Jurisdiction: civil
Date: 2025-06-16 00:00:00

29.01.2025 [PERSON] звернулася в суд із позовом до ФОП [PERSON] , в якому просить визнати трудові відносини між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , укладеними на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, припиненими з 23 травня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно з поданою нею заявою у відповідності до наказу відповідача №1 від 01.03 2017 року з 06.03.2017 року вона була прийнята на роботу по безстроковому трудовому договору на посаду швачки до відповідачки ФОП [PERSON] , що підтверджується витягом з трудової книжки серії [NUMBER] . Належна їй трудова книжка була оформлена на її дівоче прізвище [PERSON] та у зв`язку з одруженням прізвище змінено на [PERSON] . Її трудова діяльність у відповідності до укладеного між нею та відповідачкою трудового договору на посаді швачки тривала з 06 березня 2017 року по 23 травня 2023 року у орендованому відповідачкою приміщенні Львівського монтажно-заготівельного заводу, що за адресою : [ADDRESS] . 23 травня 2023 року відповідачка поставила її та інших працівників до відома, що вона змушена переоформити підприємство, а тому просила декілька днів не виходити на роботу. Вона та інші працівники деякий час не виходили на роботу. Через певний час вона та інші працівники почали шукати відповідачку, щоб вона звільнила їх з роботи за власним бажанням та видала трудову книжку з записом про звільнення, однак вона на їх дзвінки не відповідала. Позивачка та інші працівники написали заяви на звільнення та відправили рекомендованим листом на адресу місця реєстрації ФОП [PERSON] , відповіді від неї не отримали. Лише у вересні 2024 року рідна сестра відповідачки надіслала новою поштою на домашню адресу позивачки трудову книжку, однак без здійснення запису про її звільнення з роботи. Повторно 15 листопада 2024 року позивачка вже у відповідності з поданою нею заявою просила відповідачку звільнити її з посади швачки за угодою сторін, однак рекомендовані листи на дві адреси відповідачки повернулися за закінченням терміну зберігання. Зазначає, що фактично перебуває в трудових відносинах, при цьому не працює на посаді швачки у відповідачки, остання не сплачує їй заробітну плату. Їй невідомо, де перебуває відповідачка і чим займається, оскільки вона на зв`язок не виходить. Відповідно до форми ОК-5 головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні дані про застраховану особу [PERSON] , сплата страхових внесків відповідачем здійснювалась до 01.04.2020 року. З квітня 2020 року по 01 січня 2023 року згідно до форми ОК-5 головного Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальні дані про застраховану особу [PERSON] про сплату страхових внесків дані страхові внески відповідачкою не здійснювались, хоча вона, позивачка, працювала у відповідачки в цей період, а саме: з 06 березня 2017 року по 23 травня 2023 року. Сплата страхових внесків за період її роботи у відповідачки була обов`язком останньої. Чи здійснювались відповідачкою, як платником податків, платежі за період її роботи з 06.03.2017 року по 23 травня 2023 року їй не відомо. З цього приводу її представник звертався з адвокатським запитом до Головного управління ДПС у Львівській області, однак на даний час відповіді не отримав. Той факт, що вона працювала у відповідачки на посаді швачки з 06 березня 2017 року по 23 травня 2023 року можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відносини між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , відповідачкою по справі, не є належним чином припиненими, що в своєму наслідку становить порушення її прав. Такі порушення виявляються у відсутності запису у її трудовій книжці, що завдає їй проблем при пошуках роботи. Тобто, встановлення факту припинення трудових відносин необхідно їй для реалізації права на працевлаштування, в подальшому проблеми при виході на пенсію, що може виявлятися у визначенні дати припинення трудового договору та обрахуванні трудового стажу. На даний час трудові відносини між нею та відповідачкою припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно не виконана, тому у неї відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, крім звернення до суду, про припинення трудових відносин з відповідачкою. Рішення суду про встановлення факту припинення трудових відносин з відповідачкою необхідне їй для реалізації її права на працю, загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та пенсійне забезпечення в майбутньому. Враховуючи викладене, просить позов задовольнити та визнати трудові відносини між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , укладеними на підставі трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, припиненими з 23 травня 2023 року. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Детинич П.І. в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили позов задовольнити. Відповідачка ФОП [PERSON] повторно не з`явилася в судове засідання, хоча згідно зст.130 ЦПК України неодноразово належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи ГУ ДПС у Львівській області - Ферин О.І. в судовому засіданні зазначила, що згідно звітів 4 ДФ Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сім утриманого з них податку [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ФОП [PERSON] з 1 кварталу 2017 року по 1 квартал 2021 року. На даний час [PERSON] не перебуває в трудових відносинах з ФОП [PERSON] . ФОП [PERSON] подано звітність, де відображена гр. [PERSON] . Остання звітність, що фіксує перебування гр. [PERSON] , це податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, подана на 1 квартал 2020 року. Щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи, свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Згідно із ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то в ільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Як регламентовано ст. ст. 21, 22, 23 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (ст.48 КЗпП України). У силу положень п.4 ч.1ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу(переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружинина роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин),роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили (ст.38 КЗпП України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем як фізичною особою підприємцем [PERSON] , про що свідчать запис у трудовій книжці позивачки про прийняття на роботу з 06 березня 2017 року на посаду швачки у відповідності до наказу № 1 від 03 березня 2017 року та відомості Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивачка покликається на те, що з 23.05.2023 року відповідачка не забезпечує її роботою та заробітну плату не платить, а вона, у свою чергу, з цього часу на роботу не виходить та свої трудові функції не здійснює. На надіслану на адресу відповідачки заяву про звільнення з роботи (лист повернувся «за закінченням терміну зберігання») остання не відреагувала. Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які працювали разом із позивачкою до 23.05.2023. Всі вони звертались до відповідачки із заявами про припинення трудових відносин, однак остання тривалий час їх ігнорувала, а в подальшому поштою просто повернула трудові книжки без запису про звільнення. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Головне управління ПФУ у Львівській області, що реалізує державну політику з питань ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та Головне управління державної податкової служби у Львівській об ласті, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ані викладені у позові обставини, ані заявлені вимоги не заперечили, зауважень до сторін у межах своїх компетенцій не висловили. За встановлених обставин щодо порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц. У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ст.38 КЗпП України. Враховуючи те, що з 23.05.2023 трудові відносини між сторонами фактично відсутні, але процедура припинення таких відповідно до законодавства України не виконана, наявне порушення права позивачки на звільнення з роботи з ініціативи працівника, відповідачем обставини порушення такого права не спростовані, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved