Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-17 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» в особі представника Топчій Д.А. звернулася до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача зазначила, що 04 вересня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та [PERSON] був укладений Договір про надання грошових коштів у позику №5303360924. Кредитний договір, у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн., строк позики 360 днів, дисконтна (знижена) процентна ставка 0,01 % на день, процента ставка стандартна процентна ставка в день 1 % на день. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 72995,60 грн., із якої тіло кредиту становить 7899,79 грн., нараховані проценти 10\~111,73 грн., 2\~608,50 грн. пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової стави Національного банку України. У зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості 20620,02 грн. та судові витрати. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження суддя Вікторович Н.Ю. Ухвалою суду від 28 січня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», суму заборгованості за договором позики в розмірі 20\~620,02 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 20 березня 2025 року від представника відповідача [PERSON] Кравинської Ю.В. надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року заяву представника відповідача [PERSON] [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року, винесене у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання. 12 червня 2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] Кравинської Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник посилаючись на вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, просила відмовити позивачу в частині суми пені: 2608,50 грн., в іншій частині на розсуд суду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, 07.09.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] був укладений Договір про надання грошових коштів у позику №5303360924у письмовій формі у вигляді електронного документа. Договір позики, разом із правилами надання споживчих кредитів. За умовами вказаного договору, зокрема п .1.9, договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознайомлення та узгодження умов позичальнику в особистий кабінет разом з електронним повідомленням пропозицією укласти договір. На вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Позичальник, приймаючи пропозицію позикодавця укласти договір, підписує в інформаційно-телекомунікаційній системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати». Сформовані таким чином електронні підписи позичальника та позикодавця накладені на договір. Після підписання такими електронними підписами договору, його умови вважаються прийнятими, а договір є укладеним. Відповідно до п. 2.3 договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 8000 грн. 00 коп., Відповідно до п. 2.6.1 та 2.6.2 стандартна процента ставка становить 0,1 % річних в день , знижена процентна ставка 1 % в день. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції №19970-1354-138686031 ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ», який адресований ТОВ «Іннова Фінанс», останнє повідомлено, що відповідно до договору, здійснено за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів, зокрема 04.09.2024 на рахунок № [NUMBER] на суму 8000 грн. 00 коп., номер транзакції - 1468482970. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ст.ст. 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3,12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» доведено факт укладення 04.09.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] . Договору надання грошових коштів у позику №5303360924 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Іннова Фінанс» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, надавши кредит в сумі 8000,00 грн. відповідачу [PERSON] . За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаним договором у строки, передбачені договором, щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Як вбачається із змісту позовної заяви, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Договором надання грошових коштів у позику № 5303360924 у розмірі 20620,02 грн., із якої тіло кредиту становить 7899,79 грн., нараховані проценти 10\~111,73 грн., 2\~608,50 грн. пеня за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової стави Національного банку України. Доказів повернення відповідачем позивачу ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» отриманої у позику за вказаним договором грошової суми у розмірі 8000,00 грн., матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» про стягнення заборгованості за тілом кредиту 8 000,00 грн. є обґрунтованою. Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 10\~111 грн. 73 коп., суд зазначає, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору сторони встановили строк кредитування строком на 360 днів, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» просить стягнути з відповідачів проценти за користування кредитними коштами за період строку кредитування по 20.01.2025 року. Відповідно до вимог статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається із позовної заяви, позивач прохає стягнути з відповідачу пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 2608,50 грн. Так, пунктом 18 Розділу "Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином,нараховані позивачем у період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні, а саме у період 04.09.2024 по 24.01.2025, штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов`язання з відповідача за договором позики є неправомірним та підлягають списанню кредитодавцем. З огляду на викладене, зважаючи на те що дійсно 04.09.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем було укладено договір позики № 5303360924, а також підписано сторонами таблицю обчислення загальної вартості позики та реальної процентної річної ставки за договором надання грошових коштів у позику, що є додатком до договору № 5303360924, за якими останньому було надано кредит для власних потреб в сумі 8000,00 грн. зі сплатою процентів за користування позикою, однак відповідач умови вказаного договору не виконує та грошові кошти позивачу не повертає, у зв`язку із чим, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики у сумі 18011,52 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 7899,79 грн. та заборгованості за процентами (які нараховувалися по 24.01.2025 включно) 10 111,73 грн, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. За приписами ч. 1. ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,50 грн., яке підлягає стягнення з відповідача на користь позивача На підставі викладеного і

Outcome: partial