Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила виділити в натурі [PERSON] в окремий об`єкт нерухомого майна 179/200 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 179/200 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . У подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 179\\200 часток та [PERSON] на 21\\200 частку у житловому будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказала наступне. Згідно технічної експертизи виділити в натурі відповідачу належну йому частку неможливо, відповідач належною йому часткою не користується, що свідчить про те, що це не порушує його прав та інтересів, а тому має право на грошову компенсацію своєї частки у розмірі 139\~620 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 03.06.2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк на усунення недоліків, вказаних у мотивувальній частині ухвали, шляхом подання заяви у новій редакції з наданням відповідних документів та сплати судового збору. 24.06.2024 року, на виконання вимоги ухвали суду від 03.06.2024 року, надійшла позовна заява в новій редакції. Ухвалою судді від 25.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 22.11.2024 року від представниці позивачки адвоката Ткачук Г.М. надійшла заява, в якій уточнила позовні вимоги та просила: припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 179/200 часток та [PERSON] на 21/200 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/1 частку житлового будинку [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 139\~620 грн в рахунок компенсації вартості 21/200 частки житлового будинку [ADDRESS] замість частки у праві спільної часткової власності. Ухвалою суду від 06.02.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 16.06.2025 року задоволено представника позивача [PERSON] - адвоката Ткачук Ганни Миколаївни про надання дозволу на внесення грошових коштів на депозит суду; надано дозвіл [PERSON] внести на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України у Миколаївській області грошові кошти в розмірі 139\~620,00\~грн (сто тридцять дев`ять тисяч шістсот двадцять гривень 00 копійок), в рахунок забезпечення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності та оголошено перерву у судовому засіданні до 17.06.2025 року. 16.06.2025 року на депозит суду внесені грошові кошти в сумі 139620 грн, що підтверджується платіжною інструкцією 2.181615005.1. Позивач та її адвокат Ткачук Г.М. в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Враховуючи викладене, приписи ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. За такого, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до положень п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] зареєстрована та проживає у [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту позивачки та інформацією з реєстру територіальної громади міста Миколаєва. Відповідач був зареєстрований за даною адресою до 27.01.2009 року, і там не мешкає, що підтверджується поштовими повідомленнями зі зворотним повідомленням. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2022 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. (реєстровий номер 818), [PERSON] є спадкоємицею 79\\200 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.08.2022 року (р\\номер [NUMBER] ). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2012 року, виданого державним нотаріусом Першої миколаївської державної нотаріальної контори Черніковою О.С.,(реєстраційний номер2-146), [PERSON] є власником 21\\200 частини будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.03. 2012 року (реєстраційний номер 11857332). Згідно експертного Висновку № 125-192\\1 від 22.11.2024 року, ринкова вартість будинку [ADDRESS] становить 1329719 грн, та 21\\200 частина вказаного будинку - 139620 грн. Провести реальний розподіл будинку технічно неможливо. Відповідач, який неодноразово викликався до суду, але не з`явився, визначення дійсної вартості майна не оспорив. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. Згідно зі ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до положень ст. ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. При цьому відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Також, і під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов. Під час судового розгляду позивачкою було приєднано до матеріалів справи квитанцію, відповідно до якої на депозитний рахунок суду внесено в якості компенсації вартості частки майна відповідача. Таким чином, позивачка виконала свій обов`язок, передбачений вимоги ч.2 ст.365 ЦК України, щодо внесення на депозитний рахунок грошової суми коштів, яка складає 139620 грн. За таких обставин, в силу презумпції правомірності фактичного володіння майном (частина третя статті 397 ЦК України), суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 139620 грн вартості спірного майна, які були зараховані на депозитний рахунок суду, підлягають виплаті [PERSON] у зв`язку із задоволенням позовних вимог. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що реалізація права позивачки щодо виплати компенсації належної відповідачу частки у спірному майні жодним чином не порушить прав відповідача та відповідатиме інтересам співвласників спірного майна, а тому позовні вимоги про виплату грошової компенсації вартості частки в майні та припинення права власності на цю частку підлягають задоволенню. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. В силу вимог ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що спільне володіння і користування даним майном є неможливим, відповідач не утримує належне на праві власності житло та підсобні приміщення, не мешкає у ньому, а припинення права [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому наявні підстави для припинення права власності [PERSON] на 21\\200 частку у спірному домоволодіння і зі стягненням на його користь із співвласника відповідної грошової компенсації. У такому разі відповідач отримує справедливу компенсацію вартості частки у майні й це не призведе до порушення його прав, як власника майна. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення права власності відповідача. на 21\\200 частини будинку [ADDRESS] , з визнанням права власності на 21/200 частини будинку із присудженням на користь відповідача грошової компенсації вартості його частки за рахунок коштів, в сумі 139620 грн, внесених позивачкою на депозитний рахунок Центрального районного суду м.Миколаєва.

Outcome: approved