Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-25 00:00:00

У січні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», про стягнення безпідставно набутого майна, в якій позивач,з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимоги, просила суд: стягнути з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» на користь позивача, [PERSON] безпідставно набуті відповідачем грошові кошти у розмірі 11 679,02 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 липня 2022 року Державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Теслюк Ганною Павлівною було відкрито виконавче провадження [NUMBER] за виконавчим написом №79916 від 02 червня 2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] . на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» заборгованості у загальному розмірі 27889,74 грн. Після чого позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила виконавчий напис №79916 від 02 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, визнати таким, що не підлягає виконанню, 04.10.2023 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню було задоволено повністю, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79916 від 02 червня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» коштів у розмірі 27889,74 грн. У позовній заяві вказано, що згідно платіжного доручення від 10.10.20203 року з карткового рахунку позивачки [PERSON] було списано 11 679,02 грн.. Таким чином, з позивачка вважає, що з неї було безпідставно стягнуто 11 679,02 грн. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом та позивач посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України просить суд позов задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.01.2025 було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 26.02.2025 до суду надійшло клопотання відповідача ТОВ «Авансар» про зменшення витрат на правову допомогу. 26.06.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивачки - адвоката Медведєвої Л.В. про зменшення позовних вимог, яка прийнята Позивачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, в поданій заяві про зменшення позовних вимоги представник позивачки - адвоката Медведєва Л.В. просила розгляду справу без участі позивачки та її представника. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Авансар» в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року у цивільній справі № 208/5823/23 позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Державний виконавець центрального відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Теслюк Г.П. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79916 від 02 червня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» коштів у розмірі 27 889,74 грн.. Вказаним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 жовтня 2023 року у цивільній справі № 208/5823/23 встановлено наступні обставини. 02 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 79916 щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авансар» коштів у розмірі 27 889,74 грн.. 15 липня 2022 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Теслюк Ганною Павлівною було відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER] на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» коштів у розмірі 27 889,74 грн. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, постановою державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Теслюк Ганни Павлівни від 23.11.2023 про закінчення виконавчого провадження закінчено виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 79916 виданого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. У вказаній постанові зазначено, що до відділу надійшло рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська справа №208/5823/23, яке набрало законної сили 06.11.2023, в якому вказано визнати виконавчий напису №79916 від 02.06.2021, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. При цьому, згідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно платіжного доручення від 10.10.20203 року з карткового рахунку позивачки [PERSON] , Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) було списано 11 679,02 грн., з призначення, з призначенням платежу стягнення за ВП [NUMBER] з виконання виконавчого документу : виконавчий напис №79916 виданий 02.06.2021, що підтверджується копією платіжної інструкції №178 від 10.10.2023 та випискою з банківського рахунку позивачки. Таким чином, судом встановлено, що у виконавчому провадження виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 79916 виданого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. з позивачки [PERSON] було стягнуто грошові кошти у розмірі 11 679,02 грн. та перераховані на користь відповідача ТОВ «Авансар». Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 року у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 року у справі №910/22442/16. Статтею 76 ЦПК України, визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено належність доказів належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсність обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають знач для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому відповідно до частини 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авансар» відпала у зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 79916 від 02.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з позивачки на користь відповідача ТОВ «Авансар» коштів в розмірі 11 679,02 грн. було безпідставним та підлягає стягненню на користь позивачки. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь позивачки. Інші судові витрати позивачкою не заявлено.

Outcome: approved