Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-23 00:00:00

Заявник малолітня (на час звернення до суду) [PERSON] , в інтересах якої діє законний представник [PERSON] , звернулася 29 травня 2024 року до суду із заявою про визнання безвісно відсутньою своєї матері [PERSON] , [INFO] починаючи з 19.09.2019, посилаючись на необхідність отримання допомоги від держави, оскільки на сьогодні неможливо навіть заявити позов про призначення аліментів у зв`язку з відсутністю відомостей щодо матері, та на загрозу мобілізації її батька [PERSON] , який самостійно займається її вихованням та утриманням. В обґрунтування вимог зазначено, що 28 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] . У період з 2008 року по 2013 рік [PERSON] проживала разом з донькою та чоловіком по [ADDRESS] , однак рішенням суду від 24 лютого 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] зникла з життя дитини, виїхавши за кордон, ймовірно в Туреччину, про що вона повідомляла колишнього чоловіка, лише періодично телефонувала та цікавилась дитиною, однак з 2019 року від неї не надходило жодних повідомлень, батькам її місце знаходження не відоме, з останнього місця реєстрації по [ADDRESS] , вона знята 16.09.2019. Ураховуючи подану заяву до поліції щодо розшуку [PERSON] , відсутність відомостей про неї з 2019 року, просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 25 липня 2024 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку окремого провадження. У судовому засіданні законний представник заявника [PERSON] та представник заявника [PERSON] на вимогах наполягали, [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його колишня дружина і фактично у період з 2008 року по 2013 рік проживала з ними з донькою у [ADDRESS] . У м. Кривому Розі вона проживала по мкрн. Сонячний, винаймали вони житло з 2010 року по 2013 рік. Коли народилася дитина, вони переїхали ближче до батьків дружини. Раніше до розірвання шлюбу [PERSON] вже зникала в 2012 році та він подавав відповідну заяву, однак після 2013 року з відповідною заявою не звертався, оскільки не було необхідності визнавати [PERSON] безвісно відсутньою. [PERSON] періодично з`являлася до 2019 року, телефонувала йому, а після 2019 року він з нею не спілкувався, відомостей про неї у нього не було. До 2019 року він не звертався про її розшук, бо думав, що колишня дружина з`явиться, наразі звернувся у зв`язку із ситуацією цією, дитина до того ж питає про матір, тому вказане рішення йому потрібне для вивезення дитини, отримання соціальних виплат, тощо. він приватний підприємець, але у нього змінився фінансовий стан. Дитина постійно мешкає разом з ним, вони вдвох самі проживають. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Довгинцівському та Саксаганському районах у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Макогон І.В. звернулась до суду з письмовими поясненнями, відповідно до яких вважає вимоги заявника необґрунтованими, а надані докази не достатніми для задоволення заяви. Так, з 10.10.2019 місце проживання та реєстрації малолітньої [PERSON] змінено на [ADDRESS] , а відповідно до вимог Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється за згодою обох батьків, а тому не відомо, чи була присутня мати дитини при зміні реєстрації місця проживання [PERSON] . Батько дитини [PERSON] не турбувався залученням матері для Із тексту поданої заяви вбачається, що сам заявник припускає виїзд [PERSON] за кордон та її не бажання спілкуватися з родичами, а подання заяви обумовлене реалізацією прав, спрямованих на отримання [PERSON] відстрочки від мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відомості про смерть [PERSON] . Державний реєстр актів цивільного стану громадян не містить, тому просить врахувати подані пояснення при вирішенні справи та розгляд проводити за відсутності представника. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] , це колишня дружина її брата, однак в житті своєї дитини та не приймає участі з трирічного віку доньки. [PERSON] сам виховує дитину, з 2019 року відомостей про [PERSON] не відомі, хоча до 2019 року були періодично привітання він неї, вони раніше спілкувалися. Нікому з їх рідних не відомо про місце знаходження [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її донька, де вона наразі знаходиться, їй точно невідомо, чи то на [PERSON] , чи то в Туреччині, з 2021 року вона не знає про місце проживання своєї доньки. [PERSON] її онука, спілкується вона з нею дуже рідко, один раз у два тижні пише їй, телефонує [PERSON] і просить, щоб [PERSON] взяла слухавку. декілька разів вона, як мати, подавала в розшук своєї доньки [PERSON] , проходило 2-3 роки і знову історія повторювалась. [PERSON] з [PERSON] раніше весь час піклувались про свою доньку, потім [PERSON] орендувала житло в м. Києві, а в м. Кривому Розі вони жили в 2012-2013 роках у них по [ADDRESS] , потім орендували квартиру на мкрн. ювілейний, потім на «соцмісті». З 2013 року доньки в м. Кривому Розі вже не було та по 2021 рік вона з нею спілкувалась один раз на місяць, телефонувала по старим номерам і [PERSON] тоді була в Україні. [PERSON] дуже хороший батько, стільки років самостійно дитину свою виховує та утримує, а [PERSON] дитина була не потрібна, вона коли в м. Київ поїхала орендувати там житло, [PERSON] з нею не спілкувався. До війни в серпні 2021 року вона з [PERSON] спілкувалася, вона приїхала додому в [ADDRESS] , забрала речі, майже день побула, одяг весь забрала, але не сказала, куди їде, повідомила, що не хоче, щоб знали де вона наразі знаходиться. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] це колишній зять його співмешканки, а [PERSON] її донька, яку він знає давно, ще з 1995 року, коли зі співмешканкою познайомився. Останній раз [PERSON] з`являлась у вересні 2021 року, він прийшов після роботи і дізнався про її приїзд: забрала речі і поїхала у невідомому для нього напрямку, після того він не бачив її та не чув нічого про не. Виховує їх спільну дитину тільки [PERSON] і живуть вони в Києві. До 2013 року [PERSON] разом з чоловіком та дитиною проживали в м. Кривому Розі винаймали житло. Йому наразі невідомо, чи виходила [PERSON] на зв`язок. Суд, вислухавши законного представника заявника, свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, з 28 травня 2008 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 8 копія свідоцтва), від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9 копія свідоцтва). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 лютого 2014 року у справі № 758/1101/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10 копія рішення). Дитина проживає разом з батьком, який займається її вихованням та утриманням, мати участі у житті дитини не приймає, що підтверджується відомостями з навчального та медичного закладів за місцем навчання та перебування на медичному обліку дитини. Місце проживання [PERSON] 16 вересня 2019 року зняте з реєстрації у зв`язку з вибуттям за іншою адресою, у м. Кривому Розі за відомостями Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради [PERSON] зареєстрованого місяця проживання не має (а.с. 39). 20 травня 2024 року [PERSON] в інтересах малолітньої на той час [PERSON] звернувся до Подільського управління ГУ НП у м. Києві із заявою про оголошення в розшук [PERSON] , [INFO] (а.с. 18 копія заяви), на що Подільське управління поліції ГУ НП у м. Києві 28 травня 2024 року повідомило йому про проведення оперативно-пошукових заходів за його заявою щодо встановлення будь-якої інформації про місцезнаходження [PERSON] , де встановлено, що 08 серпня 2021 року о 16-34 годині [PERSON] покинула територію України через аеропорт «Бориспіль», а тому з огляду на наявність цивільно-правових відносин підстави для внесення матеріалу до ЄРДР відсутні (а.с. 23 копія повідомлення). За повідомленням Відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУ НП В Дніпропетровській області, за перевіркою за ІПНП «Цунамі» [PERSON] перебувала у розшуку як безвісно зникла особа з 25.10.2013 по 18.11.2013 та з 22.04.2015 по 12.05.2015 і була знята з розшуку у зв`язку із встановленням місцезнаходження (а.с. 37). Так, за повідомленням Відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУ НП В Дніпропетровській області, 15 квітня 2015 року [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу відсутності зв`язку зі своєю донькою [PERSON] , матеріал списаний у справу № 38 від 24.05.2015; 22 квітня 2015 року [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу відсутності зв`язку зі своєю донькою [PERSON] з 26.03.2015, матеріал було зареєстровано в ЄРДР, та оскільки [PERSON] була встановлена 10.05.2015, прийнято рішення про закриття кримінального провадження; 27.07.2021 із заявою зверталась [PERSON] про те, що її вітчим [PERSON] 23.07.2021 близько 02-00 годин в с. Кирилівка Запорізької області на турбазі «Діана» спричинив їй легкі тілесні ушкодження за висновками СМЕ, вказаний матеріал було передано до ВП № 1 Мелітопольського РУП ГУ НП в Запорізькій області (а.с. 35 повідомлення). Згідно з частиною першою статті 29\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до статті 43\~ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. Частиною першою статті 293\~ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (пункт 3 частини другої статті 293 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 306\~ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме (частина перша статті 307 ЦПК України). Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (частина перша\~статті 308 ЦПК України). Безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. За положеннями статті 43\~ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма права передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої\~статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Вказане відповідає висновками Верховного Суду у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17, від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17, від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17, від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц, від 05 червня 2024 року у справі № 183/7128/23, від 11 листопада 2024 року в справі № 229/4416/21. Згідно зі статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства належить, зокрема, принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості. Вказане положення є головним нормативним закріпленням принципів змагальності та диспозитивності в законодавстві України. Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статями 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При ухваленні судового рішення суд ураховує письмові докази та надані в судовому засіданні покази свідків та з огляду на останнє звернення [PERSON] до правоохоронних органів відносно нанесення їй 23.07.2021 легких тілесних ушкоджень вітчимом та виїзд її за межі України практично через два тижні після цього (08.08.2021), указане свідчить про складні стосунки між нею та близькими та небажання [PERSON] підтримувати будь-які контакти в тому числі з рідними матір`ю та донькою, що не може бути достатніми підставами для визнання її безвісно відсутньою. Сам по собі факт оголошення в розшук [PERSON] , фактична відсутність відомостей про її місце перебування, як і факт втрати зв`язку заявника із матір`ю та законного представника заявника із колишньою дружиною не є безумовною підставою для визнання [PERSON] безвісно відсутньою. що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2025 року у справі № 202/14972/23 (провадження № 61-17316св24) та у постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 229/4416/21 (провадження № 61-2850св24). 09 жовтня 2024 року у справі № 754/7858/23 (провадження № 61-9385св24). Оскільки сторона заявника належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надала, зокрема не довела відсутність відомостей про дійсне місце перебування [PERSON] і неможливість отримання цих відомостей, а суд таких доказів у порядку частини другої статті 294\~ЦПК України не встановив, тому доходить висновку про відмову у задоволенні заяви, При цьому суд зазначає, що відмова у задоволенні заяви про визнання особи безвісно відсутньою не є перешкодою для реалізації заявником права на подання відповідного позову у разі ухилення матері від виконання батьківських прав чи встановлення факту одноосібного виховання та утримання її батьком з метою надання йому відстрочки під час мобілізації. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ураховуючи викладене, оскільки відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається сторона заявника, як на підстави для задоволення вимог, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог. Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У зв`язку з відмовою у задоволенні вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed