Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-15 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач), в особі представника - адвоката Замури Людмили Павлівни (далі - Представник Позивача) звернувся з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про визнання батьківства та позбавлення батьківських прав. Треті особи: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що з 2019 року Позивач та Відповідач були співмешканцями, перебували у цивільних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Під час цих стосунків, [INFO] у них народилась син [PERSON] . У червні 2022 року після відновлення життєдіяльності міста Чернігова, Відповідач улаштувалась на роботу в торговий кіоск. Одного дня пішла на роботу, повідомивши про це цивільного чоловіка - Позивача та його матір [PERSON] та більше додому не повернулася. З червня 2022 року по теперішній час сином та онуком опікувались Позивач та його матір. З особистих документів, які залишила Відповідач, з`ясувалося, що з 16.11.2017 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , громадянином Грузії. Шлюб між ними був зареєстрований Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівські області (актовий запис № 2365, свідоцтво про реєстрацію шлюбу Серія [NUMBER] ). Також в документах було знайдено свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , реєстрацію народження здійснив Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми (актовий запис: № 1621, свідоцтво про народження: Серія [NUMBER] ). Батьками [PERSON] були зареєстровано [PERSON] та [PERSON] . З моменту народження [PERSON] зареєстрований батько за свідоцтвом жодного разу не з`являвся, місце його проживання не відоме. 20 червня 2024 року Позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України, на даний час він проходить службу у військовій частини [NUMBER] . Коли [PERSON] виповнилося три роки, Позивач та його матір [PERSON] влаштували [PERSON] до Чернігівського дошкільного навчального закладу № 10 Чернігівської міської ради, що підтверджується довідкою ДНЗ №10 від 11.10.2024 року за № 01-48/90. З даної довідки вбачається, що у вихованні хлопчика приймають участь [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини [PERSON] жодного разу у закладі не з`являлася. Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . На даний час дитина перебуває на вихованні бабусі та батька, які юридично не мають відношення до [PERSON] , оскільки батьком у свідоцтві про його народження записаний інший чоловік. Оскільки [PERSON] проходить службу в лавах ЗСУ та приймає участь у бойових діях, йому був наданий статус учасника бойових дій що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 19.09.2024. Згідно із законодавства України, діти осіб зі статусом учасник бойових дій мають право на безкоштовне відвідування дитячого садочку, пільгове харчування, державну цільову підтримку для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти у державних та комунальних закладах освіти, забезпечення першочергово путівками до дитячих закладів оздоровлення та відпочинку. Позивач та його матір не можуть оформити на дитину пільги, оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] батьком записано іншу особу. Оскільки Позивач перебуває на військовій служби, особисто здати біологічний матеріал на встановлення біологічної спорідненості як батька та сина з [PERSON] не мав змоги. Для встановлення факту спорідненості, як бабусі та онука до медичного закладу звернулась [PERSON] . Відповідно до висновку про біологічну спорідненість № МGU181 від 28.10.2024 за лабораторним номером аналізу: НID24-1096/GМ1С1, між бабусею [PERSON] , [INFO] та дитиною - [PERSON] , [INFO] , ймовірність спорідненості бабуся-онук становить 99.9526200589%. [PERSON] називає Позивача батьком, а [PERSON] бабусею. [PERSON] постійно проживає з бабусею [PERSON] та батьком, він перебуває на повному їх утриманні. Бабуся та біологічний батько [PERSON] повністю опікуються [PERSON] . Мати [PERSON] протягом двох років до сина не з`являється, його життям, вихованням, розвитком та станом здоров`я не цікавиться, фінансової участі у вихованні дитини не приймає. Вирішити питання внесення змін до актового запису про народження [PERSON] щодо батька через орган реєстрації актів цивільного стану не можливо, оскільки присутність матері та її згода є обов`язковою, проте зв`язок з нею у Позивача відсутній. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.01.2025 цивільну справу за указаним позовом передано за підсудністю до Деснянського районного суду у м. Чернігові. Ухвалою Деснянського районного суду у м. Чернігові від 07.02.2025 позовну заяву залишено без руху, Позивачу запропоновано усунути недоліки, вказані в ухвалі. Ухвалою суду від 13.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач у визначений судом строк відзив на позов не подала. Ухвалою суду від 06.05.2025 закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено на 16.06.2025. У судове засідання 16.06.2025 з`явилися Позивач, його представник та представник третьої особи - Управління (Служби) у справах дітей ЧМР. Відповідач до суду не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена, про що свідчить підпис у відповідній розписці. Від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31.03.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, заперечень проти прийняття рішення по справі у третьої особи відсутні. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Крім того, представник Позивача звернула увагу суду, що [PERSON] на даний час майже 5 років, з яких свою матір - [PERSON] він не бачив три останні роки. Під час розгляду питання доцільності позбавлення Відповідача батьківських прав на комісії з питань захисту прав дитини Чернігівської міськради, де були присутні Позивач, його представник, Відповідач та малолітній [PERSON] , останній матір не впізнав, обопільної зацікавленості Відповідача та її сина у відновленні спілкування вони не проявляли. Заперечення Відповідача проти позбавлення її батьківських прав не були щирими та аргументованими. Також представник Позивача вказав, що у підготовчому судовому засіданні Відповідач ознайомилася з матеріалами справи, проте на її розгляд у суд не з`явилася, письмових заперечень не подала, що свідчить про її байдужість до результату судового розгляду справи. За час своєї відсутності Відповідач жодного разу не намагалася поспілкуватися із сином, не вітала зі святами, не надавала йому матеріальної допомоги чи подарунків, натомість в особистих інтересах користувалася коштами державної соціальної допомоги на дитину до досягнення нею 3-х років, які надходили на картковий рахунок Відповідача. Також представник Позивача звернула увагу суду, що Позивач є учасником бойових дій. Під час виконання обов`язків щодо захисту Батьківщини на Донецькому напрямку він отримав тяжкі поранення, унаслідок яких на даний час лікується у м. Чернігові. Метою звернення Позивача до суду не є ухилення від військової служби, а забезпечення отримання сином соціальних пільг, передбачених законодавством для членів сім`ї військовослужбовців, що відповідає найкращим інтересам дитини. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Тарарака Олена Іванівна позов підтримала, вказала, що представники Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради ретельно вивчали питання щодо доцільності позбавлення Відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , здійснювали обстеження матеріально- побутових умов проживання дитини, спілкувалися з її батьками та бабусею. Мати дитини - Відповідач на засіданні комісії з охорони прав дітей визнала той факт, що не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини, проживає окремо з дитиною не бачиться. За твердженням представника третьої особи, таку поведінку по відношенню до своїх дітей Відповідач демонструє не вперше. Представник третьої особи вважає, що застосування такого крайнього заходу як позбавлення Відповідача батьківських прав у даному випадку буде виправданим та обгрунтованим, оскільки Відповідач усвідомлено та добровільно припинила спілкування з сином, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і не демонструє бажання їх виконувати в подальшому. Судом встановлені наступні обставини справи. Відповідач з 16.11.2017 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , громадянином Грузії. Шлюб між ними був зареєстрований Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівські області, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу Серія [NUMBER] , актовий запис № 2365 (а.с. 18). Згідно з позовною заявою, з 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Від цих стосунків у них народилась дитина - син [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження дитини - [PERSON] (а.с. 17), він народився [INFO] , реєстрацію народження здійснив Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми (актовий запис: № 1621, свідоцтво про народження: Серія [NUMBER] ). Батьками [PERSON] були зареєстровано [PERSON] та [PERSON] . Згідно з листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.03.2025 № 19851/25, державна реєстрація народження [PERSON] була проведена Відділом відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України, тобто на підставі нормативного припису, що батьками дитини, народженої у шлюбі є подружжя. На даний час відомості про місце перебування батька дитини, [PERSON] , відсутні. На запит суду Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області листом від 19.03.2025 № 751/11256/2412301/2025 (а.с. 78) повідомило, що за даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Чернігівській області [PERSON] , [INFO] зареєстрованим чи знятим з місця проживання на території Чернігівської області не значиться. Однак за даними ВОМІРМП [PERSON] , [INFO] , уродженець Грузія, 03.07.2019 знятий з реєстрації по [ADDRESS] по посвідці на тимчасове проживання. За даними обліку осіб, як такий, що документований посвідкою на постійне проживання в УДМС у Чернігівській області не значиться. Як стверджує Позивач, мати дитини влаштувалася на роботу у червні 2022 року та одного дня, пішовши зранку на роботу, не повернулася додому по теперішній час. Місце перебування матері дитини невідоме. [PERSON] проживає у сім`ї Позивача та його матері - [PERSON] . Позивач проходить службу в лавах ЗСУ та приймає участь у бойових діях, йому надано статус учасника бойових дій що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] від 19.09.2024 (а.с. 16). Відповідно до довідки, наданої військовою частиною [NUMBER] Міністерства оборони України від 21.06.2024 № 686, [PERSON] перебуває на військовій службі з 20 червня 2024 року і по теперішній час (а.с. 21). Згідно з довідками військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 06.02.2025 та від 24.10.2024, Позивач у період часу з липня по жовтень 2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку з військовою агресією рф. За обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини отримав вибухову травму, контузію та вогнепальні поранення (а.с. 85, 86). Оскільки Позивач на час підготовки матеріалів для позову перебував на військовій службі, особисто здати біологічний матеріал на встановлення біологічної спорідненості як батька та сина з [PERSON] не мав змоги. Для встановлення факту спорідненості, як бабусі та онука до медичного закладу звернулась [PERSON] . Відповідно до висновку про біологічну спорідненість № МGU181 від 28.10.2024 за лабораторним номером аналізу: НID24-1096/GМ1С1, між бабусею [PERSON] , [INFO] та дитиною - [PERSON] , [INFO] , ймовірність спорідненості бабуся-онук становить 99.9526200589% (а.