERSON] склав заяву від 14.02.2022. Цього ж дня сторони домовились, що позивач надасть відповідачу кошти в розмірі 5000 доларів США для компенсації сплати ним 5% податку за відчуження другої нерухомості впродовж 2022 року, тобто для виконання відповідачем зобов`язань, які виникнуть у нього в майбутньому. Проте відповідач до моменту звернення до суду не здійснив продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , тобто кошти не використав та не повернув їх позивачу. Таким чином, позивач безпідставно зберігає у себе грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, які повинен повернути позивачу, оскільки підстава, на якій вони набуті, відпала. Відповідач повинен сплатити позивачу 3% річних за 366 календарних днів в розмірі 150,41 доларів США. Просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 5150,41 доларів США, судовий збір в розмірі 1820 грн. та витрати на правову допомогу 14968 грн. 27.02.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.05.2023 постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 31.10.2023 постановлено ухвали про відмову в зупиненні провадження у справі, про відмову в залученні третьої особи, про поновлення строку на подання відповідачем відзиву на позовну заяву. 01.05.20214 постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі. 11.03.2025 постановлено ухвалу про поновлення провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. 03.08.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що з дитинства товаришував з [PERSON] , який згодом набув громадянство Естонії. Він погодився допомогти йому в оформленні права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в яку [PERSON] інвестував власні кошти. Це було зроблено, щоб останній як громадянин Естонії, уникнув втрат від сплати податку, який є більшим, ніж для громадян України. На виконання цієї домовленістю 18.12.2018 ним був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого у нього виникло право власності на цю квартиру. 18.12.2018 він за проханням [PERSON] склав заповіт, згідно з яким заповів останньому квартиру за адресою: [ADDRESS] . 18.11.2020 після смерті [PERSON] він склав заповіт, згідно з яким заповів [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Він розумів, що ставши власником вищезазначеної квартири та маючи у власності свою квартиру за адресою: [ADDRESS] , він повинен буде сплатити податок відповідно до ст. 266.1.7. ПК України, оскільки площа всіх квартир перевищує 60 кв.м. Також він мав сплачувати комунальні послуги. Тому він просив позивачку відшкодувати йому витрати на оплату комунальних послуг та податку на нерухомість. Як було домовлено раніше, 14.02.2022 він продав квартиру за адресою: [ADDRESS] , громадянину Естонської Республіки [PERSON] та склав розписку про отримання 5000 доларів США на сплату податку від продажу нерухомості. При передачі коштів жодних домовленостей про продаж його квартири в певний строк, про строки повернення грошових коштів чи взагалі про їх повернення не було. Розписка не містить терміну, впродовж якого він мав продати належну йому нерухомість та/або повернути [PERSON] гроші. При цьому у розписках позивач та її син стверджували, що вони не будуть мати претензій до нього у майбутньому. Представник позивача підтримала заявлений позов. Відповідач та його представник заперечували проти його задоволення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 01.11.2017 [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та проживає в цій квартирі. 18.12.2018 [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , 18.11.2020 відповідач склав заповіт, згідно з яким заповів [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . 14.02.2022 [PERSON] продав громадянину Естонської Республіки [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , про що був укладений договір купівлі-продажу квартири, реєстровий №1062. 14.02.2022 громадянин Естонської Республіки [PERSON] письмово підтвердив, що [PERSON] за проханням його батька [PERSON] оформив на себе квартиру за адресою: [ADDRESS] , яку за його проханням 14.02.2022 продав йому. Оскільки з 01.01.2022 в Україні змінився податок від сплати наступної нерухомості впродовж поточного року, враховуючи необхідність продажу [PERSON] власної квартири за адресою: [ADDRESS] , в цьому році, з метою уникнення зайвих витрат у вигляді податку від продажу його другої нерухомості, компенсує йому виплату податку в розмірі 5000 доларів США. Ніяких претензій до [PERSON] не має. 14.02.2022 [PERSON] підписав розписку, в якій підтвердив, що він отримав від [PERSON] 5000 доларів США на компенсацію виплати ним 5% державного податкового збору, що виникне при продажу ним другої, оформленої на нього нерухомості за 2022 поточний рік. Також в цій розписці [PERSON] зазначила, що претензій до [PERSON] не має. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частинами першою-другою статті 1212 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За приписами частин першої-другої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Судом встановлено, що за відповідачем на праві власності було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Сторони не заперечували, що квартира за адресою: [ADDRESS] , за проханням [PERSON] , якому вона фактично належала, на праві власності була зареєстрована за відповідачем, який згодом відчужив її сину позивачки громадянину Естонської Республіки [PERSON] . Зазначене особисто письмово підтвердив [PERSON] . Також судом встановлено, що позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, як компенсацію сплати ним в майбутньому податку від продажу впродовж 2022 року власної квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується розпискою, підписаною обома сторонами. Відповідач отримання зазначених грошових коштів від позивачки не заперечував. Впродовж 2022 року [PERSON] не уклав другого договору відчуження нерухомого майна та не поніс ніяких витрат на сплату податку, передбаченого п.172.2. ст.172 ПК України. Станом на день розгляду справи квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності відповідача, він в ній проживає, що і підтвердив в судовому засіданні. Доводи, якими відповідач обґрунтував свої заперечення проти заявлених вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що відповідач без достатньої правової підстави зберігає у себе грошові кошти в розмір 5000 доларів США, які він отримав від позивачки для сплати податку від продажу нерухомого майна в майбутньому впродовж 2022 року, а тому зобов`язаний повернути їх [PERSON] . При цьому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних за 366 календарних днів в розмірі 150,41 доларів США, оскільки при передачі грошових коштів сторони не обумовили строку, впродовж якого відповідач мав продати належну йому нерухомість та/або повернути [PERSON] гроші. Суд вважає, що обов`язок повернути кошти виникне у відповідача з дня набрання законної сили цим рішенням, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушив виконання ним грошового зобов`язання, що виключає відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні. Вирішуючи відповідно до ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору, оскільки судовий збір сплачувався не [PERSON] , а іншими особами. Також відсутні підстави для відшкодування за рахунок відповідача позивачу витрат на правову допомогу, оскільки [PERSON] їх не понесла.

Outcome: partial