с. 24). Родинні відносини між Позивачем - [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с. 13). Згідно з довідкою від 11.10.2024 № 01-48/90 Чернігівського дошкільного навчального закладу № 10 Чернігівської міської ради, [PERSON] відвідує заклад з 03 липня 2023 року і по теперішній час. У вихованні дитини бере участь біологічний батько [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , жодного разу у закладі не з`являлася (а.с.19). Згідно з висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради 30 квітня 2025 року №220, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У висновку , зокрема, зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] наполягав на необхідності позбавити батьківських прав [PERSON] мотивуючи це тим, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться розвитком та станом здоров`я сина, не бере участі у його матеріальному утриманні, кошти, які отримувала на утримання сина віком до трьох років, витрачала на власні потреби. Мати заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, мотивуючи це тим, що [PERSON] , з яким вона залишила сина, відмовлявся привозити дитину за її проханням. 3і слів [PERSON] , вона не бачила [PERSON] три роки, матеріально його не утримувала, подарунки не дарувала, нікуди не зверталась із заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином. За інформацією комунального некомерційного підприємств- «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, про стан здоров`я [PERSON] піклується біологічний батько та баба. Біологічний батько приводить сина на профілактичні огляди. Мати жодного разу не приходила з сином на прийом до лікаря. Відповідно до акту про фактичне місце проживання без реєстрації від 18 квітня 2025 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрований біологічний батько [PERSON] . У квартирі створені умови для проживання дитини. Комісія з питань захисту прав дитини вирішила надати рекомендації органу опіки та піклування для прийняття рішення про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторону Позивача та представника третьої особи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, яв перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1. ст. 126 Сімейного кодексу України). В ст. 128 Сімейного кодексу України визначено, що за відсутності заяви, праве подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 134 СК на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами держави реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви щ реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Оскільки батьківство між Позивачем [PERSON] та [PERSON] підтверджено експертним висновком через родинну спорідненість з бабусею [PERSON] , позовні вимоги в частині визнання батьківства є обґрунтованими. Судом також встановлено, що метою звернення до суду Позивача є документально-правова фіксація кровного родинного зв`язку зі своїм сином, яка дасть можливість сину користуватися пільгами, передбаченими для дітей учасників бойових дій, що повністю відповідає найкращим інтересам дитини.? Щодо позбавлення батьківських прав відносно матері [PERSON] , суд зазначає, що згідно із ст. 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. В п.16 цієї ж постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання,- не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що обов`язки по забезпеченню інтересів [PERSON] , його духовного і внутрішнього розвитку, освіти, виховання, лікування, тощо, повністю лежать на Позивачу та його бабусі дитини, в той час як матір - Відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної матеріальної допомоги своїй дитині добровільно не надає. Відповідач проживає від Позивача та неповнолітньої дитини окремо, жодної матеріальної допомоги не надає, життям неповнолітньої дитини, її навчанням, розвитком та здоров`ям не цікавиться, з дитиною фактично не спілкується, що підтверджується висновком органу опіки та піклування. Факт відсутності піклування за сином з боку матері підтверджується належними та допустимими доказами, дослідженими судом, зокрема висновком органу опіки та піклування. За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 27 цієї Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитини до досягнення нею повноліття, не виконує на протязі всього часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991) вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Конвенція про права дитини у статті 12 визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що Відповідач не надає належного матеріального забезпечення, харчування, медичного догляду, виховання її неповнолітньої дитини, не спілкується із нею та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не зважає на ту обставину, що малолітня дитина у такому віці особливо потребує уваги та піклування з боку матері, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення Відповідача батьківських прав щодо дитини - [PERSON] . Відсутність відзиву на позовну заяву та неявку у судове засідання, про яке Відповідач була належним чином повідомлена, суд сприймає як визнання Відповідачем зазначених у позові обставин. З огляду на вищевикладене позовну вимогу у частині позбавлення Відповідача батьківських прав у відношенні свого сина [PERSON] також необхідно задовольнити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду із позовною заявою Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, які підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Outcome: approved